ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року

м. Київ

справа № 520/19173/18

провадження № 61-5711св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», державний реєстратор Крижанівської сільської ради Лиманського району Одеської області Іванов Ігор Володимирович,

третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Чужовська Наталія Юріївна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на рішення Київського районного суду м. Одеси в складі судді Коваленко О.Б. від 27 вересня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду в складі колегії суддів: Карташова О. Ю., Коновалової В. А., Назарової М. В. від 22 січня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - ПАТ «ПУМБ», державного реєстратора Крижанівської сільської ради Лиманського району Одеської області Іванова І. В., третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Чужовська Н. Ю., про визнання недійсним іпотечного договору, визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, відновлення реєстрації права власності.

Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 06 червня 2008 року між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 6155396, із метою забезпечення якого 06 червня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н. Ю., відповідно до умов якого іпотекодавець ОСОБА_1 передала іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 . Державний реєстратором Івановим І. В. 01 грудня 2017 року зареєстровано право власності на квартиру, загальною площею 62,4 кв.м., житловою 36,7 кв.м., за ПАТ «ПУМБ». Підставою виникнення права власності зазначено: іпотечний договір, серія номер: 2340, виданий 06 червня 2008 року, видавник ПАТ «ПУМБ».

Під час укладання спірного іпотечного договору право користування квартирою належало малолітнім дітям іпотекодавця: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2. При цьому, здійснення реєстраційних дій відбулося з численними порушеннями законодавства за відсутності необхідних документів та правових підстав.

На час звернення із заявою додержавного реєстратора ПАТ «ПУМБ» втратив право задовольнити свої вимоги за зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки спливла позовна давність.

Реєстрація права власності на спірну квартиру за ПАТ «ПУМБ» має наслідком позбавлення її та членів її сім`ї житла.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 , з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати недійсним з моменту укладення іпотечний договір від 06 червня 2008 року, укладений між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н. Ю., зареєстрований в реєстрі за № 2340 та договір про зміни від 18 серпня 2009 року № 1 за реєстровим № 2700; визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Іванова І. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний № 38457099 від 01 грудня 2017 року, про державну реєстрацію за ПАТ «ПУМБ» права власності на квартиру, загальною площею 62,4 кв.м., житловою 36,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ; відновити становище, яке існувало раніше, а саме: відновити реєстрацію права власності на квартиру за суб`єктом - ОСОБА_1 .

Короткий зміст ухвалених по справі судових рішень

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19 червня 2019 року позов ОСОБА_1 до ПАТ «ПУМБ», державного реєстратора Крижанівської сільської ради Лиманського району Одеської області Іванова І. В., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Чужовська Н. Ю., про визнання недійсним іпотечного договору, визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, відновлення реєстрації права власності - задоволено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 08 червня 2021 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Постановою Верховного Суду від 10 листопада 2021 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Івкової Л. В. задоволено частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 червня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 08 червня 2021 року в частині вирішення вимог ОСОБА_1 до ПАТ «ПУМБ», державного реєстратора Крижанівської сільської ради Лиманського району Одеської області Іванова І. В., третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Чужовська Н. Ю., про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, відновлення реєстрації права власності - скасовано та передано справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанову Одеського апеляційного суду від 08 червня 2021 року в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 до ПАТ «ПУМБ», державного реєстратора Крижанівської сільської ради Лиманського району Одеської області Іванова І. В., третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Чудовська Н. Ю., про визнання недійсним іпотечного договору, залишено без змін.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2022 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 22 січня 2024 року, позов ОСОБА_1 до ПАТ «ПУМБ», державного реєстратора Крижанівської сільської ради Лиманського району Одеської області Іванова І. В., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального окружу Чужовська Н. Ю., про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, відновлення реєстрації права власності, - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Крижанівської сільської ради Лиманського району Одеської області Іванова І. В., про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 38457099 від 01 грудня 2017 року, про державну реєстрацію за ПАТ «ПУМБ» права власності на 3-кімнатну квартиру, загальною площею 62,4 кв.м., житловою площею 36,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Відновлено становище, що існувало раніше, а саме: відновити реєстрацію права власності на 3-кімнатну квартиру, загальною площею 62,4 кв.м., житловою площею 36,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , за суб`єктом: ОСОБА_1 .

Установивши, що предмет іпотеки, а саме нерухоме житлове майно, яке використовується як місце постійного проживання позивачки, не може бути примусово стягнуто на підставі норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредиторів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за іпотекодержателем як забезпечення виконання позичальником/майновим поручителем умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, зробив висновок про недотримання вимог закону при реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи аргументів касаційної скарги

У квітні 2024 року представник ПАТ «ПУМБ» - адвокат Васильчикова І. В. звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 22 січня 2024 року, у якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17, від 14 грудня 2022 року в справі № 126/2200/20, від 01 квітня 2020 року в справі № 520/13067/17, від 23 червня 2020 року в справі № 680/214/16-ц, від 18 вересня 2023 року в справі № 363/2337/19, від 11 вересня 2018 року в справі № 910/364/18, від 09 серпня 2023 року в справі № 758/2524/17, від 16 травня 2018 року в справі № 449/1154/14, постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року в справі № 338/180/17, від 16 листопада 2023 року в справі № 11-228сап21 та постановах Верховного Суду України від 09 вересня 2015 року в справі № 6-483цс15, від 06 липня 2016 року в справі № 6-969цс16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Також вказує на необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року в справі № 802/1340/18-а, від 19 травня 2020 року в справі № 644/3116/18 (пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України).

Крім того, зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу

У червні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Івкова Л. В. подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ПАТ «ПУМБ», у якому просить зазначену касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін. В обґрунтування своїх заперечень проти касаційної скарги зазначає про те, що на спірні правовідносини поширюється Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який був чинний на час вчинення реєстраційної дії, а тому державного реєстратора не було підстав для здійснення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за ПАТ «ПУМБ», як забезпечення виконання умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті.

Позивачка вимогу про порушення забезпеченого іпотечним договором зобов`язання та повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 не отримувала та не надавала згоду на примусове стягнення (відчуження) нерухомого майна, як того вимагає Закон України «Про іпотеку», а відтак звернення стягнення на квартиру шляхом набуття права власності іпотекодержателем здійснено з порушенням норм чинного законодавства України.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 09 травня 2024 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано цивільну справу № 520/19173/18 з Київського районного суду м. Одеси.

Зазначена справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 01 травня 2025 року зазначену справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 06 червня 2008 року між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 6155396, за яким банк надав позичальнику кредит у розмірі 135 360,00 дол. США, зі сплатою процентів у розмірі 14,49% річних, строк повернення кредиту - до червня 2018 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 06 червня 2008 року між банком, як іпотекодержателем, та ОСОБА_1 , як іпотекодавцем, був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н. Ю., зареєстрований в реєстрі за № 2340 (договір про зміни № 1 від 18 серпня 2009 року за реєстровим номером 2700), відповідно до умов якого іпотекодавець ОСОБА_1 передала іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно: квартиру під АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11 березня 2014 року позов ПАТ «ПУМБ» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено повністю та стягнуто, у солідарному порядку, з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором № 6155239 від 06 червня 2008 року та договором поруки № 6156915 від 06 червня 2008 року, станом на 19 грудня 2013 року, у загальному розмірі 139 593,40 дол. США, що по курсу Національного банку України на час розгляду справи становило 2 284 922 грн.

01 грудня 2017 року державним реєстратором Крижанівської сільської ради Лиманського району Одеської області Івановим І. В. право власності на іпотечне майно - 3-кімнатну квартиру, загальною площею 62,4 кв.м., житловою площею 36,7 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 було зареєстровано за ПАТ «ПУМБ», що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Підставою виникнення права власності зазначено: іпотечний договір, серія номер: 2340, виданий 06 червня 2008 року, видавник: ПАТ «ПУМБ». За результатом розгляду поданих документів, державний реєстратор Крижанівської сільської ради Лиманського району Одеської області Іванов І. В. прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний № 38457099 від 01 грудня 2017 року.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Частина перша статті 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

За змістом частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді (частина друга статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У частинах другій та восьмій статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

На державного реєстратора під час вчинення спірної реєстраційної дії законом було покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим пунктом 61 вищевказаного Порядку, необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства. Такий обов`язок покладено на державного реєстратора частиною третьою статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 569/15704/18 (провадження № 61-871св21).

Висновки щодо обов`язкового дотримання кредитором вимог зазначеного Порядку викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 24 квітня 2019 року у справі № 521/18393/16-ц (провадження № 14-661цс18) та від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19).

Пунктом 4.7.1 іпотечного договору визначено, що у разі виникнення у іпотекодержателя права звернути стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель може прийняти рішення про прийняття предмету іпотеки у свою власність, про що письмово повідомляє іпотекодавця. В зазначеному повідомленні має міститися: підстави звернення стягнення на предмет іпотеки, ціна, за якою предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя, суть та розмір вимог за основним зобов`язанням та вимог щодо витрат іпотекодержателя, передбачених цим договором, які припиняються в результаті переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили з відсутності належних та достатніх доказів на підтвердження повідомлення іпотекодавця про необхідність усунення порушення зобов`язань та про наслідки такого неусунення - звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за банком права власності на предмет іпотеки.

Так, недотримання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя.

Метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавців та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавеці фактично отримали таку вимогу або мали її отримати, але не отримали внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17 (провадження № 14-711цс19).

Іпотекодержатель на підтвердження факту направлення й отримання іпотекодавцем вимоги про порушення основного зобов`язання та звернення стягнення на предмет іпотеки у силу зазначених норм матеріального права зобов`язаний надати державному реєстратору докази отримання іпотекодавцем такої вимоги разом із заявою про державну реєстрацію.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 127/23288/18 (провадження № 61-11220св19).

При цьому суди встановили, що іпотекодержатель не подав державному реєстратору (до реєстраційної справи не долучено) доказів направлення вимоги про усунення порушення з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки.

На підставі викладеного суди дійшли правильного висновку, що реєстрація права власності на предмет іпотеки за банком була проведена всупереч вимог договору про іпотеку та чинного законодавства.

Підпунктом 1 пункту 1 Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на реалізацію права іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19), від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18-ц (провадження № 14-45цс20).

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили із того, що на спірну квартиру, яка використовується позивачкою як місце постійного проживання, не може бути примусово звернуто стягнення під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом визнання за АТ КБ «ПриватБанк» права власності на предмет іпотеки.

Доводи касаційної скарги, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, спростовуються правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19), від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20), відповідно до яких звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог, і підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Питання застосування норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» було предметом вирішення Великої Палати Верховного Суду під час перегляду справи № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20), за результатом розгляду якої було прийнято постанову від 19 травня 2020 року.

Отже, при вирішенні цієї справи касаційний суд враховує висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20), відповідно до якого правовідносини щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку шляхом набуття права власності на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, підпадають під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

На час здійснення реєстраційної дії 01 грудня 2017 року про перехід права власності від іпотекодавця до іпотекодержателя на підставі іпотечного застереження діяв Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», тому доводи касаційної скарги про те, що судами не враховано, що закон втратив силу є безпідставними.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що банк рекомендованим листом повідомив іпотекодавця про порушення зобов`язань за кредитним договором та повідомив про наслідки, у разі невиконання вимоги про усунення порушень, оскільки у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження вказаних доводів.

Доводи касаційної скарги, що банк діяв у межах законодавства, у державного реєстратора не було підстав для відмови у реєстрації права власності, підстави для скасування такої реєстрації відсутні, а іпотекодержатель надав реєстратору усі необхідні документи для здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно за ПАТ «ПУМБ», не заслуговують на увагу та спростовуються встановленими судами обставинами та долученими до матеріалів справи доказами.

При цьому, суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, тому з огляду на вимоги процесуального закону, не здійснює оцінку доказів, у зв`язку з тим, що це знаходиться поза межами його повноважень.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «ПУМБ», третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Чужовська Н. Ю. про визнання недійсним іпотечного договору, визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, відновлення реєстрації права власності, оскільки, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, суд першої інстанції ухвалив рішення та апеляційний суд прийняв постанову з додержанням норм матеріального.

Висновки судів попередніх інстанцій не суперечать правовим позиціям Верховного Суду, які викладені у постановах, що зазначені заявником у касаційній скарзі.

Безпідставним є посилання в касаційній скарзі на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, з огляду на наведені у цій постанові висновки Верховного Суду.

Разом із тим, у справі, що переглядається, зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судами обставини справи, підтверджують, що цей спір виник між ОСОБА_1 та ПАТ «ПУМБ» , тобто особою, речові права на майно якої оспорюються та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому державний реєстратор Крижанівської сільської ради Лиманського районного суду Одеської області Іванов І. В., який здійснює повноваження у сфері державної реєстрації прав, є неналежним відповідачем у цій справі.

Враховуючи наведене, судові рішення в частині задоволення позовних вимог до державного реєстратора Крижанівської сільської ради Лиманського районного суду Одеської області Іванов І. І. підлягають скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в позові.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 03 березня 2021 року у справі № 707/477/20, провадження № 61-10084св20, від 31 серпня 2022 року у справі № 592/4422/20, провадження № 61-4726св21.

Частиною третьою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанцій у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ураховуючи, що ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 09 травня 2024 року зупинено дію рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 22 січня 2024 року до закінчення касаційного провадження, касаційне провадження закінчено, тому, тому дія вказаних судових рішень в частині, що не скасована Верховним Судом, підлягає поновленню.

Щодо клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду

Відповідно до частини четвертої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду.

Колегія суддів не вбачає правових підстав, передбачених статтею 403 ЦПК України, для передачі справи № 520/19173/18 на розгляд Великої Палати Верховного Суду Верховного Суду, тому клопотання заявника не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 22 січня 2024 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Чужовська Наталія Юріївна, про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, відновлення реєстрації права власності - залишити без змін.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 22 січня 2024 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до державного реєстратора Крижанівської сільської ради Лиманського районного суду Одеської області Іванова Ігоря Володимировича про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, відновлення реєстрації права власності - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до державного реєстратора Крижанівської сільської ради Лиманського районного суду Одеської області Іванова Ігоря Володимировича про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, відновлення реєстрації права власності - відмовити.

Поновити дію рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2022 року та постанови Одеського апеляційного суду від 22 січня 2024 року в частині, що не скасована Верховним Судом.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
М. Ю. Тітов