Справа № 466/1860/25
Провадження № 2/466/1624/25
У Х В А Л А

іменем України

29 травня 2025 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Федорової О.Ф.

секретар судового засідання Волянська Н.В.

склад учасників справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Шевченківського районного суду м. Львова цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

встановив:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 11.03.2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у спрощеному позовному провадженні.

29.05.2025 року в судовому засіданні:

- відповідач ОСОБА_2 заявив клопотання про надання строку для примирення;

- позивач ОСОБА_1 заперечила щодо задоволення клопотання про надання строку для примирення, оскільки не бажає миритися із відповідачем та продовжувати спільне проживання.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Відповідно до ч. 4 ст. 56 СК України, примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно із ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму ВС України від 21.12.2007 року №11, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

На переконання суду, заява відповідача про надання строку для примирення є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Факт підтримання позовних вимог позивачем та заперечення щодо надання строку для примирення, свідчать про небажання позивача вдаватися до будь-яких заходів, спрямованих на відновлення подружніх відносин. На думку суду, примирення подружжя у визначений судом строк, можливе, зокрема за умови, якщо обидві сторони допускають можливість збереження шлюбу та готові до взаємних поступок з ціллю відновлення взаємовідносин. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що надання строку для примирення у даному випадку не є доцільним, а лише суперечитиме інтересам позивача.

На підставі викладеного та керуючись: ст. ст. 24, 56, 111 СК України, ст. ст. 258, 259, 260, 261, 353 ЦПК України, -

постановив:

У задоволенні заяви відповідача ОСОБА_2 про надання строку для примирення - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя: О. Ф. Федорова