Провадження № 2/932/636/25
і м е н е м У к р а ї н и
19 травня 2025 року Шевченківський районний суд міста Дніпра у складі:
головуючої судді Коваленко Т.О.,
за участі секретаря Прусака А.О.,
учасники цивільного процесу:
позивач ТОВ «Діджи Фінанс» (представник не з`явився),
відповідач ОСОБА_1 (не з`явилася),
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Відповідно до ст.530, 1082, 1084 ЦК України, згідно умов договору факторингу №2808-23 ТОВ «Слон Кредит» відступило право вимоги за кредитним договором №801831 від 19.01.2022 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», а ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги до Відповідача. Згідно договору факторингу сума боргу перед ТОВ «Діджи Фінанс» становить 178957,78 грн. Просить стягнути заборгованість за кредитним договором №801831 від 19.01.2022 року, у розмірі 178967,78 грн. та стягнути судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Також стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи сповіщений належним чином, надав суду заяву з клопотанням розглянути справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягає у повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, подала клопотання про розгляд справи без її участі, подала відзив на позовну заяву.
У відзиві відповідач зазначила, що заперечує проти позовних вимог та не визнає їх у повному обсязі. В обґрунтуванні зазначає, що договір кредитування підписувала з ТОВ «Слон Кредит». Письмову вимогу від банку не отримувала, тому не мала змоги звернутись до фінансової установи із проханням про списання договору або іншої домовленості з кредитором. Посилаючись на Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, п.18, вважає розрахунок про наявну заборгованість за кредитним зобов`язанням таким, що не відповідає вимогам законодавства, є протиправним, а тому не може бути прийнятим судом як доказ по справі. Просила врахувати, що за кредитним договором №801831, укладеним 19.01.2022, перебіг строку позовної давності розпочався з моменту прострочення, тобто з 2022 року, у задоволені позову просила відмовити у зв`язку із закінченням строків позовної давності.
Представник позивача ОСОБА_2 заперечив проти викладених у відзиві доводів ОСОБА_1 , надавши суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що між ТОВ «Слон Кредит» та відповідачем, 19.01.2022 було укладено договір про споживчий кредит №801831. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення договору, на погоджених умовах шляхом особистого підписання Договору. Відповідач не надала суду докази, які б підтвердили належне виконання нею зобов`язань, які б спростували суму заборгованості. Щодо відмови у задоволенні позову у зв`язку із закінченням строків позовної давності, аргументи відповідача вважав необґрунтованими та такими, що не можуть бути підставою для відмови у задоволені позову. Просив задовільнити позовні вимоги ТОВ «Діджі фінанс» до ОСОБА_1 в повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
28.08.2023 між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу №2808-23, відповідно до умов якого позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №801831 від 19.01.2022.
Згідно наданого розрахунку за період з 19.01.2022 по 28.08.2023 у результаті порушення відповідачем умов договору за нею утворилася заборгованість у розмірі 178957,78 грн.
Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.
Відповідно до ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами.
Згідно ч.2 ст.638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ч.2 ст.642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Відповідно до ст.525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно з ч.1,2 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Відповідно до ч.1,2 ст.615 ЦК України, у разі порушення зобов`язання однією стороною, друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк його дії.
Тобто за приписами п.19 прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Воєнний стан на час розгляду справи не скасований. Тому строк позовної давності не застосовується.
Згідно п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Згідно наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором №801831 від 19.01.2022, неустойку (штрафу, пені), а, також, суми юридичної відповідальності, встановлені ст. 625 ЦК України, відповідачу не нараховувалися.
Зважаючи на те, що відповідачем було порушено умови кредитного договору, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 178957,78 грн.
Доводи відповідача про її складне матеріальне становище і, у зв`язку із цим, неможливістю погасити борг за кредитним договором, не спростовують факт отримання кредитних коштів, прострочення погашення обов`язкових до сплати сум за кредитним договором та обов`язку повернути кошти за кредитним договором. Доводи відповідачки є приводом для звернення із відповідними клопотаннями на стадії виконання судового рішення, але не спростовують надані позивачем докази на підтвердження наявності боргового зобов`язання за договором №801831.
За змістом частин з першої по шосту статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Оскільки відповідач будь-яких клопотань по зменшенню витрат на правничу допомогу не заявляла, відомостей щодо необґрунтованості понесених витрат суду не подавала, керуючись статтею 137 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, в сумі 6000,00 грн.
Також судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2статті 137 ЦПК України).
У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в сумі 2422,40 гривень.
На підставі ст.207, 525, 526, 530, 610-612, 615, 625, 638, 642, 651, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України та керуючись ст.12, 81, 128, 133, 141, 178, 247, 263-265, 268, 274, 277-279, 280-282 ЦПК України, суд
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складання повного рішення, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Коваленко