КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/1684/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року м. Київ

Справа № 369/8832/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Мех В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 травня 2024 року, ухвалене у складі судді Фінагеєвої І.О.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики,

встановив:

У червні 2021 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення коштів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, кредитор посилається на те, що 10 вересня 2020 року він уклав договір позики з ОСОБА_1 , за умовами якого позивач надав відповідачу позику у розмірі 834 600 грн., що на час укладення договору було еквівалентно 30 000 доларів США. Факт передачі коштів посвідчений актом приймання-передачі грошових коштів від 10 вересня 2020 року, який був підписаний в присутності чотирьох свідків, по два зі сторони позивача та відповідача. Відповідач зобов`язання за договором позики не виконала, не повернула кошти. Кредитор в телефонному режимі звертався до боржниці з вимогою про повернення коштів, проте умови договору позики відповідачем виконані не були. Крім того, кошти відповідач позичала для придбання автомобіля в інтересах сім`ї, тобто згаданий автомобіль є спільною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Позивач вважає, що вищевказані обставини порушують його цивільне право на володіння майном, у зв`язку з чим просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 30 000 дол. США, що станом на день укладання спірного договору було еквівалентно 834 600 грн., а також просить суд стягнути солідарно ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений за подання позовної заяви судовий збір.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 травня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 834 600 грн. та судовий збір у розмірі 8346 грн.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач ОСОБА_1 звернуласьз апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ( правонаступника ОСОБА_3 ) грошові кошти у розмірі 834 000 грн.

Посилається на те, що судом безпідставно не було застосовано норму ст.65 Сімейного Кодексу України, відповідно до якої при укладанні договору позики одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір укладений в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Звертає увагу на те, що від покійного чоловіка не надходило на адресу ОСОБА_1 заперечень проти укладення договору позики, а також він не був предметом оскарження у суді першої інстанції щодо визнання його недійсним. З зазначеного вбачається, що правочин вважається заборгованістю, що виникла внаслідок спільних дій подружжя або одного з них (у тому числі без згоди іншого з подружжя) в інтересах обох членів подружжя або всієї сім`ї, оскільки зазначений договір позики було укладено з цільовим використанням коштів - купівля сімейного автомобіля.

Наголошує на тому, що у тексті самого договору є безпосереднє посилання на автомобіль, який буде у подальшому придбано за грошові кошти, які є предметом даного спору. Всі дані про автомобіль, його марку, WIN код було очевидно відомо завчасно, оскільки даний автомобіль був відібраний відповідачем та її покійним чоловіком з низки інших, а відтак, на момент отримання позики у позивача, відповідач чітко знала всі дані про автомобіль. Укладення договору позики від 10.09.2020 року було свідомим кроком сім`ї для подальшого використання таких коштів в інтересах сім`ї з метою задоволення побутових потреб, а саме - купівлі автомобіля.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Климов О.Ю. підтримали доводи апеляційної скарги та просили скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким стягнути заборгованість за договором позики солідарно з ОСОБА_1 та спадкоємця ОСОБА_5 - ОСОБА_4 .

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Новіцький Є.Ю. підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити, оскільки суд першої інстанції безпідставно звільнив ОСОБА_4 від виконання його обов`язку як спадкоємця і вирішив стягнути всю суму заборгованості з відповідача ОСОБА_1 . Вважає, що ОСОБА_4 , будучи батьком померлого та спадкоємцем першої черги за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України, успадкував частку спадкового майна, до складу якого входив автомобіль ВМW Х1, тому повинен відповідати за борги спадкодавця у межах вартості отриманої спадщини. Борг, що виник у зв`язку з придбанням автомобіля, не є особистим зобов`язанням ОСОБА_1 , а відноситься до спадкової маси.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник - адвокат Перетятько О.В. вважали доводи апеляційної скарги безпідставними та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідачів та представників сторін, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції вважав встановленим, що позивач надав у борг відповідачу ОСОБА_1 суму грошових коштів готівкою, факт передачі коштів сторонами не оспорюється. У пункті 1 договору позики сторони погодили, що грошові кошти позичальник ОСОБА_1 отримує у розмірі 834 600 грн на строк до 10 березня 2021 року.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження виконання відповідачем покладених на неї зобов`язань за договором позики. Натомість, ОСОБА_1 у заяві від 14 листопада 2022 року визнала факт порушення нею умов договору позики в частині несвоєчасного виконання зобов`язання та визнала позовні вимоги ОСОБА_2 у повному обсязі.

Водночас ні позивачем, ні відповідачем ОСОБА_1 (позичальником), яка визнала позов та наполягала на отриманні позики від позивача в інтересах сім`ї, не надано належних і допустимих доказів про укладення договору позики від 10 вересня 2020 року в інтересах сім`ї та використання отриманих позичальником у борг грошових коштів за цим договором для задоволення потреб сім`ї, а саме: для придбання автомобіля, та доказів того, що ОСОБА_3 давав згоду на укладення такого договору.

При цьому, отримуючи в позику грошові кошти без згоди другого з подружжя, що не підтверджено згодою ОСОБА_3 , відповідач ОСОБА_1 стає учасником зобов`язальних правовідносин, особисто відповідає за повернення грошових коштів реально чи особистим майном.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що ні умови договору, ні розписка, ні акт приймання-передачі коштів не містять інформації про волевиявлення іншого з подружжя на укладення такого правочину в інтересах сім`ї, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_4 (правонаступника ОСОБА_3 ) грошових коштів, водночас позовні вимоги до ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується не у повному обсязі, оскільки висновки зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 червня 2021 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення коштів, посилаючись на те, що 10 вересня 2020 року до позивача звернулась ОСОБА_1 з проханням позичити їй 834 600 грн. терміном до 10 березня 2021 року включно, без нарахування відсотків, що було еквівалентом 30 000 доларів США. Грошові кошти відповідач просила в борг з метою придбання у власність та використання в інтересах сім`ї транспортного засобу BMW XI, vin НОМЕР_1 .

На зазначених умовах між позивачем та ОСОБА_1 був укладений договір позики від 10.09.2020 року. На підтвердження передачі грошей відповідач власноруч в присутності чотирьох свідків написала позивачеві розписку та отримала грошові кошти в сумі 834 600 грн., що було еквівалентом 30 000 доларів США за курсом НБУ на дату укладення договору позики.

Як вбачається із змісту розписки, договору позики та акту приймання-передачі грошових коштів, відповідач ОСОБА_1 зазначала, що бере в борг кошти на придбання у власність та використання в інтересах сім`ї транспортного засобу BMW XI, vin НОМЕР_1 . У розписці відповідач зазначила про створення сім`ї з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Позивач вказував, що оскільки ОСОБА_1 договір було укладено в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох з подружжя, тому чоловік ОСОБА_1 солідарно відповідає разом зі своєю дружиною по боргових зобов`язаннях, що виникли на підставі договору позики.

Тому позивач просив стягнути заборгованість за договором позики в сумі 30 000 доларів США, що станом на дану укладення договору позики становило 834 600 грн., солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 серпня 2021 року було відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення коштів.

18 жовтня 2021 року відповідач ОСОБА_1 подала до суду копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 32 роки ( а.с. 35, т. 1).

18 жовтня 2021 року до суду надійшла заява ОСОБА_4 про залучення його до участі у справі у якості відповідача як правонаступника ОСОБА_3 ( а.с. 36, т. 1).

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 серпня 2022 року було замінено відповідача ОСОБА_3 на його правонаступників - ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ( а.с. 132, т. 1).

Як вбачається з матеріалів справи, 09 вересня 2020 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 .

10 вересня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, за умовами якого позивач надав в борг відповідачу грошові кошти на суму 834 600 грн, що еквівалентно 30 000 доларів США станом на час укладення договору.

Згідно з розпискою від 10 вересня 2020 року ОСОБА_1 письмово підтвердила факт отримання від ОСОБА_2 коштів на суму 30 000 доларів США готівкою для придбання автомобіля BMW X1, НОМЕР_7.

Актом приймання-передачі від 10 вересня 2020 року до договору позики від 10 вересня 2020 року сторони договору разом зі свідками ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 засвідчили факт передачі грошових коштів на суму 834 600 грн, що підтвердили проставленими підписами на акті.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 .

ОСОБА_4 та ОСОБА_10 є відповідно батьком та матір`ю ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 .

17 березня 2021 року до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Марчук Т. С. звернулася ОСОБА_10 з заявою про відмову від прийняття спадщини на користь батька померлого - ОСОБА_4 .

На підставі вказаної заяви приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Марчук Т. С. після смерті ОСОБА_3 зареєструвала спадкову справу № 07/2021, зареєстровану у реєстрі за номером 67357935.

17 березня 2021 року до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Марчук Т. С. звернувся ОСОБА_4 - батько померлого, з заявою про прийняття спадщини з врахуванням частки у спадщині, від якої відмовилася на його користь ОСОБА_10 .

Також 17 березня 2021 року до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Марчук Т. С. звернулася ОСОБА_1 з заявою про прийняття спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_3 .

Згідно з копією довідки від 17 березня 2021 року № 116, виданої виконавчим комітетом Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області, з 04 вересня 2020 року до дня смерті ОСОБА_3 проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним на день смерті проживала та була зареєстрована ОСОБА_1 .

15 квітня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звернулися до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Марчук Т. С. з заявою про вжиття заходів щодо охорони спадкового майна, яке складається з транспортного засобу BMW X1, реєстраційний номер НОМЕР_5 , рік випуску 2016; транспортного засобу BMW X3, реєстраційний номер НОМЕР_6 , рік випуску 2013.

На підставі заяви ОСОБА_1 від 07 вересня 2021 року приватний нотаріус Фастівського районного нотаріального округу Київської області Марчук Т. С. припинила видачу будь-яких свідоцтв про право на спадщину на будь-яке спадкове майно в межах спадкової справи № 07/2021, номер у спадковому реєстрі - 67357935.

За змістом листа регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у м. Киві (філія ГСЦ МВС) від 25 квітня 2023 року № 31/26-1431 транспортний засіб BMW X1, був зареєстрований за ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо померла фізична особа, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва (пункт 7 частини першої статті 255 ЦПК України).

Виходячи з аналізу пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України,правонаступників у справу можна залучити тільки у разі, коли смерть особи сталася вже після набуття нею статусу сторони у справі, тобто після відкриття провадження у справі.

Відповідно до статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У випадках, встановлених законом, охороняються інтереси зачатої, але ще не народженої дитини. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов`язки може пов`язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

У статті 26 ЦК України визначено, що усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Згідно з частиною першою статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи.

У статті 46 ЦПК України визначено, що здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.

Частиною першою статті 47 ЦПК України передбачено, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи .

Системний аналіз наведених норм права, а також положень частин першої, другої, четвертої статті 25, частини першої статті 26 ЦК України та частини другої статті 48 ЦПК України, дозволяє дійти висновку про те, що на момент звернення позивача із позовом до суду відповідач у справі має бути наділений цивільною правосуб`єктністю. В іншому разі провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 55 ЦПК України в разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь за останнього.

Процесуальне правонаступництво можливе виключно в разі, коли відповідач на момент відкриття провадження мав цивільну процесуальну дієздатність, однак помер після відкриття провадження у цивільній справі.

ЦПК України не містить норм, які б передбачали можливість здійснення провадження у справах щодо осіб, які померли до відкриття провадження у справі.

У позовному провадженні процесуальне правонаступництво відбувається в тих випадках, коли права або обов`язки одного із суб`єктів спірного матеріального правовідношення в силу тих або інших причин переходять до іншої особи, яка не брала участі у цьому процесі.

Отже, процесуальне правонаступництво тісно пов`язане з матеріальним, оскільки процесуальне правонаступництво передбачає перехід суб`єктивного права або обов`язку від однієї особи до іншої в матеріальному праві. При цьому, незалежно від підстав матеріального правонаступництва, процесуальне правонаступництво допускається лише після того, як відбудеться заміна в матеріальному правовідношенні.

Таким чином, процесуальне правонаступництво у разі смерті фізичної особи в порядку статті 55 ЦПК України можливе шляхом залучення правонаступника померлої сторони (учасника) та лише за умови, що смерть фізичної особи настала після звернення позивача до суду та відкриття провадження у справі, адже залучення правонаступників особи, яка померла до відкриття провадження у справі, суперечить принципам цивільного судочинства, є порушенням прав, свобод та інтересів третіх осіб.

Відповідно до висновку Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 20 червня 2019 року у справі № 185/998/16-ц , якщо позов пред`явлено до померлої особи, то відповідно до пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року (пункту 1 частини першої статті 255 чинного ЦПК України), суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, так як справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Якщо правонаступництво у справі допускається, то правонаступників можна залучити тільки у випадку, коли смерть особи сталася після набуття нею статусу сторони у справі, тобто після відкриття провадження у справі.

При цьому незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі. На такі дії суду не впливає те, що у справі беруть участь відповідачі-спадкоємці, які на час розгляду справи мають цивільну процесуальну правосуб`єктність і не заявляли клопотання про закриття провадження у справі.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Загальні правила пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців визначаються, зокрема, статтею 1281 ЦК України, що не підлягають зміні нормами процесуального законодавства.

Відповідно до ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Відповідно до висновку Верховного Суду у постановах від 16 травня 2018 року у справі № 183/4229/14-ц, від 24 липня 2019 року у справі № 621/1867/15-ц, залучення судом правонаступників відповідача, який помер ще до звернення позивача до суду, a priori потребує зміни підстав та предмету позову, оскільки вимоги до боржника за кредитним договором і вимоги до спадкоємців боржника мають різні матеріально-правові підстави, що в свою чергу порушує принцип диспозитивності цивільного процесу, а також суперечить положенням статті 31 ЦПК України, щодо неможливості одночасної зміни і підстав і предмету позову .

Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України, якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що вимоги ч. 1, 6-8 ст. 187 ЦПК України щодо ОСОБА_3 судом першої інстанції виконані не були, у зв`язку з чим станом на день відкриття провадження у справі 03 серпня 2021 року у суду була відсутня інформація про те, що ОСОБА_3 помер.

Крім того, отримавши від відповідача ОСОБА_1 інформацію про те, що її чоловік ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто більш ніж за три місяці до звернення позивача ОСОБА_2 до суду з даним позовом, суд першої інстанції не звернув уваги, що ОСОБА_3 на момент пред`явлення позову та до відкриття провадження у справі помер, а тому були відсутні правові підстави для відкриття провадження у справі.

Після відкриття провадження у справі, залучаючи до участі у справі правонаступників ОСОБА_3 , суд першої інстанції також не врахував, що у даній справі не допускається процесуальне правонаступництво, адже ОСОБА_3 не набув статусу відповідача по справі, оскільки помер до пред`явлення позову, тому провадження у справі підлягало закриттю.

Посилання представника позивача на те, що ОСОБА_4 , будучи батьком померлого та спадкоємцем першої черги за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України успадкував частку спадкового майна, до складу якого входив автомобіль ВМW Х1, тому повинен відповідати за борги спадкодавця у межах вартості отриманої спадщини, - колегія суддів не приймає до уваги, оскільки позовні вимоги були пред`явлені до ОСОБА_3 з інших підстав - як до чоловіка ОСОБА_1 , у якого, на думку позивача, виник солідарний обов`язок за договором позики, що в свою чергу підлягає доведенню належними та допустимими доказами; заяву про зміну підстав та предмета позову позивач ОСОБА_2 не подавав і в силу ст. 49 ЦПК України подання такої заяви не є можливим у даній справі, оскільки у разі одночасної зміни предмета і підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Наведене свідчить про те, що провадження у справі за позовними вимогами до ОСОБА_3 не підлягало відкриттю, оскільки позов подано до особи, яка померла, а після встановлення, що ОСОБА_3 помер до пред`явлення позову, провадження мало бути закрито судом, і наступне залучення правонаступників померлого ОСОБА_3 також здійснено з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Виходячи з наведеного, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню та в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики - закриттю провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Щодо вирішення позовних вимог до відповідача ОСОБА_1 як до позичальника за договором позики, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання його позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Відповідно до п. 1 договору позики сторони погодили, що грошові кошти ОСОБА_1 отримує у розмірі 834 600 грн на строк до 10 березня 2021 року. Пунктом 5 договору позики сторони передбачили право позикодавця у разі невиконання ОСОБА_1 покладених на неї зобов`язань з повернення коштів у строк до 10 березня 2021 року вирішувати спір у судовому порядку ( а.с. 7-8, т. 1)

Згідно з розпискою від 10 вересня 2020 року ОСОБА_1 письмово підтвердила факт отримання нею від ОСОБА_2 коштів на суму 30 000 доларів США готівкою, та зобов`язалась повернути у строк до 10.03.2021 року ( а.с. 6, т. 1)

Актом приймання-передачі від 10 вересня 2020 року до договору позики від 10 вересня 2020 року сторони договору разом зі свідками засвідчили факт передачі грошових коштів на суму 834 600 грн, що підтвердили проставленими підписами на акті ( а.с. 10-11, т.1)

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження виконання відповідачем ОСОБА_1 покладених на неї зобов`язань за договором позики.

У заяві від 14 листопада 2022 року ОСОБА_1 зазначила, що нею дійсно було отримано грошові кошти від ОСОБА_2 за вказаним договором позики, проте станом на день написання даної заяви вказану грошову суму в силу різних обставин повернуто не було ( а.с. 154, т. 1), тобто ОСОБА_1 визнала факт порушення нею умов договору позики в частині несвоєчасного виконання зобов`язання та визнала позовні вимоги ОСОБА_2 у повному обсязі.

Відповідно до висновків Верховного Суду у постановах від 05 вересня 2018 року у справі № 756/8630/14-ц, від 05 жовтня 2022 року у справі № 463/9914/20 , від 15 лютого 2023 року у справі № 518/275/18, від 21 червня 2023 року у справі № 161/20763/21, якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає отримання коштів, скріплює її своїм підписом, це свідчить про реальний характер договору позики. Отже, письмове застереження, яке складено окремо чи міститься у тексті договору, про завершену дію щодо передання коштів позичальнику не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення.

Таким чином, враховуючи наявність у матеріалах справи розписки ОСОБА_1 про отримання від ОСОБА_2 грошових коштів, зазначених в укладеному між ними договорі позики від 10 вересня 2020 року; підписаного сторонами договору акту прийому-передачі від 10 вересня 2020 року грошових коштів на суму 834 600 грн., переданих позичальнику ОСОБА_1 на строк до 10 березня 2021 року; відсутність в матеріалах справи доказів виконання позичальником ОСОБА_1 зазначених зобов`язань за договором позики, а також визнану відповідачем ОСОБА_1 обставину неповернення грошових коштів за договором позики та заяву ОСОБА_1 про визнання позову, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки за подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 8346 грн., то з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 8346 грн.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування судового рішення з підстав, визначених п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, ч. 1 ст. 377 ЦПК України, проте за результатами апеляційного перегляду дійшов висновку про ухвалення судового рішення про задоволення позовних вимог, заявлених до відповідача ОСОБА_1 , тобто не на користь відповідача, яка зверталась із апеляційною скаргою, то підстав для відшкодування скаржнику судових витрат за подання апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 травня 2024 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення:

Провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики - закрити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 834 600 (вісімсот тридцять чотири тисячі шістсот) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 8346 (вісім тисяч триста сорок шість) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 02 червня 2025 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.