ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

28 травня 2025 року м. Херсон

Єдиний унікальний номер справи: 757/34470/22

Номер провадження: 22-ц/819/326/25

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого: Радченка С.В.,

суддів: Базіль Л.В., Приходько Л.А.

секретар Олійник К.О.

учасники справи:

представник позивачки: адвокат Шумило Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 березня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Кузьміної О.І., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції

В серпні 2021 року адвокат Шумило Н.М. звернулася до суду з позовом в інтересах ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 та спадкодавець ОСОБА_4 з 19.06.2007 року по день його смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) проживали разом за місцем проживання позивачки в смт. Калинівка, Фастівського району, були пов`язані спільним побутом, за сумісні кошти купували продукти та речі, ліки, вели спільне господарство. ОСОБА_4 не мав інших родичів. Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді будинку, розташованого в АДРЕСА_1 . Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Саваріною Оленою Сергіївною було відмовлено позивачу в видачі свідоцтва про право на спадщину, так як необхідно встановити факт родинних відносин.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 12 березня 2025 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погоджуючись з рішенням суду, адвокат Шумило Н.М., яка діє в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення вимог процесуального законодавства, невідповідність висновків суду матеріалам справи. Зокрема, посилається на те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив докази та обставини по справі, які підтверджують факт проживання позивачки зі спадкодавцем ОСОБА_4 . Суд необґрунтовано не взяв до уваги довідку та акт селищної ради, показання свідків, які, на думку апелянта, є допустимими доказами, що повністю підтверджують обгрунтованість позовних вимог.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу

В письмовому відзиві, який надійшов на адресу суду апеляційної інстанції, представник відповідача ОСОБА_5 просить відхилити доводи апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 .

Згідно відомостей паспорта громадянина України ОСОБА_4 , під час життя його зареєстроване місце проживання з 27.04.2004 року за адресою: АДРЕСА_2 .

Після смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно у вигляді будинку, розташованого в АДРЕСА_1 .

27.01.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Саваріною Оленою Сергіївною за заявою відповідача ОСОБА_3 від 27.01.2021 року заведено спадкову справу № 1/2021 до майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був зареєстрований та постійно мешкав за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивачка ОСОБА_2 , зареєстрована та проживає з 31.07.1982 року за адресою: АДРЕСА_3 .

03.06.2021 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Саваріної Олени Сергіївни із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого ОСОБА_4 та 03.06.2021 року отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки нею не надано нотаріусу документів, що підтверджують родинні чи інші відносини між нею та спадкодавцем.

З Довідки Калинівської селищної ради від 26.08.2021 року за № 75 та Акту обстеження № 233 Калинівської селищної ради підписаного 25.08.2021 року селищним головою Калинівської селищної ради вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з 19.06.2007 року по 18.11.2020 року проживали однією сім`єю за місцем проживання позивачки в АДРЕСА_3 .

Допитані в суді першої інстанції за клопотанням представника позивачки в якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пояснили, що ОСОБА_4 дійсно з 2007 року і по день своєї смерті проживав однією сім`єю з позивачкою, а саме періодично приїздив до неї з Києва, де працював лікарем, вони обробляли город, вирощували овочі, відмічали свята тощо. Москалець не мав іншої сім`ї, окрім позивачки.

Позивачка ОСОБА_2 суду пояснювала, що ОСОБА_4 був рідним братом її мачухи ОСОБА_8 , та прийняв після смерті мачухи спадщину. У ОСОБА_4 не було іншої сім`ї, окрім позивачки та вони вели з ним спільне господарство: займалися городиною, разом святкували, мали один бюджет, він допомагав їй грошима, оскільки до самої смерті працював лікарем у м.Києві, де мав кімнату, однак більшу частину часу проводив з нею.

У відзиві на позовну заяву сторона відповідача зазначала, що ОСОБА_3 був давнім другом ОСОБА_4 , орендував у нього кімнату в м.Києві, де проживав разом з ним. Після смерті спадкодавця саме він займався його похованням. Про існування позивачки йому не було нічого відомо. ОСОБА_4 працював і постійно проживав в м.Києві, іноді виїжджав до місця розташування спадкового майна в в с.Діброва, Васильківського району.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, які з`явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення (Постанова Верховного Суду від 03 травня 2018 року в справі № 304/1648/14-ц).

Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. За змістом частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати норми частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини, і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Подібні за змістом висновки виклав Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановивши, що позивачка ОСОБА_2 та померлий спадкодавець ОСОБА_4 постійно були зареєстровані та фактично проживали за різними адресами; належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження факту її проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю позивачка не надала, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Самі лише пояснення свідків щодо загальних обставин, які пов`язані з тим, що ОСОБА_4 періодично приїжджав до ОСОБА_2 , допомагав їй по господарству, грошима, не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, а можуть засвідчити лише факт наявності близьких відносин між сторонами. Інших доказів на підтвердження факту їх проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, спільного господарства, бюджету, наявності між ними взаємних прав і обов`язків матеріали справи не містять.

При цьому суд правильно не взяв до уваги як доказ спільного проживання однією сім`єю позивачки із ОСОБА_4 довідку Калинівської селищної ради від 26.08.2021 року за № 75 та акт обстеження Калинівської селищної ради, підписаний 25.08.2021 року селищним головою, оскільки зазначені документи складені зі слів депутата селищної ради, який не надавав письмових пояснень та не був допитаний у якості свідка. При цьому колегія суддів зауважує, що зазначені документи прямо протирічать письмовим заявам безпосередньо позивачки ОСОБА_2 , яка звертаючись до нотаріуса з питаннями прийняття спадщини послідовно заявляла, що померлий ОСОБА_4 постійно мешкав у АДРЕСА_2 , тобто за місцем своєї реєстрації (т.1 а.с.115, 118).

Колегія суддів вважає, що показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 носять загальний характер і не містять посилання на конкретні факти та обставини, які б давали суду можливість дійти висновку про наявність підстав, які входять до предмету доказування, і не стосуються спільного проживання позивачки з померлим, а свідчать про епізодичні відвідування ним ОСОБА_2 за місцем проживання останньої.

Установивши, що відносини ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не носили характеру сімейних та не були пов`язані зі спільним веденням господарства, бюджету, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Суд першої інстанції у достатньому обсязі з`ясував усі обставини справи та правильно застосував правові норми, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є безпідставними. Обставини справи, досліджені судом першої інстанції, підтвердилися під час апеляційного розгляду справи та їм надана правильна оцінка.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись статтями 369, 374,375,381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текс постанови складено 28 травня 2025 року.

Головуючий С.В. Радченко

Судді Л.В. Базіль

Л.А. Приходько