Провадження № 2-о/639/71/25 Справа № 639/2108/25
У Х В А Л А

28 травня 2025 року м. Харків

Новобаварський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Марченко В.В.,

за участю секретаря судового засідання Василевської Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новобаварського районного суду м. Харкова цивільну справу № 639/2108/25

заявник: ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 )

заінтересована особа: Міністерство оборони України (адреса місцезнаходження: пр-т. Повітряних сил, 6, м. Київ)

про встановлення факту батьківства, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, заінтересована особа: Міністерство оборони України в якій просить встановити факт батьківства ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по відношенню до доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.04.2025 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами окремого провадження.

07.05.2025 року представником заінтересованої особи Міністерства оборони України, ОСОБА_4 до суду подано клопотання, в якому просить залишити без розгляду заяву справа № 639/2108/25 за заявою ОСОБА_5 , заінтересована особа: Міністерство оборони України, про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини.

В обґрунтування клопотання зазначає, що звертаючись до суду заявниця зазначила, що становлення даного факту потрібне для реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця. Від встановлення юридичного факту залежить підтвердження за заявницею певного соціально-правового статусу щодо призначення та виплати грошового забезпечення загиблого військовослужбовця, не пов`язаного з будь-якими цивільними правами та обов`язками заявниці, їх виникненням, існуванням та припиненням. Отже, за предметом та можливими правовими наслідками цей спір існує у сфері публічно правових відносин, а отже, не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства. Тож у спірних правовідносинах суд повинен врахувати правову мету звернення до суду, яка полягає у підтвердженні певного соціального статусу заявниці. Такий статус має правове значення виключно у публічно-правових відносинах, оскільки впливає на підтвердження та можливість реалізації прав у сфері соціального забезпечення.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву в якій просив судове засідання призначене 28.05.2025 року провести без її участі.

Представник Міністерства оборони України в судове засідання не з`явився, в клопотанні про залишення заяви без розгляду просив розгляд справи проводити без участі представника Міністерства оборони України.

Враховуючи, що судове засідання відбувається у відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Згідно із частиною другою статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частиною першою статті 316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.

У той же час перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Статтею 19 ЦПК України визначені справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів. У частині першій цієї статті встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У частині сьомій вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

Отже, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року судом встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 ЦПК України та пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України.

Також неефективним є підхід до визначення юрисдикції спорів у судовому порядку про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в залежності від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих же обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.01.2024 року у справі № 560/17953/21 вважала за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30.01.2020 у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 290/289/22-ц (провадження № 61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

Суд відхиляє доводи Міністерства оборони України про наявність спору про право, що виключає розгляд справи в порядку окремого провадження, через те, що факт встановлення батьківства пов`язаний із отриманням пільг, з огляду на таке.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Спір про право характеризує такий стан правовідносин, коли між сторонами існують певні розбіжності з приводу наявності, змісту та обсягу прав та обов`язків, здійснення яких є неможливим без судового втручання.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 297/2485/19 (провадження № 61-10472св20).

Суд зазначає, що між заявником та Міністерством оборони України не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки Міністерством оборони України не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги.

Вказане відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 18.01.2024 року у справі № 560/17953/21.

Також, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про наявність на даний час спору про право між заявницею та певними іншими особами, а також не встановлено осіб, які б мали право на пільги та реалізацію ймовірних спадкових прав на майно, що залишилось після смерті ОСОБА_2 та заперечували проти встановлення факту його батьківства щодо дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

А тому, на даний час судом не встановлено обставин наявності спору про право, оскільки сама по собі та обставина, що встановлення факту батьківства може породжувати майнові права, не дає підстав вважати наявним спір про таке право, оскільки суд не позбавлений можливості з`ясувати дані обставини під час розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що між заявницею та заінтересованою особою, а саме Міністерством оборони України, не може бути спору про право на отримання грошової допомоги, оскільки останні не є суб`єктами отримання таких грошових виплат, суд дійшов висновку, що у клопотанні представника заінтересованої особи про залишення справи без розгляду слід відмовити.

Керуючись ст.ст.263-265,293,294,315-319 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання Міністерстваоборони України про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Міністерство оборони України, про встановлення факту батьківства - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя В.В. Марченко