Справа № 471/229/25
Провадження №2/471/182/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"22" травня 2025 р.

Братський районний суд Миколаївської області

у складі:

головуючого судді Гукової І.Б.,

за участю секретаря Прокопчук Н.Г.,

прокурора Ткаченка І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-ще Братське цивільну справу №471/229/25 за позовною заявою керівника Вознесенської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області до ОСОБА_1 ,третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача: товариство з обмеженою відповідальністю" Куйбишева" про конфіскацію земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

Керівник Вознесенської окружної прокуратури звернувся до суду із позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (далі - позивач) до ОСОБА_1 (далі - відповідач), в якому просить конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області земельну ділянку, належну відповідачу із кадастровим номером :02:000:0069 площею 5,9052 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах Братської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , яка є громадянином російської федерації, на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 08 вересня 2021 року набула право власності на земельну ділянку, право власності на яку зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

За даними державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка на підставі договору оренди від 21 жовтня 2024 року перебуває у користуванні ТОВ «Куйбишева».

За приписами ч. 4 ст. 81, ч.ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. У разі невиконання цієї вимоги така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.

Однак, відповідач будучи іноземним громадянином, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення в порушення ч. 4 ст. 81. ст. 145 ЗК України, не відчужила її, а тому позивач вважає наявними підстави для її конфіскації у власність держави.

Ухвалою суду від 26.02.2025 року вжито заходи забезпечення позову, а саме накладено арешт на вищевказану земельну ділянку.

Під час судового засідання прокурор підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові та просив про їх задоволення.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик відповідача до суду.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Суд на підставі ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі.

Вислухавши пояснення прокурора, дослідив письмові докази, судом встановлено таке.

08 вересня 2021 року приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області, Красновою С.М. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, за яким ОСОБА_1 набула право власності на земельну ділянку кадастровим номером :02:000:0069 площею 5,9052 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах Братської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області.

За інформацією ДМС України № 6.5-13201/6-24 від 2414.11.2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 паспорт громадянина України не отримувала, з 03.04.2017 року має посвідкою на постійне/тимчасове проживання в Україні.

Згідно з відповіддю Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області №10-14-0.6-5048/2-24 від 08.11.2024р. про набуття ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, у власність земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0069 площею 5,9052 га управлінню стало відомо із запиту Вознесенської окружної прокуратури. Вказана особа до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області з метою відчуження земельних ділянок на користь держави не зверталася.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950р.), ратифікованою Законом від 17.07.1997р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного та надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Статтями 13, 14 Конституції України визначено, що земля є об`єктом права власності Українського народу, основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до ч. 2 цієї статті у разі: 1) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; 2) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав.

Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) встановлені нормами Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться.

Згідно з ч. 1 ст. 39 даного Закону виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Статтею 22 ЗК України визначено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватися у власність іноземцям, особам без громадянства.

Згідно ст. 145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до п. 1 та пп. 33, 42 п. 3 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 14.01.2015р. Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру. До її повноважень, в тому числі, входить організація та здійснення державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності; подання позову про конфіскацію земельної ділянки у випадках, визначених законом; інші.

Згідно ст. 148 ЗК України земельна ділянка може бути конфіскована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та на умовах, встановлених законом.

У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18.09.2013р. у справі № 6-92 цс 13 зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23 вересня 1982 року у справі Спорронг і Льоннрот проти Швеції, від 11 березня 2003 року Новоселецький проти України, від 1 червня 2006 року Федоренко проти України). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 будучи громадянкою російської федерації, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення не відчужила її.

За таких обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову про конфіскацію земельної ділянки на користь держави.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь Миколаївської обласної прокуратури слід стягнути судовий збір, що був сплачений Миколаївською обласною прокуратурою за подання позову та заяви про забезпечення позову, в сумі 3633 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 259, 264, 265,280 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов керівника Вознесенської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області до ОСОБА_1 ,третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача: товариство з обмеженою відповідальністю" Куйбишева" про конфіскацію земельної ділянки задовольнити.

Конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області () земельну ділянку ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) з кадастровим номером :02:000:0069 площею 5,9052 га , з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Новомар`ївської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Миколаївської обласної прокуратури Миколаївської області, судовий збір у розмірі 3633 (три тисячі шістсот тридцять три) гривні 60 копійок.

Позивач - Керівник Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області, місце знаходження: провул. Костенка,2, м. Вознесенськ, Миколаївська область, .

Відповідач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Куйбишева", вул. Данила Галицького, 24, с. Новомар`ївка, Вознесенський район, Миколаївська область, .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку відповідно до положень ст. 354 ЦПК України.

Суддя Гукова І. Б.