Справа № 632/934/25
провадження № 2-з/632/5/25

У Х В А Л А

Іменем України

27 травня 2025 р. м. Златопіль

Суддя Златопільського міськрайонного суду Харківської області Кузьменко С.Л., за участю секретаря судового засідання Хохлової І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду без виклику (повідомлення) учасників справи, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану разом з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

26.05.2025, ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, подану разом з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Заявниця просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на всі грошові кошти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКОПП НОМЕР_1 , які можуть знаходитись на банківських рахунках останнього. Для цього здійснити заходи щодо встановлення наявних банківських рахунків відповідача.

Заява мотивована тим, що до Златопільського мїськрайонного суду Харківської області заявницею подається позовна заява про стягнення неустойки (пені) з ОСОБА_2 за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей. На теперішній час заявниці відомо, що ОСОБА_2 здійснює заходи щодо отримання грошової компенсації від Держави у зв`язку зі смертю спільного з заявницею сина військовослужбовця, призваного по мобілізації - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який загинув на полі бою ІНФОРМАЦІЯ_3 . Однак будь-яких дій щодо виплати аліментів до теперішнього часу останній не здійснив, та має намір розпорядитися грошовими коштами на власний розсуд без виплати заборгованості зі сплати аліментів.

Дослідивши матеріали забезпечення позову, суд прийшов до висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно із ч.ч. 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать, зокрема: зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Умовою застосування заходів для забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі, грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Відповідні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 19 квітня 2019 року у справі № 554/1893/17, від 26 квітня 2019 року у справі № 308/3824/16-ц, від 13 січня 2020 року у справі№922/2163/17, від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.

Відповідно до п.п. 4,5,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд встановлює, що станом на час подання заяви про забезпечення позову, вимоги заявниці грунтуються на тому, що ОСОБА_2 здійснює заходи для отримання грошової компенсації від Держави у зв`язку зі смертю військовослужбовця, призваного по мобілізації, сина сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який загинув на полі бою ІНФОРМАЦІЯ_3 , при цьому, у ОСОБА_2 існує заборгованість зі сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей у зв`язку з чим, заявницею подається позовна заява про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

В той же час, з матеріалів позовної заяви, поданої разом із заявою про забезпечення позову, вбачається, що заявниця вказує суму неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 32 623,92 грн.,яку бажає стягнути з ОСОБА_2 .

Разом з тим, у заяві про забезпечення позову, заявниця просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на всі грошові кошти ОСОБА_2 , що суперечить ч.3, абз.1 ч.4 ст.150 ЦПК України, оскільки заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю, на кошти, що знаходяться на кореспондентських рахунках банку, на майно (активи) або грошові кошти неплатоспроможного банку, банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених статтею 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (крім ліквідації банку за рішенням його власників), а також на майно (активи) або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Ця вимога не поширюється на позови про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, про відшкодування збитків, заподіяних кримінальним правопорушенням.

Тобто відсутні підстави для задоволення вимог заявниці, оскільки вимоги заявниці не співмірні із заявленими позовними вимогами про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Крім цього, вимога щодо здійснення заходів про встановлення наявних банківських рахунків відповідача не містить конкретизації щодо банку з ймовірними рахунками ОСОБА_2 .

За вказаних умов суд встановлює відсутність визначених процесуальним законом підстав для забезпечення позову (співмірність із заявленими позивачем вимогами, та ймовірну наявність дійсного рахунку у відповідному банку).

Відтак, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відмова у забезпеченні позову не перешкоджає заявнику повторно звернутися до суду із відповідною заявою з виконанням вимог, викладених у даній ухвалі.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149-154, 259, 260,353 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану разом з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - відмовити.

Копію ухвали надіслати ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду безпосередньо або шляхом використання підсистеми «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому копії ухвали суду.

Суддя: С. Л. Кузьменко