Номер провадження: 22-ц/813/3767/25
Головуючий у першій інстанції Кириченко П.Л.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

15.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Назарової М.В.,

секретаря судового засідання Уманець А.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Утсонія»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Утсонія»,

на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 05 грудня 2024 року, ухвалене судом у складі судді Кириченко П.Л., в с. Овідіополь Одеської області

за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Утсонія» про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Утсонія» про стягнення грошових коштів, в обґрунтування якого зазначила, що 24.07.2023 р. ОСОБА_1 уклала з ТОВ «Утсонія» в особі директора Колесник К.П. попередній договір, згідно з п.1 якого сторони дійшли згоди укласти попередній нотаріально-посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки, загальною площею 0,0378 га, кадастровий номер :01:003:4742, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , віднесена до категорії земель сільськогосподарського призначення, за цільовим призначенням: 01:05 для індивідуального садівництва. Згідно п.2 договору сторони узгодили вартість вищевказаної ділянки в сумі еквівалентній 121635,92 доларів США та порядок її оплати, а саме: в рахунок укладення в майбутньому попереднього нотаріально-посвідченого договору покупець вніс 3000 доларів США 24.07.2023 року до підписання цього договору та 17000 доларів США зобов`язується внести не пізніше 25.08.2023 року, залишок в сумі 101635,92 доларів США вноситься рівними частинами кожного місяця протягом трьох років (36 платежів по 2823,22) з правом дострокового внесення будь-якої суми. Згідно п. 3 договору, майбутній договір купівлі-продажу вищевказаної земельної ділянки підлягає нотаріальному посвідченню не пізніше 25.08.2023 року. Згідно п.4 договору, сторона, яка ухиляється від укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки повинна сплатити штрафні санкції.

У зв`язку з відмовою позивача, попередній нотаріально-посвідчений договір не був укладений, на його вимогу повернути сплачені 24.07.2023 року 3000 доларів США представник відповідача відмовив, а тому, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Позивач просила суд стягнути з ТОВ «Утсонія» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 3000 доларів США.

Овідіопольський районний суд Одеської області заочним рішенням від 04 березня 2024 року позовні вимоги задовольнив, стягнув з ТОВ «Утсонія» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 3000 доларів США, яка має відповідати еквівалентній сумі у національній валюті за офіційним курсом НБУ гривні до долару США на день платежу, стягнув судові витрати у розмірі 1116,81 грн.

Овідіопольський районний суд Одеської області ухвалою від 07 серпня 2024 року заяву представника ТОВ «Утсонія» Колесник К.П. про перегляд заочного рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 04.03.2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Утсонія» про стягнення грошових коштів задовольнив, поновити представнику ТОВ «Утсонія» Колесник К.П. строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 04.03.2024 року по справі №947/27238/23, скасував заочне рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 04.03.2024 року по цивільній справі №947/27238/23.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Овідіопольський районний суд Одеської області рішенням від 05 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 до ТОВ «Утсонія» про стягнення грошових коштів, задовольнив. Стягнув з ТОВ «Утсонія» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 3000 (три тисячі) доларів США та судовий збір у розмірі 1907,60 грн.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що сума, яка названа в попередньому договорі від 24.07.2023 року, як грошова сума в забезпечення виконання зобов`язання в майбутньому, фактично є авансом, оскільки сторонами не дотримано умов, визначених ст. 635 ЦК України, а саме не укладено договору купівлі-продажу на виконання якого передано кошти. Суд дійшов висновку, що позивач передав відповідачу аванс на придбання нерухомого майна, а тому грошові кошти повинні бути повернені не звертаючи увагу на те, чия вина була в не укладені угоди, у зв`язку з чим суд вважав можливим стягнути з відповідача на користь позивача 3000 доларів США.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ТОВ «Утсонія» просить рішення Овідіопольського суду Одеської області від 05.12.2024 року у справі № 947/27238/23 скасувати. Ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до ТОВ «Утсонія» відмовити повністю, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ТОВ «Утсонія» посилається на те, що 24.07.2023 між відповідачем та позивачем укладено договір, який сторони назвали «Попередній договір», відповідно до якого у сторін виникли певні права та зобов`язання. Незважаючи на його назву «Попередній договір», цей договір не є попереднім у розумінні ст. 635 ЦК України, оскільки відповідно до ч. 1 цієї статті попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Разом з тим, згідно п. 1 Договору сторони дійшли згоди укласти не основний договір, а саме попередній, нотаріально-посвідчений договір купівлі-продажу певного нерухомого майна. Тобто попередній договір, у розумінні ст. 635 ЦК України, позивач та відповідач домовились укласти в майбутньому в строк до 25.08.2023.

Посилається, на те, що у випадку відмови покупця (позивача) від укладення попереднього нотаріально-посвідченого договору, він зобов`язаний сплатити відповідачеві штраф, у розмірі, еквівалентному 3000 доларам США. В цьому випадку відповідач має право зарахувати суму штрафу у рахунок повернення отриманих грошових коштів, шляхом направлення позивачеві заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог (абз. 3 п. 4 Договору).

Також скаржник зазначив, що договором, наявним в матеріалах страви, не встановлений строк повернення позивачу сплачених коштів, а вимоги про повернення коштів відповідачу від позивача не надходило. Проте, абзацом 2 п.4. Договору передбачено, що при відмові покупця укладати попередній, нотаріально-посвідчений договір купівлі-продажу, зазначеної земельної ділянки в строк, визначений цим договором, сплачені ним кошти повертаються, проте він зобов`язаний сплатити штраф у розмірі еквівалентному 3000,00 доларів США.

Зазначає, що позивачем не було направлено на адресу відповідача будь-яких вимог про повернення коштів та не було повідомлено відповідача про відмову від укладання попереднього, нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки, тому строк повернення грошових коштів в сумі 3000,00 доларів США ще не настав.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.01.2025 року позивачу роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

ТОВ «Утсонія» копію ухвали про відкриття провадження від 22.01.2025 року отримало 28.01.2025 року о 22:30:43 в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 копію ухвали про відкриття провадження від 22.01.2025 року та копію апеляційної скарги отримав 17.03.2025 року о 16:03:54 в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що оскільки договір купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства, а саме ч.1 ст. 635 та ст. 657 ЦК України, між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, тому у відповідності із вимогами ст. 570 ЦК України, передана позивачем відповідачу грошова сума є авансом, який виконує функцію лише попередньої оплати, тому у будь-якому випадку вона підлягає поверненню у тому розмірі, в якому надавалася. Стосовно умови договору, щодо сплати штрафу, то згідно зі ст. 549 ЦК України, цей вид неустойки визначений як правовий наслідок невиконання виключно дійсного зобов`язання, тобто такого, якого сторони дійшли згоди та оформили у відповідності до вимог чинного законодавства, чого в даному випадку не відбулось, тому аванс підлягає поверненню без застосування штрафних санкцій за невиконання позивачем умов договору, аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України від 13.02.13 року у справі №6-176цс12, від 25.09.13 року у справі № 6-82цс13 та в подальшому неодноразово підтримувалась Верховним Судом в постановах від 28.08.2019 року у справі № 128/1885/14-ц, від 27.11.2019 року у справі № 520/6286/16-ц, від 17.06.2021 року у справі № 711/5065/15-ц.

Учасники процесу у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

ТОВ «Утсонія» судову повістку отримало 25.02.2025 року о 19:03:05 в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 судову повістку отримав 17.03.2025 року о 16:03:54 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у відповідності до ч. 5 ст. 130 ЦПК України.

Від представника ТОВ «Утсонія» до Одеського апеляційного суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 15.05.2025 року о 14 годині 20 хвилин, на іншу дату, у зв`язку з перебуванням представника відповідача на лікарняному.

Одеський апеляційний суд у задоволенні клопотання представника ТОВ «Утсонія» - ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи відмовив, з огляду на таке.

Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

Про дату, час та місце розгляду справи повідомляються учасники справи, якщо справа відповідно до цього Кодексу розглядається з їх повідомленням (абзац другий статті 366 ЦПК України).

Враховуючи наявність в матеріалах справи достатньої кількості доказів для встановлення фактичних обставин справи, доводи щодо незгоди з рішенням суду викладені в апеляційній скарзі, у межах апеляційного провадження не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень у справі, у клопотанні не наведено обставин, які б перешкоджали розглянути справу за відсутності представника ТОВ «Утсонія» - ОСОБА_3 , а також не мотивовано необхідність її безпосередньої явки до суду.

З огляду на положення частини другої статті 372 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, та зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає можливим розгляд справи проводити за відсутності учасників справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що попередній договір, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана позивачкою грошова сума є авансом, який підлягає поверненню, а не грошові кошти які були передані в рамках попереднього договору.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 24 липня 2023 року позивачка ОСОБА_1 уклала з відповідачем ТОВ «Утсонія», в особі директора Колесник К.П., попередній договір, згідно з п.1 якого сторони дійшли згоди укласти попередній нотаріально-посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки, загальною площею 0,0378 га, кадастровий номер :01:003:4742, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , віднесена до категорії земель сільськогосподарського призначення, за цільовим призначенням: 01:05 для індивідуального садівництва.

Згідно п.2 договору сторони узгодили вартість вищевказаної ділянки в сумі еквівалентній 121635,92 доларів США та порядок її оплати, а саме: в рахунок укладення в майбутньому попереднього нотаріально-посвідченого договору покупець вніс 3000 доларів США 24.07.2023 року до підписання цього договору та 17000 доларів США зобов`язується внести не пізніше 25.08.2023 року, залишок в сумі 101635,92 доларів США вноситься рівними частинами кожного місяця протягом трьох років (36 платежів по 2823,22) з правом дострокового внесення будь-якої суми.

Згідно п.3 договору, майбутній договір купівлі-продажу вищевказаної земельної ділянки підлягає нотаріальному посвідченню не пізніше 25.08.2023 року.

Згідно п.4 договору, сторона, яка ухиляється від укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки повинна сплатити штрафні санкції, а саме: при відмові продавця укласти попередній нотаріально-посвідчений договір в строк, визначений договором, він зобов`язаний повернути покупцю протягом одного банківського дня грошові суми, які будуть сплачені відповідно до п.2 договору; при відмові покупця укласти попередній нотаріально-посвідчений договір в строк, визначений договором, сплачені ним грошові кошти повертаються, проте він зобов`язаний сплатити штраф у розмірі еквівалентному 3000 доларів США. В цьому випадку продавець має право зарахувати суму штрафу у рахунок повернення отриманих грошових коштів, шляхом направлення покупцеві заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог.

При укладанні попереднього договору сторони не зазначили норму матеріального права. Договір щодо нерухомого майна укладений в простій письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Частиною першою статті 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

За положеннями статті 216 ЦК України нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19).

Закон не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви. Але приписує щонайменше сформулювати суть (зміст) порушення, яким чином воно негативно позначилось на правах особи, яка звертається з позовом, яким чином може бути відновлено порушене право. Зміст і обсяг порушеного права та викладення обставин, якими воно підтверджується, у кожному конкретному випадку можуть різнитися. Однак принаймні на рівні формулювання викладу їхнього змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові межі події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне з обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною (див.: «mutatis mutandis» постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 640/7310/19 (абзаци п`ятий і шостий пункту 15).

Звертаючись до суду позивач зазначав, що договір купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами укладено не було, сторони лише домовилися укласти договір у майбутньому, тому сплачені в рахунок виконання договору кошти підлягають поверненню у розмірі в якому надавалися.

Колегія суддів зазначає, що 24 липня 2023 року ОСОБА_1 та ТОВ «Утсонія», в особі директора Колесник К.П., уклали попередній договір, згідно якого сторони дійшли згоди укласти попередній нотаріально-посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . В рахунок укладення в майбутньому попереднього нотаріально-посвідченого договору покупець вніс 3000 доларів США.

Відповідно до вимог статей 635, 657 ЦК України попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна має бути укладений у письмовій формі з обов`язковим нотаріальним посвідченням, оскільки основний договір укладається у формі з обов`язковим нотаріальним посвідченням, попередній договір укладається у формі, встановлений для основного договору. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (ст. 220 ЦК України).

Попередній нотаріально-посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки, та нотаріально посвідчена угода купівлі-продажу, які згідно з частиною першою статті 657 ЦК України підлягають нотаріальному посвідченню, між сторонами укладені не були, що сторонами не заперечується.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки від 24 липня 2023 року є нікчемним, адже під час його укладення не дотримано форму нотаріального посвідчення.

Доказів того, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Утсонія» існують договірні правовідносини матеріали справи не містять.

Отже, між сторонами відсутні зобов`язання, що відповідно, унеможливлює стягнення з ТОВ «Утсонія» на користь ОСОБА_1 грошових коштів на підставі статті 571 ЦК України, якою визначено правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком.

Враховуючи викладене, до вказаних правовідносин не підлягають застосуванню положення ст. 570 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.06.2019 року у справі № 487/10128/14-ц зазначила, що згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 викладено висновок про те, що згідно з принципом «jura novit curia» («суд знає закони») суд самостійно здійснює пошук і застосовує норми права для вирішення спору безвідносно до посилань сторін, але залежно від установлених обставин справи. Суд виявляє активну роль, самостійно надаючи юридичну кваліфікацію спірним правовідносинам, обираючи та застосовуючи до них належні норми права після повного та всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній та резолютивній частинах. Отже, обов`язок надати юридичну кваліфікацію відносинам сторін спору, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку юридичну норму слід застосувати для вирішення спору, виконує саме суд.

У пункті 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що «саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту».

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2022 року у справі № 127/13491/21-ц.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

У особи виникає зобов`язання повернути отримане майно, зокрема, грошові кошти, згідно зі статтею 1212 ЦПК України, як безпідставно набуте, якщо особа отримала їх без правової підстави, за відсутності договірних правовідносин щодо цього майна.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2023 року у справі № 439/1683/18.

У постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19 Велика Палата Верховного Суду вказала, що сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави, у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі від початку правовідношення, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Положення частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах. Отримане однією із сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого отримання.

Отже, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 357/8975/20.

Враховуючи викладене, вимоги ОСОБА_1 та ТОВ «Утсонія» про стягнення коштів, переданих за недійсним правочином, підлягають задоволенню відповідно до статті 1212 ЦК України, тому суд зробив правильний висновок про необхідність задоволення позовних вимог, проте помилився щодо мотивів такої відмови.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на попередній договір від 24.07.2023 року укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Утсонія», колегія суддів зазначає, що вказаний договір підписаний сторонами, проте відповідно до вимог статей 635, 657 ЦК України попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна має бути укладений у письмовій формі з обов`язковим нотаріальним посвідченням, оскільки вказаний договір укладений за відсутності нотаріального посвідчення, такий договір є нікчемним в силу вимог ст. 220 ЦК України, а тому апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дійшовши правильного висновку про задоволення позовних вимог, не врахував, що правовідносини, які виникли між сторонами входять до предмету регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна, тому помилився щодо мотивів прийняття такого рішення.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, оскільки суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, проте помилися щодо мотивів, тому рішення суду слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 05 грудня 2024 року підлягає зміні в мотивувальній частині, то судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись статтями 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Утсонія» задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 05 грудня 2024 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 травня 2025 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

М.В. Назарова