РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/4754/24

Номер провадження 2/495/145/2025

26 травня 2025 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі головуючої судді Топалової А.Л., за участю секретарів судових засідань Кісьової А.В., Кракатиці В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Білгород-Дністровський Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, мотивуючи свій позов тим, що 17 липня 2020 року остання, перебуваючи на подвір`ї свого домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , діючи з хуліганських мотивів, з метою завдання тілесних ушкоджень умисно кинула каміння в сторону ОСОБА_1 , яка в той час перебувала на території свого домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , завдавши позивачці тілесні ушкодження у вигляді садна на тлі синців області лівого передпліччя, садна в області третього пальця лівої кисті, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Посилаючись на вимоги ст.ст.1167-1168 ЦК України, просила суд стягнути з відповідачки спричинену моральну шкоду, яка виразилась у фізичному болю та душевних стражданнях, завданих ушкодженням здоров`я, розмір якої оцінила у 120 тисяч гривень.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Зайцев М.П. позов підтримали.

Відповідачка відзиву не подала, в судове засідання не з`явилась, будучи належно повідомленою про час та місце проведення засідання, причини неявки суду не відомі, будь-яких заяв або клопотань від неї до суду не надходило.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 пояснила, що проживає по сусідству з ОСОБА_3 , їх домоволодіння розділені високим парканом. З 2005 року у неї склались неприязні стосунки з відповідачкою, за ініціативою ОСОБА_4 відповідачку ОСОБА_2 було неодноразово притягнуто до адміністративної відповідальності, а також двічи розпочиналось досудове розслідування. Так, 02.12.2017 році за заявою позивачки розпочато досудове розслідування за фактом підробки ОСОБА_2 технічної документації на будинок, де проживає остання, яке було закрито 13.08.2019 за відсутністю складу кримінального правопорушення. Крім цього, за фактом нанесення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень 17.07.2020 року за її зверненням до Білгород-Дністровського РВП зареєстровано кримінальне провадження № 0000094 від 18.07.2020 року, під час якого завдані їй тілесні ушкодження зафіксовано висновком судово-медичної експертизи. Вважає, що зазнала значних моральних страждань за увесь цей період часу, тому визначила розмір моральної шкоди у 120 000 гривень.

При цьому розповісти у судовому засіданні в залі суду обставини отримання нею тілесних ушкоджень 17.07.2020 та обгрунтувати розмір заявленої моральної шкоди позивачка відмовилась, пославшись на те, що подала суду усі письмові докази.

Суд, з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В той же час, як роз`яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

При цьому, в п. п. 3, 5 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ.

При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

Водночас, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не має призводити до її збагачення.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди, і умовою цивільно-правової відповідальності.

Сторона, яка пред`являє вимоги відшкодування завданої їй моральної шкоди, не звільняється від обов`язку довести наявність такої шкоди, її розмір, надавши належні, допустимі та достовірні докази цього факту, у порядку встановленому процесуальними нормативно-правими актами.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною першою ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

В якості письмових доказів, що стосуються предмету позову, до позовної заяви ОСОБА_1 долучено фотокопії документів, а саме: витягу про внесення відомостей до ЄРДР за № 000094 від 18.07.2020, за фактом нанесення ОСОБА_1 легких тілесних ушкоджень 17.07.2020; заяви ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області про завдання їй тілесних укшкоджень ОСОБА_6 17.07.2020; висновку судово медичної експертизи від 22.07.2020 (через низьку якість фотокопії номер висновку не читається), згідно якого у ОСОБА_7 виявлено: садно на тлі синця в області передпліччя, садно в області 3 пальця лівої кисті, які відносяться до легких тілесних ушкоджень; пояснення імовірно ОСОБА_6 неналежної якості; постанови від 27.02.2025 року про закриття кримінального провадження № 000094 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутністю складу кримінального правопорушення.

Відповідно до статті 78 ЦПК України, суд не бере до уваги вказані фотокопії, визнає їх недопустимими доказами, оскільки такі отримані з порушенням порядку встановленого законом, зокрема не завірені особою, яка є держателем оригіналів вказаних документів.

Крім цього позивачкою долучено до позову копії матеріалів її скарг на дії ОСОБА_6 , переписка з органами державної виконавчої влади, правоохоронними органами з 2008 року по даний час, тощо), які не стосуються предмету доказування та судом до уваги не приймаються, як не належні, відповідно до ст.77 ЦПК України.

Будучи допитаним у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що він є партнером ОСОБА_5 та її колишнім чоловіком, періодично проживає разом із позивачкою, перебуває з нею у приязних партнерських стосунках. ОСОБА_6 була їх сусідкою, їх домоволодіння розділені кам`яним парканом висотою приблизно 250 см., перебуває з відповідачкою ОСОБА_6 у неприязних відносинах приблизно з 2005 року.

Пояснив, що 17.07.2020 року зранку, коли він перебував у приміщенні будинку по АДРЕСА_2 , почув крик ОСОБА_1 та вибіг у подвір`я. Там побачив ОСОБА_1 , у якої кровила рана на руці. Позивачка була дуже схвильована, пояснила, що садно спричинене каменем, який через паркан щойно кинула в неї ОСОБА_6 . Він заспокоїв ОСОБА_1 , супроводив її до медпункту, де останній надали медичну допомогу. Разом вони одразу ж звернулись у поліцію, де за заявою ОСОБА_1 було зареєстровано кримінальне провадження, у якому позивачці проведено судово-медичну експертизу. Моменту спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 . ОСОБА_6 він особисто не бачив. При спробі розмови з ОСОБА_6 щодо даного інциденту остання від розмови відмовилась, кривлялась. Пояснив, що ОСОБА_5 є чутливою натурою, тому внаслідок подій 17.07.2020 зазнала значного стресу, після чого мала пригнічений стан та безсоння протягом приблизно одного-трьох місяців після подіі. Оскільки ОСОБА_6 неодноразово висловлювала раніше побажання смерті ОСОБА_1 , позивачка сприйняла події 17.07.2020 дуже схвильовано, адже камінь, кинутий відповідачкою, міг спричинити значно важчі наслідки для здоров`я, ніж були заподіяні позивачці. Повідомив, що кілька років тому ОСОБА_6 переїхала та не проживає за місцем реєстрації.

Оцінюючи покази свідка ОСОБА_8 судом встановлено, що домоволодіння позивачки та відповідачки розділені кам`яним парканом висотою приблизно 250 см. Свідок ОСОБА_8 моменту отримання тілесних ушкоджень позивачкою 17.07.2020 не бачив, про їх завдання саме ОСОБА_6 почув від позивачки. Підтвердив, що позивачка мала розлади сну після подій 17.07.2020 тривалістю від одного до трьох місяців.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2021 року у справі № 766/21131/18 (провадження N 61-18770св19), аналіз положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Отже, враховуючи вище викладене, важливою умовою для осіб, які звертаються до суду для відшкодування моральної шкоди є наявність доказів. Доказами, що підтверджують розмір моральної шкоди можуть слугувати дані, що підтверджує дійсність моральних страждань, їх тяжкість та зміну звичного способу життя потерпілого, це можуть бути висновок спеціаліста, психолога або висновок судового експерта-психолога, показання свідків (свідчення друзів, колег, тощо), характеристика з місця роботи, виписки з лікарні, якщо потерпілий звертався по допомогу до лікаря невролога чи психіатра, рахунки від приватних психологів чи проходження спеціальних курсів реабілітації.

Однак, саме за підсумками психологічного дослідження можна точно встановити, які саме моральні страждання були заподіяні особі діями іншої сторони, наскільки ці моральні страждання (моральна шкода) є важкими, які можливі суми компенсації моральної шкоди будуть адекватні встановленого рівня моральних страждань.

Відповідно до вище зазначеного позивачем не надано до матеріалів справи доказів, які підтверджують дійсність моральних страждань та їх тяжкість.

Також до суду позивачем не подано достатніх, належних та допустимих доказів, які б підтверджували завдання шкоди здоров`ю ОСОБА_1 та моральної шкоди саме внаслідок дій ОСОБА_6 , протиправності поведінки останньої.

Позивач під час судового розгляду не скористалась правом заявити клопотання про витребування судом належних та допустимих доказів, не клопотала про проведення експертиз, тощо. Навпаки, вважала достатнім наданий нею об`єм доказів.

Відтак, позивачем не доведено достатніми, належними та допустимими доказами факту заподіяння їй моральних страждань і, відповідно, заподіяння моральної шкоди, розмір якої ніяк не обґрунтований, у зв`язку з чим суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди.

Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України судовий збір не підлягає стягненню.

На підставі викладеного суд, керуючись ст.1167-1168 ЦК України, ст. 141, 258, 263, 265, 268 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено та проголошено 28.05.2025 о 14.30 год.

Суддя Анна ТОПАЛОВА