Справа № 135/1289/24
Провадження № 22-ц/801/1304/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривешко І. В.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 рокуСправа № 135/1289/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Стадника І. М., Сопруна В. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк», в інтересах якого діє Михашула Євгенія Іванівна, на ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 16 квітня 2025 року про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, постановлену під головуванням судді Кривешко І. В. в м. Ладижин Вінницька область,

в цивільній справі № 135/1289/24 за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2024 року Акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулося до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором.

Заочним рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 05 березня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором №С-001-0 від 09.03.2021 в сумі 105337,57 гривень.

18 березня 2025 року представник позивача АТ «Ідея Банк» Михашула Є. І. звернулася до Ладижинського міського суду Вінницької області із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути із відповідача судовий збір, що сплачений при поданні апеляційної скарги на ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 29 жовтня 2024 року в указаній справі, в розмірі 3 028,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 16 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що при винесені заочного рішення питання щодо стягнення судового збору за подання апеляційної скарги не розглядалось, так як позивачем при подачі до суду позову вказана вимога не зазначалась.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У травні 2025 року представник Михашула Є. І., яка діє в інтересах АТ «Ідея Банк» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про ухвалення додаткового рішення.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 01 травня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Войтко Ю. Б., судді: Сопрун В. В., Стадник І. М.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 06 травня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали цивільної справи з місцевого суду.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 19 листопада 2025 року справу призначено до розгляду на 27 травня 2025 року о 12:00 год з повідомленням сторін.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при ухваленні заочного рішення у справі не вирішив питання про розподіл судових витрат в повному обсязі, а саме судовий збір у розмірі 3028,00 грн, який АТ «Ідея Банк» сплатило за подання апеляційної скарги на ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 29 жовтня 2024 року про повернення позовної заяви в указаній справі.

Вказує, що апеляційний суд не переглядав справу по суті спору, а тільки відповідно до п.6 ч.1 ст. 374 ЦПК України скасував ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 29 жовтня 2024 року про повернення позовної заяви, що перешкоджала подальшому провадженню у справі і направив справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Отже, у апеляційному суду підстави для розподілу судових витрат за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції були відсутні, так як рішення суду першої інстанції не переглядалося.

Позиція учасників справи у судовому засіданні

Представник АТ «Ідея Банк» у судове засідання не з`явився, банк належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи.

ОСОБА_1 повідомлявся судом про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Доводи особи, яка подала відзив апеляційну скаргу

Сторони не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направили, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Позиція суду апеляційної інстанції

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення учасників судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Згідно із частиною першою статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Тобто, процесуальним законом визначено вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення, однією з яких є не вирішення питання про судові витрати разом з ухваленням судового рішення у справі (пункт 3 частини першої статті 270 ЦПК України).

За загальним правилом, у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішено всі інші, в тому числі, процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також окремих процесуальних питань, зокрема, розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення.

Таким чином, у випадку, якщо суд при ухваленні судового рішення по суті спору з певних причин не вирішив питання про судові витрати, або відкладення вирішення цього питання було ініційовано стороною у справі, таке питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення судом додаткового судового рішення в порядку статті 270 ЦПК України.

Вказаний висновок викладено у постанові (додатковій) Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 447/3950/21.

Додатковими судовими рішеннями є додаткове рішення, додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для рішень, постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал).

Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення. Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 грудня 2024 року Вінницький апеляційний суд прийняв постанову, якою задовольнив апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк», скасував ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 29.10.2024 та направив справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

За змістом підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у постанові суду апеляційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За приписами частин першої, другої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Спеціальним законом, який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, є Закон України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір».

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.

Відповідно до частин першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові від 21 квітня 2021 року в справі № 607/6424/20 Верховний Суд зазначив, що відповідними нормами ЦПК України передбачено право судів першої та апеляційної інстанцій на розподіл судових витрат виключно у рішенні або постанові суду за результатами розгляду справи по суті, або шляхом ухвалення додаткового рішення з цього питання, що також узгоджується із статтею 270 ЦПК України.

Верховний Суд у постанові Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року у справі № 240/6150/18 вказав, що розподіл судових витрат здійснюється судом або в рішенні по суті спору (якщо сторони надали всі докази на підтвердження судових витрат до виходу суду до нарадчої кімнати), або в додатковому судовому рішенні (якщо сторони скористалися своїм правом подати докази на підтвердження понесення судових витрат).

Тобто, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом у судах апеляційної та касаційної інстанцій, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення по суті спору у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.

Аналогічної позиції дотримується і Велика Палата Верховного Суду (див. постанови від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19), від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19)).

Отже, у разі якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим у випадку, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції скасовує судові рішення з передачею справи для продовження розгляду (новий розгляд) до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Вказаний висновок узгоджується з висновками, викладеними, зокрема, в ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 500/2632/19 (провадження № 11-436апп21), від 30 березня 2021 року у справі № 911/2390/18 (провадження № 12-73гс20), в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року у справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028сво18).

Ця правова позиція щодо застосування вказаної вище норми права є незмінною.

У справі, яка переглядається, під час прийняття постанови Вінницького апеляційного суду від 30 грудня 2024 року розподіл судових витрат не був вирішений, оскільки суд апеляційної інстанції не ухвалював своє рішення і не змінював його, а передав дану справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова про передачу справи для продовження розгляду не є остаточним вирішенням спору по суті.

У заяві про ухвалення додаткового рішення позивач просив стягнути з відповідача сплачений судовий збір у розмірі 3 028,00 грн за подання апеляційної скарги на ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 29 листопада 2024 року про повернення позовної заяви.

Оскільки постановою Вінницького апеляційного суду від 30 грудня 2024 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» задоволено, ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 29 листопада 2024 року скасовано, а справу передано до суду першої інстанції для продовження розгляду, то розподіл суми судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, мав здійснювати суд, який ухвалив остаточне рішення по суті спору від 05 березня 2025, Ладижинський міський суд Вінницької області.

Отже, позивач був вправі заявляти вимогу про стягнення понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції згідно вимог ЦПК України та відповідне питання мало бути вирішене судом у судовому рішенні, ухваленому за результатами розгляду справи по суті позовних вимог та/або шляхом ухвалення додаткового судового рішення.

Відмовляючи у задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції невірно розтлумачив норми статей 141 ЦПК України та дійшов помилкового висновку, що при винесені заочного рішення питання щодо стягнення судового збору за подання апеляційної скарги не розглядалось, так як позивачем при подачі до суду позову вказана вимога не зазначалась

Крім того, місцевий суд не врахував, що позивач у своїй заяві просив не повернути йому сплачену суму судового збору за подання апеляційної скарги на підставі норм частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», а стягнути суму цього судового збору з відповідача в порядку розподілу судових витрат шляхом ухвалення додаткового рішення, оскільки це питання не було вирішено в ухваленому рішенні по суті спору.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції не взяв до уваги вказані обставини, належним чином їх не проаналізував, у зв`язку з чим зробив передчасний та помилковий висновок про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Отже апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За положеннями частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції про відмову в ухваленні додаткового рішення не відповідає обставинам справи та вимогам статей 260, 263 ЦПК України, вона постановлена з порушенням норм процесуального права, тому відповідно до вимог статті 376 ЦПК підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення вимог заяви Акціонерного товариства «Ідея Банк» про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 29 листопада 2024 року.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк», в інтересах якого діє Михашула Євгенія Іванівна - задовольнити.

Ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 16 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву представника позивача Акціонерного товариства «Ідея Банк» про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» судовий збір у розмірі 3 028,00 грн, сплачений згідно платіжної інструкції № 2555069 від 08 листопада 2024 року за подання апеляційної скарги на ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 29 листопада 2024 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 травня 2025 року.

Суддя-доповідач Ю. Б. Войтко

Судді: І. М. Стадник

В. В. Сопрун