Справа № 353/1153/24
Провадження № 22-ц/4808/740/25
Головуючий у 1 інстанції МОТРУК Л. І.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Василишин Л.В., Мальцевої Є.Є.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Тлумацького районного суду, ухвалене головуючою суддею Мотрук Л.І. 27 січня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі по 12 000 грн на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, в якому народилися троє дітей. Діти проживають разом із позивачкою. ОСОБА_2 зазначила, що відповідач протягом трьох років ухиляється від утримання дітей, хоча є фізично здоровим, працездатним, не має інших осіб на утриманні, отримує регулярний дохід, оскільки постійно працює за кордоном та щомісячно отримує понад 2000 англійських фунтів стерлінгів заробітної плати.

Зважаючи на викладене, позивачка просила задовольнити позовні вимоги.

Заочним рішенням Тлумацького районного суду від 27 січня 2025 року позов задоволено частково. Вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі по 4 000 грн на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів розпочато з 28 листопада 2024 року і встановлено до досягнення дітьми повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Тлумацького районного суду від 13 березня 2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним і необґрунтованим, ухваленим при неповному встановленні обставин справи. Вказує, що усвідомлює свій обов`язок утримувати дітей та не ухиляється від нього, бере участь у вихованні дітей та матеріально допомагатиме. Зазначає, що за час перебування за кордоном передавав кошти дружині та посилки. В Україні залишив позивачці бізнес (вікна, двері) і магазин «Рибалка», автомобіль марки «Ауді А4», який позивач продала. Також залишив 12 кубічних метрів обрізного лісу, газоблоки загальною вартістю 1 000 Євро, які ОСОБА_2 також продала. Вважає, що оцих коштів позивачці достатньо для належного утримання дітей. Крім того, позивачка займається підприємницькою діяльність, а також зареєструвалась у Франції як біженка та отримує щомісячно допомогу на себе та дітей в розмірі 800 євро.

На думку апелянта, суд не врахував, що він знаходиться за кордоном, постійної роботи не має, періодично хворіє. У відповідача немає власності та цінного майна. Батьки відповідача не працюють, отримують пенсію в розмірі 2725 грн і також потребують матеріальної допомоги. Вважає, що стягнення з нього аліментів в розмірі по 4 000 грн щомісячно на кожну дитину фактично позбавить його засобів до існування.

З огляду на викладене, просить оскаржене рішення змінити та стягнути з відповідача на корить позивачки аліменти на утримання трьох дітей в розмірі по 1 000 грн щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Судові витрати покласти пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У поданому відзиві ОСОБА_2 заперечила доводи апеляційної скарги. Зазначила, що відповідач ухиляється від утримання дітей, хоча є фізично здоровим, працездатним, не має інших осіб на утриманні. Вказала, що ОСОБА_1 з січня 2022 року постійно перебуває в Англії, де працює та отримує щомісячний дохід понад 2000 фунтів стерлінгів, відпочиває в інших країнах Європи. Позивачка також зазначила, що посилання відповідача на необхідність утримувати батьків-пенсіонерів не є достатньою підставою для зменшення аліментів, оскільки в нього є сестра, яка також має обов`язок утримувати батьків за потреби. Додатково зауважила, що ІНФОРМАЦІЯ_4 їхньому сину ОСОБА_6 виповнилося 18 років, що зменшує загальний обсяг фінансових зобов`язань відповідача.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін, зважаючи на його законність та обґрунтованість.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Пунктом 1 частини 4 статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім, зокрема, спорів про стягнення аліментів.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи категорію справи, ціну позову розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному вебпорталі судової влади України.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, враховуючи встановленні обставини справи, принцип розумності та справедливості та те, що суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження матеріального стану відповідача, в тому числі щодо його працевлаштування та доходів, наявності у нього права власності на рухоме та нерухоме майно, інших доходів, а також розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі на утримання дітей у розмірі 4 000 грн на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає встановленим по справі обставинам та вимогам закону з огляду на таке.

Суд встановив, що сторони з 19.09.2006 перебувають у зареєстрованому шлюбі відповідно до копії Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 19.09.2006 (а.с. 5).

Під час шлюбу у сторін народилося троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 6-8).

З позовної заяви вбачається та не заперечується сторонами, що діти сторін проживають з позивачкою.

ОСОБА_1 , оскаржуючи рішення суду місцевого суду, не заперечує висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з нього аліментів на утримання дітей, однак не погоджується з їхнім розміром.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Положеннями частини третьої статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Положеннями статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо стягнення аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача.

Матеріали справи свідчать, що неповнолітні діти проживають з матір`ю та знаходяться на її утриманні.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалася на те, що відповідач добровільно допомогу на утримання дітей не надає, а вона самостійно не в змозі забезпечити дітям належне утримання.

Відповідач просить змінити розмір аліментів та призначити сплату аліментів на утримання дітей в розмірі по 1 000 грн, зважаючи на його майновий стан, відсутність стабільної роботи, а також будь-якого рухомого чи нерухомого майна.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум становить для дітей віком дітей віком до 6 років - 2563 гривні; від 6 до 18 років - 3196 гривні.

Так, законом гарантований мінімальний рівень аліментів одного з батьків на рівні, не нижчому 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак цей розмір застосовується в тих окремих випадках, коли існують об`єктивні обставини, які свідчать про неможливість стягнення аліментів у більшому розмірі. Такі об`єктивні обставини мають бути підтверджені певними доказами про стан здоров`я відповідача і витрати на лікування, про неможливість працевлаштування і обмеження щодо виконання певних видів робіт, про наявність інших утриманців і витрати на їх утримання тощо. Також при вирішенні цього спору слід насамперед враховувати інтереси дитини та її право на достатній рівень матеріального забезпечення.

Батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини.

Скаржником не доведено належними та допустимими доказами, що він не має можливості сплачувати аліменти на утримання дітей у визначеному судом першої інстанції розмірі.

Водночас, будь-яких доказів про неможливість працевлаштування, обмежень за станом здоров`я для виконання певної роботи, перебування на утриманні відповідача інших осіб, ОСОБА_1 не надав.

Посилання скаржника на те, що на його повному утриманні знаходяться батьки пенсіонери не беруться судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки такі доводи не доведені.

Так, відповідач не надає жодних доказів на підтвердження факту утримання батьків пенсійного віку, лише надає докази того, що батьки є дійсно пенсіонерами.

Також самі доводи відповідача про можливість утримання батьків за відсутності у нього доходу та неможливості утримання дітей є суперечливими.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 234/6207/17 (№61- 7802св18) 15 травня 2018 року зазначено, що батько не може бути звільнений від сплати аліментів на тій підставі, що він не працює та утримує непрацездатну матір. Зазначені факти також не є достатньою підставою для зменшення присудженого нижчими судами розміру аліментів, а також не звільняє його від обов`язку утримувати до досягнення повноліття дитину, батьком якої він є.

Колегія суддів враховує, що відповідач має вік 42 роки, не подав докази існування обставин, які істотно обмежують його працездатність, докази існування інших обставин, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, інших утриманців не має, не надав відомостей про свої доходи, він є матеріально забезпеченим на такому рівні, що дозволило йому вибуття за межі України, тому його не можна віднести до малозабезпечених осіб і його доводи про неможливість сплачувати аліменти у розмірі по 4 000 грн на кожну дитину є неспроможними.

Доводи апелянта, що позивач отримує допомогу на себе та на дітей від держави Франції, а тому перебуває у кращому матеріальному становищі порівняно з відповідачем, апеляційний суд відхиляє, оскільки участь батьків в утриманні своїх дітей повинна бути рівнозначною, при цьому неможливо не враховувати, що позивач проживає разом з дітьми, вочевидь, несе значну частину витрат на утримання дітей самостійно.

Таким чином, колегія суддів з урахуванням того, що обов`язок утримувати дітей покладається рівною мірою на матір і батька, вважає, що стягнення аліментів у розмірі, визначеному судом першої інстанції, є справедливим і доцільним.

Такий розмір аліментів на переконання колегії суддів дозволить зберегти баланс між потребами дітей та потребами відповідача.

При цьому, сторони не позбавлені можливості згодом, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (ч.1 ст. 192 СК України).

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. Отже підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг відсутні. Тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Передбачених ст. 141 ЦПК України підстав для перерозподілу судових витрат не встановлено.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а заочне рішення Тлумацького районного суду від 27 січня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, і у випадках, передбачених п.2 частини 3 статті 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Суддя-доповідач В.А. Девляшевський

Судді: Л.В. Василишин

Є.Є. Мальцева

Повне судове рішення складено 29 травня 2025 року.