Номер провадження: 22-ц/813/1661/25
Справа № 509/282/24
Головуючий у першій інстанції Козирський Є.С.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА»,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 травня 2024 року у складі судді Козирського Є.С.,

встановив:

2. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2024 року, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в я кому просив суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» (далі ПАТ «НАСК «ОРАНТА») на його користь недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 20124,41 гривень, відшкодування моральної шкоди у розмірі 20000,00 гривень; стягнути з ОСОБА_2 на його користь різницю між фактичним розміром матеріального збитку та належним страховим відшкодуванням в розмірі 80192,12 гривень, відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000,00 гривень; стягнути з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» та ОСОБА_2 на його користь понесені ним судові витрати.

В обґрунтування позову зазначив, що 27.08.2023 приблизно о 15:30 годині в с.Лиманка на проспекті Чорноморському водій ТЗ Audi р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2 порушила вимоги п.10.1 ПДР України внаслідок чого скоїла зіткнення з ТЗ Mercedes р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП автомобілі учасників пригоди зазнали механічних пошкоджень.

Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 22.09.2023 року ОСОБА_2 визнано винною та притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

05.09.2023 року позивач звернувся до судового експерта з правом проведення транспортно-товарознавчих експертиз ОСОБА_3 з заявою про транспортно-товарознавчої експертизи з визначення вартості заподіяного матеріального збитку і отримав Висновок експерта №200-23 від 22.09.2023 року.

Згідно Висновку експерта №200-23 від 22.09.2023 року вартість заподіяного позивачу матеріального збитку становить 84 098, 88 гривень.

15.09.2023 року на виконання вимог ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності володільців наземних транспортних засобів» позивач звернувся до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» з заявою про виплату страхового відшкодування на рахунок погодженої з ним особи, яка надає послуги з ремонту пошкодженого майна ФОП ОСОБА_4

04.10.2023 року представником позивача до матеріалів страхової справи було долучено копію Висновку експерта №200-23 від 22.09.2023 року та вказано про необхідність розрахунку страхового відшкодування на підставі даного висновку.

03.11.2023 року на підставі Звіту №51-D/13/48 від 10.10.2023 року, складеного оцінювачем ОСОБА_5 відповідачем ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_4 здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 61474, 47 гривень.

Не погодившись з правильністю визначення відповідачем ПАТ «НАСК «ОРАНТА» розміру матеріального збитку, позивач звернувся з даною позовною заявою про стягнення недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 20124,41 гривень та заподіяної незаконними діями страховика моральної шкоди в розмірі 20000,00 гривень. З заподіювача шкоди відповідача ОСОБА_2 позивач просив стягнути різницю між фактичним розміром матеріального збитку та належним страховим відшкодуванням в розмірі 80192,12 гривень, а також відшкодування моральної шкоди, завданої пошкодженням належному йому майна.

Ухвалою суду від 21.05.2024 року провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову в цій частині.

Позиція відповідача в суді першої інстанції

У відзиві на позовну заяву, ПАТ «НАСК «ОРАНТА» просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, обґрунтовуючи свої доводи правильністю визначення страховиком розміру страхового відшкодування. Також в частині відшкодування моральної шкоди просив відмовити, посилаючись на ст.26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Представник позивача надав суду відповідь на відзив ПАТ «НАСК «ОРАНТА», в якій вказав, що долучені у відзиві на позов документи в більшій частині не мають до цієї справи відношення. Вказував на порушення оцінювачем ОСОБА_5 норм ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національного стандарту №1 та «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» при складанні Звіту №51-D/13/48 від 10.10.2023 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 травня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково: стягнуто з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь ОСОБА_1 недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 20124,41 гривень, відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000,00 гривень, відшкодування судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 18825,00 гривень, відшкодування судових витрат у вигляді витрат на проведення експертизи у розмірі 2500,00 гривень та відшкодування судових витрату вигляді судового збору в загальному розмірі 1211,20 гривень, в решті вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що Звіт №51-D/13/48 від 10.10.2023, складений оцінювачем ОСОБА_5 , не є належним доказом, оскільки даний оцінювач, в порушення вимог ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національного стандарту №1 та «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» не здійснював особисто огляд пошкодженого транспортного засобу позивача, як і не складав ремонтну калькуляцію, а ґрунтував свій звіт на даних наданих відповідачем ПАТ «НАСК «ОРАНТА». При цьому, відомості про вартість деталей, які підлягають заміні при відновленні транспортного засобу позивача були внесені відповідачем самостійно, замість вказання вартості деталей, отриманої оцінювачем з офіційних джерел. Водночас суд визнав належним, допустимим й достовірним доказом Висновок судового експерта №200-23 від 22.09.2023, оскільки експертний висновок складений на підставі особистого огляду експертом пошкодженого КТЗ та ґрунтується на відомостях щодо вартості оригінальних складових КТЗ, отриманих з офіційних джерел. Оскільки відомості, викладені у Висновку судового експерта №200-23 від 22.09.2023 відповідачем не спростовані, з клопотанням до суду про призначення судової експертизи останній не звертався, тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача недоплаченої частини страхового відшкодування з врахуванням здійсненої часткової доплати в ході розгляду справи, а саме: в розмірі 20124,41гривень. Крім того, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення і моральної шкоди з відповідача у розмірі 10000,00 гривень, оскільки судом встановлено, що поведінка відповідача, яка полягала у визначенні розміру заподіяного позивачу збитку, яке не ґрунтувалося на вимогах законодавства є протиправною, у зв`язку з чим позивачу відповідачем було заподіяно моральні страждання. Також суд дійшов висновку про стягнення з відповідача судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 18825,00 гривень, відшкодування судових витрат у вигляді витрат на проведення експертизи у розмірі 2500,00 гривень та відшкодування судових витрату вигляді судового збору в загальному розмірі 1211,20 гривень.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, ПАТ «НАСК «ОРАНТА» подало апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 травня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «НАСК «ОРАНТА» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3633,60 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідно до Звіту №51-D/13/48 від 10.10.2023, матеріальний збиток, завданий власнику транспортного засобу Mercedes-Benz CLA 250, номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок пошкодження при ДТП, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу склав 63974,47 грн. Згідно зі страховим актом №ОЦВ-23-15-97051/1 та відповідно до поданої заяви про страхове відшкодування, ПАТ «НАСК «ОРАНТА» було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 61474,47 грн. (63974,47 грн. - 2500 грн. франшиза) на рахунок ФОП ОСОБА_6 ПАТ «НАСК «ОРАНТА» розглянуло наданий ОСОБА_1 висновок експерта №200-23 від 22.09.2023, складений судовим експертом Крутих Є.О., але не вбачав підстав для виплати страхового відшкодування у заявленому розмірі, з огляду на вищезазначене, встановлення суми страхового відшкодування здійснювалося відповідно до норм законодавства. Страховик сплатив страхове відшкодування на підставі складеної ним ремонтної калькуляції, а не на підставі експертизи наданої позивачем. Вважає, що ПАТ «НАСК «ОРАНТА» свої зобов`язання, як страховик, виконав у повному обсязі.

Щодо стягнення судом моральної шкоди скаржник зазначає, що судом не взято до уваги те, що за шкоду, завдану майну у будь якому розмірі сплати Страховиком моральної шкоди не передбачена, що викладено у правових висновках Верховного Суду, пов`язаних із спорами про стягнення збитків та шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Позиція позивача в суді апеляційної інстанції

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд залишити апеляційну скаргу ПАТ «НАСК «ОРАНТА» без задоволення, а рішенняОвідіопольського районного суду Одеської області від 21 травня 2024 року без мін, оскільки всі доводи, викладені у апеляційній скарзі були предметом судового розгляду і на всі доводи судом надані вичерпні відповіді, апеляційна скарга є ідентичною відзиву на позовну заяву.

Явка сторін в суді апеляційної інстанції

В судове засідання, призначене на 10.04.2025 з`явився: представник ОСОБА_1 адвокат Румянцев О.Г.

Представник ПАТ «НАСК «ОРАНТА» до суду не з`явився, однак надіслав через підсистему «Електронний суд» на адресу апеляційного суду заяву, у якій просив розглянути справу за їх відсутності.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

3.МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які скаржник посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «НАСК «ОРАНТА» підлягає частковому задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

27.08.2023 приблизно о 15:30 годині в с. Лиманка на проспекті Чорноморському водій ТЗ Audi р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2 порушила вимоги п.10.1 ПДР України внаслідок чого скоїла зіткнення з ТЗ Mercedes р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП автомобілі учасників пригоди зазнали механічних пошкоджень.

Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 22.09.2023 року ОСОБА_2 визнано винною та притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПАТ«НАСК «ОРАНТА», згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ 4319694, який був дійсним на момент ДТП. Полісом страхування передбачена франшиза в розмірі 2500,00 гривень.

05.09.2023 позивач звернувся до судового експерта з правом проведення транспортно-товарознавчих експертиз ОСОБА_3 з заявою про транспортно-товарознавчої експертизи з визначення вартості заподіяного матеріального збитку і отримав Висновок експерта №200-23 від 22.09.2023.

Згідно Висновку експерта №200-23 від 22.09.2023 року вартість заподіяного позивачу матеріального збитку становить 84 098, 88 гривень.

15.09.2023 на виконання вимог ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності володільців наземних транспортних засобів» позивач звернувся до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» з заявою про виплату страхового відшкодування на рахунок погодженої з ним особи, яка надає послуги з ремонту пошкодженого майна ФОП ОСОБА_4 . У випадку здійснення страхового відшкодування на рахунок особи, яка надає послуги з ремонту пошкодженого майна податок на додану вартість страховиком не утримується.

04.10.2023 представником позивача до матеріалів страхової справи було долучено копію Висновку експерта №200-23 від 22.09.2023 року та вказано про необхідність розрахунку страхового відшкодування на підставі даного висновку.

03.11.2023 на підставі Звіту №51-D/13/48 від 10.10.2023 року, складеного оцінювачем ОСОБА_5 відповідачем ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_4 здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 61474, 47 гривень.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів частково погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції.

Мотиви часткового прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі

За змістом ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зазначено, що «Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.

Стаття 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказує, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди, майну третьої особи.

Згідно статті 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Статтею 36.2 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», встановлено, що єдиний випадок, коли страховику надається право не проводити оцінку чи експертизу з визначення розміру причиненої шкоди досягнення з потерпілим згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування, а потерпілий, при цьому, не наполягає на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Судовим розглядом справи встановлено, що страховик ПАТ «НАСК «ОРАНТА» та потерпілий ОСОБА_1 не досягли згоди про розмір, отже, страховик був зобов`язаний проводити оцінку чи експертизу з визначення розміру причиненої шкоди.

Оцінка з визначення розміру причиненої шляхом пошкодження колісного транспортного засобу (КТЗ) шкоди регулюється ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національним стандартом №1 та «Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженою 24.11.2003 спільним Наказом № 142/5/2092 Фонду державного майна та Міністерства юстиції України.

Відповідно ст. 12 вищевказаного закону, звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Згідно п. 50 та п. 51 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» обов`язковим етапом при незалежній оцінці майна є ознайомлення з об`єктом оцінки.

Відповідно до п. 1.3 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ.

Згідно з п.5.1. «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» Технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) дає змогу за допомогою органолептичних методів визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна.

Пунктом 5.1. встановлено, що визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу, в якому міститься обґрунтування неможливості надання об`єкта дослідження на огляд, у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 зазначав, що наданий відповідачем Звіт №51-D/13/48 від 10.10.2023, складений оцінювачем ОСОБА_5 не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та непрофесійним, оскільки безпосередній огляд (як і фотографування) пошкодженого ТЗ потерпілого проводився не оцінювачем ОСОБА_5 , а іншою особою ОСОБА_7 , про що зазначено в акті, тобто оцінювач ОСОБА_5 не проводив огляду об`єкта оцінки особисто, а в дослідженні спирався виключно на фотознімки, у зв`язку із чим, оцінювач був позбавлений можливості здійснювати оцінку без об`єкту огляду оцінки.

Колегія суддів погоджується із висновком районного суду, про те, що відповідач ПАТ «НАСК «ОРАНТА» не обґрунтував неможливість надання об`єкта дослідження на огляд оцінювачу ОСОБА_5 . При цьому, судом вірно враховано, що позивачем ОСОБА_1 пошкоджений автомобіль надавався страховику для його огляду з метою визначення розміру заподіяного збитку. Цей огляд, згідно Протоколу технічного огляду КТЗ від 11.09.2023 проводив представник страховика ПАТ «НАСК«ОРАНТА» - Карауш В.А., відомостей про освітньо-кваліфікаційний рівень свого представника ОСОБА_7 , який дозволяє останньому визначати характер пошкоджень та необхідний ремонтний вплив для усунення цих пошкоджень до суду надано не було.

При цьому, як вірно встановлено судом та вбачається з ремонтної калькуляції № НОМЕР_2 від 10.10.2023, яка є додатком Звіту №51-D/13/48, відповідач власноруч вносив вартість деяких деталей до ремонтної калькуляції, про що свідчить позначка «*» цієї калькуляції, замість отримання цих даних зі встановлених «Методикою» джерел, з огляду на що у Звіті №51-D/13/48 та Висновку експерта №200-23 утворилась різниця у вартості ремонту КТЗ позивача.

Більш того, відповідно до п. 4.4. «Методики» у звіті (акті) або висновку експерта (експертного дослідження) про оцінку КТЗ крім іншого зазначається така інформація: пункт «с» - додатки, які становлять невід`ємну частину звіту про оцінку і містять дані, що підтверджують припущення та розрахунки. Функцію такого невід`ємного від звіту додатку у Звіті №51-D/13/48 виконує «Ремонтна калькуляція № НОМЕР_2 від 10.10.2023 року». Водночас, представником відповідача адвокатом Савко О.В. у відзиві на позов та у її запереченнях зазначено, що «Ремонтна калькуляція № НОМЕР_2 від 10.10.2023 року» складена не безпосередньо оцінювачем ОСОБА_5 , яким проводилася оцінка, а самим відповідачем ПАТ «НАСК «ОРАНТА».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком районного суду про те, що Звіт №51-D/13/48 від 10.10.2023 є неналежним доказом у справі, оскільки складений в порушення вимог ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національного стандарту №1 та «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів». Водночас Висновок судового експерта №200-23 від 22.09.2023, наданий позивачем є належним та допустимим доказом, оскільки він складений на підставі особистого огляду експертом пошкодженого КТЗ та ґрунтується на відомостях щодо вартості оригінальних складових КТЗ, отриманих з офіційних джерел. Цей доказ відповідає вимогам ст.ст. 76, 102, 106 ЦПК України, а судовий експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за ст.384 КК України за завідомо неправдивий висновок. Відомості, викладені у Висновку судового експерта №200-23 від 22.09.2023 відповідачем не спростовані, з клопотанням до суду про призначення судової експертизи останній не звертався, а тому з відповідача підлягає стягненню недоплачена частина страхового відшкодування в розмірі 20124,41 гривень.

У доводах апеляційної скарги, ПАТ «НАСК «ОРАНТА» посилається на те, що вона в повному обсязі виконала зобов`язання щодо здійснення страхового відшкодування в порядку та на умовах регламентованих Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на підставі Звіту №51-D/13/48 від 10.10.2023, відповідно до якого матеріальний збиток, завданий власнику транспортного засобу Mercedes-Benz CLA 250, номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок пошкодження при ДТП, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу склав 63974,47 грн. які були виплачені на рахунок ФОП ОСОБА_6 .

Проте вказані доводи скаржника оцінюються судом критично, з огляду на те, що як встановлено судом вищевказаний звіт №51-D/13/48 від 10.10.2023 оцінювача складений з порушенням вимог ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національного стандарту №1 та «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», оскільки оцінювач ОСОБА_5 , який складав звіт про оцінку матеріального збитку, особисто не оглядав пошкоджений транспортний засіб, а тому цей звіт не може бути належним та допустимим доказом у розумінні статей 77, 78 ЦПК України.

Слід також зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 752/16797/14-ц (п.п.44,45) сформувала правовий висновок про неналежність такого доказу, як звіт про оцінку майна, який особисто не оглядав пошкоджений транспортний засіб.

Також у постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 607/14918/15-ц, від 16 травня 2019 року у справі № 202/7844/16-ц, від 15 жовтня 2020 року у справі № 917/628/17 та від 07 квітня 2021 року сформована правова позиція щодо неможливості брати до уваги звіт експерта автотоварознаця, який особисто не оглядав транспортний засіб.

Оскільки розмір страхового відшкодування не перевищує встановлені ліміти відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну потерпілій особі, то саме відповідач є зобов`язальним суб`єктом перед позивачем в частині належного виконання покладених на нього законом обов`язків.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ПАТ «НАСК «Оранта» щодо виконання ним в повному обсязі зобов`язання щодо здійснення страхового відшкодування в порядку та на умовах регламентованих Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є безпідставними, оскільки спростовуються сукупністю досліджених при розгляді справи доказів, висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди із висновком суду щодо їх оцінки.

Разом з тим, колегія суддів вважає слушними посилання ПАТ «НАСК «Оранта» про те, що судом не взято до уваги те, що за шкоду, завдану майну у будь якому розмірі сплати Страховиком моральної шкоди не передбачена, що викладено у правових висновках Верховного Суду, пов`язаних із спорами про стягнення збитків та шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Так, статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відшкодування моральної шкоди передбачає необхідність встановлення певних обставин, а саме протиправних дій чи бездіяльності заподіювача шкоди та зв`язок цих протиправних дій чи бездіяльності заподіювача шкоди із самою шкодою, майновою чи моральною.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Встановлено, що на обґрунтування завданої моральної шкоди в сумі 20 000 грн позивач зазначив, що він зазнав моральних страждань, що полягали в неправомірних діях ПАТ «НАСК «Оранта», пов`язані з заниженням належного позивачу страхового відшкодування.

Разом з тим, статтею 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Виходячи із вищенаведених вимог закону, страхова компанія відшкодовує моральну шкоду лише у випадку, коли потерпіла особа зазнала ушкодження здоров`я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Проте матеріалами справи не встановлено, що позивач внаслідок ДТП зазнав ушкодження здоров`я, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Вирішуючи спір в цій частині, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «НАСК «Оранта» про відшкодування моральної шкоди з прийняттям у цій частині нової постанови про відмову в позові.

Варто зауважити, що апеляційна скарга ПАТ «НАСК «Оранта» не містить доводів щодо незгоди покладення на ПАТ «НАСК «ОРАНТА» судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу адвоката та витрат на проведення експертизи, тому у відповідності до ч.1 ст. 367 ЦПК України та роз`яснень п.15 Постанови Пленуму ВСУ №12 від 24.10.2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» колегією суддів не перевіряється.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «НАСК «Оранта» є частково доведеною, а тому вона підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не повністю відповідають обставинам справи, судом першої інстанції невірно застосовані норми матеріального права, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині вимог ОСОБА_1 до ПАТ «НАСК «Оранта» про відшкодування моральної шкоди підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині, в решті підлягає залишенню без змін.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 травня 2024 року в частині вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» про відшкодування моральної шкоди скасувати, ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА»про відшкодування моральної шкоди відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21.05.2025

Головуючий

Судді: