КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 381/4832/23 Головуючий у 1 інстанції: Ковалевська Л.М.,
Провадження № 22-ц/824/964/2025 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Ратнікової В.М., Сушко Л.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст обставин справи

У жовтні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» (далі - ТОВ «ФК «Ріальто», позивач) звернулося до Фастівського міськрайонного суду Київської області через систему «Електронний суд» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостіза кредитним договором.

Просило стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованістьза кредитним договором в розмірі 22 869,60 грн, а також судові витрати у розмірі 2 684,00 грн та 9 000,00 грн витрат на правову допомогу.

На обґрунтування позовних вимог зазначило, що відповідно до укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (далі - ТОВ «ФК «Фінанс Інновація») та ОСОБА_1 договору від 10 січня 2021 року № 6-1, відповідачка отримала кредит у розмірі 4 000,00 грн, строком на 19 днів, шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану Акціонерним товариством «Універсал банк» (далі - АТ «Універсал банк») зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту.

Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідачки.

Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.ua або https://monetka.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Позивач зазначив, що підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідачки з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким вона ознайомилася перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту. Зразок кредитного договору, Правила надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, затвердженими наказом директора ТОВ «ФК «Фінанс Інновація», викладені для загального доступну в мережі Інтернет на сайті https://monetka.ua/uk/about_us або https://monetka.com.ua/uk/about_us.

Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» перебувають в загальному доступі, опубліковані на сайті https://monetka.com.ua та https://monetka.ua.

01 липня 2021 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ТОВ «ФК «Ріальто» укладено договір відступлення права вимоги від 01 липня 2021 року № 01/07/2021-Р/М, відповідно до умов якого право вимоги за договором від 10 січня 2021 року № 6-1 перейшло до ТОВ «ФК «Ріальто».

У зв`язку з порушеннями зобов`язань у відповідача станом на 18 жовтня 2023 року утворилася заборгованість за договором від 10 січня 2021 року № 6-1 у розмірі 22 869,60 грн, у тому числі: 4 000,00 грн - заборгованість за кредитом; 2 069,60 грн - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до пункту 1.2. кредитного договору за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом за період з 10 січня до 05 лютого 2021 року (включно); 16 800,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до пункту 3.3. кредитного договору за ставкою 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту (грошових коштів) за кожен день прострочення за період з 06 лютого до 05 червня 2021 року (включно) відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Ріальто» за кредитним договором від 10 січня 2021 року № 6-1 в розмірі 22 869,60 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ріальто» заборгованість за договором від 10 січня 2021 року № 6-1 станом на 18 жовтня 2023 року у розмірі 22 869,60 грн, у тому числі: 4 000,00 грн - заборгованість за кредитом; 2 069,60 грн - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до пункту 1.2. кредитного договору за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом за період з 10 січня до 05 лютого 2021 року (включно); 16 800,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до пункту 3.3. кредитного договору за ставкою 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту (грошових коштів) за кожен день прострочення за період з 06 лютого до 05 червня 2021 року (включно) відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ріальто» витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 684,00 грн та витрати на правничу (правову) допомогу у розмірі 9 000,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 12 квітня 2024 року, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з неї на користь позивача 5 512,40 грн заборгованості, у тому числі: 4 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 1 512,40 грн заборгованість за процентами за користування кредитом.

На обґрунтування апеляційних вимог відповідачка зазначила, що не погоджується з рішенням суду в повному обсязі.

Вважає, що позовні вимоги слід було задовольнити частково, в сумі 5 512,40 грн заборгованості, у тому числі: 4 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 1 512,40 грн заборгованість за процентами за користування кредитом.

Зазначила, що згідно з пунктом 2 частини 3 статті 21 Закону України «Про споживче кредитування», за порушення виконання споживачем зобов`язань за договором про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, процентна ставка за кредитом, порядок її обчислення, порядок сплати процентів не можуть бути змінені в бік погіршення для споживача. Тому нарахування відсотків за збільшеною відсотковою ставкою 3,5 % в розмірі 16 800,00 грн суперечить пункту 2 частини 3 статті 21 Закону України «Про споживче кредитування»,

Одночасне застосування статей 1048 та 625 ЦК України є неможливим, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, а тому регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, пункт 6.28).

У період погодженого строку кредитування нараховуються відсотки (проценти) за статтею 1048 ЦК України, а за прострочення (фактичне) неправомірне користування грошовими коштами (згідно з умовами кредитного договору) нараховуються відсотки (проценти) за статтею 625 ЦК України, а не за статтею 1048 ЦК України.

За умовами кредитного договору від 10 січня 2021 року № 6-1, укладеним між відповідачкою та кредитором ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» було погоджено: тіло кредиту у сумі 4 000,00 грн, згідно з пунктом 1.1 кредитного договору; строк кредитування 19 днів, згідно з пунктом 1.3 кредитного договору; зі сплатою за користування кредитом за статтею 1048 ЦК України за ставкою 1,99 % в день у розмірі 1 512,40 грн; сума погоджена до повернення боржником в розмірі 5 512,40 грн.

Вважає, що позивач провів розрахунок боргу поза межами погодженого строку кредитування за період з 10 січня 2021 року до 18 жовтня 2023 року. Розрахунок складений з порушенням статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», оскільки не підписаний особою, яка його склала. Крім того, відсутня відсоткова ставка, за якою проведено нарахування та відсутні математичні розрахунки.

Нарахування відсотків за збільшеною відсотковою ставкою також суперечить вимогам пунктів 6 та 6-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідачка вважає, що з неї слід було стягнути на користь позивача борг за наданим тілом кредиту та відсотками за статтею 1048 ЦК України, що нараховувалися в межах строку кредитування, а не за статтею 625 ЦК України.

Зазначає, що стягнення з неї витрат на правничу допомогу в розмірі 9 000,00 грн є неспівмірним з обсягом заявлених позовних вимог та складністю справи. Суд має виходити з реальності адвокатських послуг, чи були вони фактично понесені та необхідні.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

9 липня 2024 року ТОВ «ФК «Ріальто» подало відзив на апеляційну скаргу.

6 грудня 2024 року ОСОБА_1 подала додаткові пояснення по справі.

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З огляду на частину 1 статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачений ч. 13 ст. 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до укладеного між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ОСОБА_1 договору від 10 січня 2021 року № 6-1, відповідачка отримала кредит у розмірі 4 000,00 грн, строком на 19 днів, шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ «Універсал банк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту.

Згідно з пунктом 1.2 договору, сторони погодили процентну ставку за користування кредитом 1,99 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку, визначеного договором.

Пунктом 1.3 договору визначено, що строк надання кредиту та строк дії договору становить 19 днів, але в будь-якому випадку строк користування грошовими коштами, наданими у кредит не може становити менше 3 календарних днів. Строк надання кредиту може бути продовжений в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до пункту 2.4.1. договору позичальник зобов`язаний у встановлений договором строк повернути кредит та сплатити проценти за його користування.

Також пунктом 3.3. договору передбачено, що у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених пунктом 1.3. договору (з урахуванням пролонгації строку дії договору) позичальник сплачує ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування кредитом понад строк, зазначений в пункті 1.3. цього договору.

Кредитний договір був підписаний 10 січня 2021 року о 20:09:49 год. шляхом введення одноразового ідентифікатора 156876 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua та/або https://monetka.ua/.

Кредитні кошти були відправлені відповідачці 10 січня 2021 року на платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ «Універсал банк», що підтверджується чеком.

01 липня 2021 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ТОВ «ФК «Ріальто» укладено договір відступлення права вимоги від 01 липня 2021 року № 01/07/2021-Р/М, відповідно до умов якого право вимоги за договором від 10 січня 2021 року № 6-1 перейшло до ТОВ «ФК «Ріальто».

У зв`язку з порушеннями зобов`язань у відповідачки станом на 18 жовтня 2023 року утворилася заборгованість за договором від 10 січня 2021 року № 6-1 у розмірі 22 869,60 грн, у тому числі: 4 000,00 грн - заборгованість за кредитом; 2 069,60 грн - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до пункту 1.2. кредитного договору за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом за період з 10 січня до 05 лютого 2021 року (включно); 16 800,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до пункту 3.3. кредитного договору за ставкою 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту (грошових коштів) за кожен день прострочення за період з 06 лютого до 05 червня 2021 року (включно) відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами було укладено кредитний договір у формі електронного документу з електронними підписами, що визнається й самим відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Перевіривши наданий представником позивача кредитний договір від 10 січня 2021 року № 6-1, розрахунок заборгованості, суд першої інстанції дійшов висновку про порушення відповідачкою зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого з неї на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 22 869,60 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на статтю 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до положень статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

З огляду на частину 1 статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 3 статті 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами частини 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з вимогами частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що між сторонами було укладено кредитний договір у формі електронного документу з електронними підписами, що також не заперечувала відповідачка в апеляційній скарзі.

Також суд першої інстанції правильно виходив з того, що у зв`язку з порушеннями зобов`язань у відповідача станом на 18 жовтня 2023 року утворилася заборгованість за договором від 10 січня 2021 року № 6-1 у розмірі 22 869,60 грн, у тому числі: 4 000,00 грн - заборгованість за кредитом; 2 069,60 грн - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до пункту 1.2. кредитного договору за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом за період з 10 січня до 05 лютого 2021 року (включно); 16 800,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до пункту 3.3. кредитного договору за ставкою 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту (грошових коштів) за кожен день прострочення за період з 06 лютого до 05 червня 2021 року (включно) відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва;3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем);4) виконання обов`язку боржника третьою особою.

Статтями 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

З огляду на договір про відступлення прав вимоги від 01 липня 2021 року № 01/07/2021-Р/М, позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 22 869,60 грн, у тому числі: 4 000,00 грн - заборгованість за кредитом; 2 069,60 грн - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до пункту 1.2. кредитного договору за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом за період з 10 січня до 05 лютого 2021 року (включно); 16 800,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до пункту 3.3. кредитного договору за ставкою 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту (грошових коштів) за кожен день прострочення за період з 06 лютого до 05 червня 2021 року (включно) відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що нарахування відсотків за збільшеною відсотковою ставкою суперечить вимогам пунктів 6 та 6-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» та до стягнення на користь позивача підлягав борг за наданим тілом кредиту та відсотками за статтею 1048 ЦК України, що нараховувалися в межах строку кредитування, а не за статтею 625 ЦК України, є неприйнятними.

Так, звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилався на те, що пунктом 3.3 кредитного договору 10 січня 2021 року № 6-1 встановлено розмір процентної ставки, відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, як відповідальність за прострочення боржником виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається із умов укладеного між сторонами кредитного договору, у пункті 3.3. договору сторони узгодили, що у разі порушення строків повернення кредиту встановленим пунктом 1.3. кредитного договору, позичальник сплачує товариству плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою у розмірі 3,5 % від суми несвоєчасного повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад строк, зазначений у пункті 1.3. цього договору. Сторони домовились, що процента ставка визначена в цьому пункті договору, нараховується відповідно частини 2 статті 625 ЦК України.

Таким чином, сторони встановили цим пунктом договору свій інший розмір процентів річних від суми несвоєчасно повернутого кредиту, а також встановили, що процентна ставка, визначена в цьому пункті договору нараховується відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

При цьому пролонгація строку дії договору не є умовою застосування визначеної процентної ставки, а може ураховуватися лише для визначення строку, з якого така процентна ставка має нараховуватися.

Вирішуючи питання щодо можливості нарахування процентів поза межами стоку кредитування Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 червня 2021 року у справі справа № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20) зауважила, що особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки.

Така домовленість за своєю правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 червня 2020 року у справі № 922/3578/18 зазначила, що системний аналіз частини 2 статті 536, частини 2 статті 625 та статті 627 ЦК України дозволяє дійти висновку, що законодавцем не обмежено право сторін визначити у договорі розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами. Однак, диспозитивний характер цих норм у цілому обмежується положенням частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка зазначає про стягнення трьох процентів річних, що має наслідком визначення таких процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом обчислення процентів за умовами договору.

Отже, законодавцем передбачено, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення (зокрема, в розмірі певного проценту за кожний день прострочення).

Санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань(пункт 8.32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18).

Крім того, пункт 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» не містить заборон нарахування коштів за прострочення грошового зобов`язання передбачених статтею 625 ЦК України.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення процентів за користування кредитними коштами після закінчення строку, на який її надано, що відповідає законодавству, а відповідні доводи апеляційної скарги про незаконність висновків суду першої інстанції про задоволення позову щодо стягнення процентів на підставі частини 2 статті 625 ЦПК України є необґрунтованими.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині професійної правничої допомоги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд зазначає, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою-п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України.

При цьому такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини 3 статті 137 ЦПК України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини 3 статті 141 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).

Тобто критерії, визначені частиною 4 статті 137 ЦПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини 4 статті 141 цього Кодексу.

З матеріалів справи убачається, що на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання юридичних послуг від 02 червня 2022 року № 02/06/2022.

Заперечуючи в апеляційній скарзі проти заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, відповідачка посилалася на неспівмірність із заявленими позовними вимогами та складністю справи.

Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги в цій частині, оскільки предметом цього позову є стягнення заборгованості за кредитним договором і підготовка позовної заяви не потребує вивчення великої кількості нормативної бази та судової практики. Окрім цього, суд враховує ціну позову, що становить 22 869,60 гривень.

За таких обставин, апеляційний суд уважає, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 9 000,00 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для відповідача.

Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, колегія суддів робить висновок про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ріальто» понесені у цій справі витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді першої інстанції 4500,00 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2024 року в частині стягнення суми витрат на правову допомогу змінити, зменшити розмір судових витрат на правову допомогу з 9 000,00 гривень до 4 500,00 гривень.

В іншій частині рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді В.М. Ратнікова

Л.П. Сушко