КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №761/2705/17 Головуючий у 1 інстанції: Савицький О.А.
Провадження №22-ц/824/6395/2025 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Євграфової Є.П., Болотова Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 липня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів.

Просив звільнити його від сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також про стягнення з ОСОБА_1 на його користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитини повноліття.

В обґрунтування позову зазначив, що з 14.11.1997 року він з відповідачкою перебував в зареєстрованому шлюбі, який 12.10.2012 року було розірвано на підставі рішення суду. Від шлюбу з відповідачкою мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням суду від 20.06.2012 року з позивача на користь відповідачки було стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини. Оскільки, з червня 2016 року дитина проживає разом з позивачем та перебуває на його утриманні, при цьому відповідачка жодної участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги у добровільному порядку на її утримання не надає, тому позивач звернувся до суду з даним позовом.

Позивач у судове засідання не з`явився, однак через канцелярію суду подав письмову заяву, зі змісту якої вбачається, що останній позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі, а також розглянути справу за його відсутності, проти проведення заочного розгляду справи не заперечував.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 06 липня 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів задоволено.

Звільнено ОСОБА_2 від сплати аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, призначених рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 20 червня 2012 року в справі № 2610/1378/2012, з 19 січня 2012 року і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 січня 2017 року і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 1280 грн. 00 коп.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 6 січня 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Старча А.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 липня 2017 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що в якості відповідача по справі, суд першої інстанції викликав у судове засідання ОСОБА_1 , а не ОСОБА_1 , що підтверджується матеріалами справи.

За наведених вище обставин слід зробити висновок, що ОСОБА_1 з поважних причин не з`явилась в судове засідання та (або) не повідомила Шевченківський районний суд міста Києва про наявність поважних причин так як Відповідач не отримувала повісток про виклик до суду та матеріали справи №761/2705/17 не містять повісток про виклик до суду ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_1 не змінювала по-батькові на « ОСОБА_4 », що підтверджується паспортом.

Вказує, що ОСОБА_3 проживав разом з ОСОБА_1 та перебував на її утриманні, що було встановлено рішенням Деснянського районного суду м. Києва по справі №2-2257/12 від 16 липня 2012 року.

Повідомляє, що ОСОБА_2 не звертався до суду з позовною заявою щодо визначення місця проживання ОСОБА_3 з батьком та судом не ухвалювалось рішення щодо визначення місця проживання ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_2 .

ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою:

АДРЕСА_4. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву, що не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1ст.7ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачений ч. 13 ст. 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5ст. 272 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що з 14.11.1997 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який 12.10.2012 року було розірвано на підставі рішення суду, при цьому, від шлюбу мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 та копією рішення суду від 12.10.2012 року.

Рішенням суду від 20.06.2012 року в справі № 2610/1378/2012 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів було задоволено, а саме стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.01.2012 року і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття.

З письмових доказів, які містяться у матеріалах справи, вбачається, що неповнолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з червня 2016 року разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з ч.1 ст. 273 КУпАП, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Судом встановлено, що відповідачка має постійний офіційний заробіток, її доходи мають регулярний характер, та є достатніми для участі в утриманні дитини. Разом з тим, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було.

Згідно з ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

При цьому, згідно з ч.1 ст. 184 СК України визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі суд може за заявою платника або одержувача, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

За таких обставин, оскільки судом було встановлено, що з позивача на користь відповідачки на утримання дитини ОСОБА_3 рішенням суду було стягнуто аліменти, але з червня 2016 року дитина проживає з позивачем, а відповідачка офіційно працевлаштована, має регулярний дохід та ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання дитини, суд приходить до висновку про необхідність звільнити позивача від сплати аліментів на користь відповідачки на утримання дитини ОСОБА_3 , а також про призначення аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які підлягатимуть стягненню з відповідачки на користь позивача в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову, а саме з 20.01.2017 року і до досягнення дитини повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Також, в порядку, визначеному ч.3 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь держави судовий збір у сумі 1280,00 грн.

Крім того, суд вважає за необхідне на підставі п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Колегія суддів погоджується із такими висновками місцевого суду, мотивуючи таким.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Постановою Верховного суду від 01 лютого 2023 року у справі №761/6749/20 встановлено, що « ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до свідоцтва про народження від 21 червня 2002 року його батьком є ОСОБА_2 , матір`ю - ОСОБА_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2012 року у справі № 2610/7993/12 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано.

З червня 2016 року позивач проживав без реєстрації місця проживання з батьком ОСОБА_2 на АДРЕСА_2 . Зазначена обставина підтверджується актом про проживання від 17 лютого 2017 року та довідкою від 18 вересня 2017 року № 343.

ІНФОРМАЦІЯ_4 батько позивача ОСОБА_2 помер.

На час розгляду справи судом першої інстанції, позивача утримує бабуся (мати батька) ОСОБА_5 та тітка (сестра батька) ОСОБА_6 .

ОСОБА_1 зареєстрована на АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Позивач разом з бабусею проживає в будинку на АДРЕСА_2 .

Відповідачка не відвідує сина, не приїжджає провідати, не телефонує.

Відповідно до характеристики від 29 серпня 2019 року, виданої Київським вищим професійним училищем будівництва та дизайну, протягом навчання ОСОБА_3 у вузі мати ОСОБА_1 не цікавилася навчанням сина, батьківські збори не відвідувала, не спілкувалась з класним керівником та майстром виробничого навчання. У навчальному житті сина ОСОБА_3 участі не брала.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 06 липня 2017 року у справі № 761/2705/17 задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , звільнено ОСОБА_2 від сплати аліментів та стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , починаючи з 20 січня 2017 року і до досягнення сином повноліття, до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відділом державної виконавчої служби Шевченківського РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві було відкрито ВП НОМЕР_3.

З часу відкриття виконавчого провадження з 23 жовтня 2017 року і до цього часу ОСОБА_1 аліментів не сплачувала.

Відповідачка не проявляє до позивача батьківської турботи, не цікавиться та не відвідує позивача, не турбується його фізичним і духовним розвитком, не надає матеріальної допомоги.

29 січня 2019 року позивач звернувся до Служби у справах дітей та сім`ї Васильківської районної державної адміністрації Київської області із заявою, в якій просив надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

08 травня 2019 року відбулося засідання комісії з питань захисту прав дитини при Васильківській районній державній адміністрації Київської області, за результатом якого відповідною комісією не рекомендовано надавати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .»

За змістом частини 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

У частині 1 статті 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

Відповідно до частини 4 статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів.

Відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй "Про права дитини", яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

За своєю суттю аліменти це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всім доказам, якими суд керувався при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Відповідно до частин 1-3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Щодо доводів апеляційної скарги про невірне зазначення по-батькові у судових повістках-повідомленнях направлених на адресу відповідачки, у зв`язку з чим вона була позбавлена права на належне повідомлення про розгляд справи, то колегія суддів зазначає, що допущена в повістці помилка в написанні по-батькові не давала підстав для сумніву, що вона адресована саме відповідачці, адже неправильно було зазначено лише одну літеру, а решта анкетних даних (прізвище, ім`я, номер мобільного та адреса проживання) відповідали її особі.

Також суд враховує, що позивачкою не було надано доказів на те, що дитина протягом спірного періоду проживала разом з нею та вона несла витрати на утримання сина.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Є.П. Євграфова

Є.В. Болотов