ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/161/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: що виникають з договорів оренди
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Холод М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури Кравченка А.Г. на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 22 травня 2024 року, по справі №638/18374/23, за позовом керівника Ізюмської окружної прокуратури Харківської області, представницьким органом якої є Борівська селищна рада до ОСОБА_1 , Фермерського господарства "ЮГ" про витребування земельної ділянки та визнання недійсним договору оренди землі,

в с т а н о в и в :

23 листопада 2023 року Ізюмська окружна прокуратура в інтересах держави в особі Борівської селищної територіальної громади Ізюмського району Харківської області, представницьким органом якої є Борівська селищна рада, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , Фермерського господарства «ЮГ» про витребування земельної ділянки та визнання недійсним договору оренди землі, в якому просила суд:

1) витребувати на користь Борівської селищної територіальної громади в особі Борівської селищної ради () з незаконного володіння ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та фермерського господарства «ЮГ» () земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га, кадастровий номер :17:003:0367, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Борівської селищної ради Харківської області.

2) визнати недійсним договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га з кадастровим номером :17:003:0367, укладений 05.11.2021 між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «ЮГ» (), в особі ОСОБА_2 , зареєстрований 28.01.2022 реєстратором Борівської селищної ради Ізюмського району Харківської області Гелуненко О.В. (номер запису про інше речове право 46543154).

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що Ізюмською окружною прокуратурою в ході здійснення процесуального керівництва за досудовим розслідуванням кримінального провадження №0000080 від 17 серпня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, встановлено порушення вимог законодавства при прийнятті Борівською селищною радою рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та її передання у власність ОСОБА_1 . Зокрема, 02 серпня 2021 року відбулося пленарне засідання XIV сесії Борівської селищної ради VIII скликання, на якому відповідно до п. 15 Порядку денного вказаної сесії розглянуто питання щодо затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Борівської селищної ради ОСОБА_1 . Рішенням №15 від 02 серпня 2021 року «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Борівської селищної ради, гр. ОСОБА_1 » передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га, кадастровий номер :17:003:0367/ за межами населених пунктів на території Борівської селищної ради. На підставі вищевказаного рішення Борівської селищної ради державним реєстратором 27 серпня 2021 року внесено запис про державну реєстрацію права приватної власності на земельну.

Позивач вважає, що рішення селищної ради є незаконним та підлягає скасуванню виходячи з того, що воно не могло бути прийнято, оскільки не набрало достатньої кількості голосів депутатів, оскільки виходячи із вимог закону та кількісного складу депутатів селищної ради (26 депутатів), для прийняття рішення на сесії сільської ради необхідно 18 голосів депутатів, тоді як присутніх на засідання ради було 17 депутатів. Крім того, Борівський селищний голова ОСОБА_3 не був присутнім на вказаному пленарному засіданні та не скористався своїм правом ухвального голосу. Таким чином, з огляду на вимоги ч. 2 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», вказане рішення не могло бути прийнято, оскільки не набрало достатньої кількості голосів депутатів, однак, секретарем Борівської селищної ради Кіяном В.О. рішення було підписано та скріплено відтиском печатки Борівської селищної ради, що не відповідає вимогам законодавства.

Посилаючись на правовий висновок Науково-дослідного інституту правового забезпечення інноваційного розвитку Національної академії правових наук України, окрему думу судді Конституційного Суду України Колісника В.П., позицію Всеукраїнської асоціації органів місцевого самоврядування «Асоціації міст України», викладеною 03 серпня 2021 року №1-179/21, наданою Бахмутській міській раді, позивач зазначає, що дробове число 17,33, яке не становить ціле число від загального складу ради, повинно заокруглюватись у бік збільшення і становити ціле натуральне число, оскільки при заокругленні в бік зменшення, число 17 буде становити менше ніж дві третини голосів депутатів відповідної ради, що суперечитиме засадам здійснення місцевого самоврядування, враховуючи, що один депутат має один голос.

Оскільки, за рішення з вищевказаних питань проголосувало менше 18 депутатів, а саме 17, тому рішення XIV сесії Борівської селищної ради VIII скликання № 15 від 02 серпня 2021 року є незаконним.

Позивач зазначає, що відсутність законного рішення уповноваженого органу місцевого самоврядування - Борівської селищної ради, спрямованого на відчуження спірної земельної ділянки, означає, що громада, як власник, волю (згоду) на її відчуження не виявляла, а тому вона вибула з володіння власника поза волею - без прийняття відповідного рішення. Оскільки спірна земельна ділянка вибула з володіння власника поза його волею, наявні правові підстави для витребування вказаної земельної ділянки від набувача.

Окрім того, між відповідачами укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га з кадастровим номером :17:003:0367, який зареєстрований 28.01.2022 реєстратором Борівської селищної ради Ізюмського району Харківської області Гелуненко О.В. (номер запису про інше речове право 46543154). Однак, оскільки територіальна громада не уповноважувала Борівську селищну раду на прийняття вказаного рішення всупереч вимог закону, то і ОСОБА_1 на підставі такого рішення у встановленому законом порядку права власності на земельну ділянку не набула, а отже і не могла у подальшому передати її в користування іншим особам. Таким чином, враховуючи, що державну реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку за ОСОБА_1 проведено на підставі незаконного рішення Борівської селищної ради, то договір оренди земельної ділянки є недійсним з моменту його укладення, а тому підлягає визнанню недійсним в судовому порядку, в зв`язку з чим спірна земельна ділянка підлягає витребуванню (поверненню) у комунальну власність територіальної громади Борівської селищної ради.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з цим позовом в інтересах держави, прокурор зазначає, що у даному випадку порушено інтереси держави, оскільки Борівською селищною радою видано незаконне рішення, що в подальшому призвело до незаконного вибуття земельної ділянки з комунальної власності територіальної громади. Необхідність звернення прокурора з даним позовом в інтересах територіальної громади до суду обумовлена тим, що інтереси територіальної громади (власника земельної ділянки) порушено Борівською селищною радою, яка діяла всупереч інтересам відповідної територіальної громади та вимогам чинного законодавства. Оскільки Борівською селищною радою не вжито жодних дій на відновлення порушеного права громади, з огляду на викладене, прокурором, згідно вимог ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», прийнято рішення про звернення до суду з цим позовом на захист інтересів держави.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог просила відмовити, оскільки Борівська селищна рада Ізюмського району Харківської області при прийнятті оскаржуваного рішення, керувалася загально відомими правилами округлення і при наявності 17 голосів правомірно визнала рішення прийнятим, а тому не існує правових підстав для витребування вищевказаної земельної ділянки на користь громади. Також відповідач вважає, що прокурор у справу не вступав, учасником справи не був, а тому не має особливого статусу та не наділений повноваженнями щодо звернення до суду з позовною заявою. Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор, оскільки прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який відсутній або всупереч вимог закону не здійснює захисту чи робить це неналежно. Крім того, прокурор може представляти у суді лише інтереси держави, а не територіальних громад (органів місцевого самоврядування), у зв`язку з чим представництво прокуратурою інтересів органу місцевого самоврядування у справі № 638/18374/23 не допускається. Відповідач зазначає, що саме лише посилання в позовній заяві на те, що компетентний орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо, враховуючи, що прокурором у позовній заяві не зазначено, не обґрунтовано та не надано доказів того, в чому полягає нездійснення або неналежним чином здійснення? представництва в суді законних інтересів територіальної громади Борівською селищною радою.

Борівська селищна рада в порядку ст. 43 ЦПК України надала письмові пояснення щодо позову, в яких просила відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Оскаржуване рішення Борівської селищної ради Ізюмського району Харківської області вже виконане. Громадянка ОСОБА_1 правомірно, за встановленою чинним законодавством процедурою, набула у власність земельну ділянку площею 2,0000 га, та правомірно протягом тривалого часу, використовувала її за цільовим призначенням, не порушуючи жодних прав та інтересів держави та інших громадян. Підставою визнання вищезазначеного рішення Борівської селищної ради протиправним є думка Ізюмської окружної прокуратури Харківської області, яка ґрунтується на тому, що з огляду на те що дві третіх від числа 26 становить 17,33 тому для прийняття рішення, загальна кількість голосів «за» мала бути 18 і більше, оскільки при заокругленні в бік зменшення, число 17 буде становити менше ніж дві третини голосів депутатів відповідної ради. При цьому позивач не зазначив, яку саме норму чинного законодавства порушила Борівська селищна рада при прийнятті даного рішення, заокругливши 17,33 в бік зменшення. Борівська селищна рада звертає увагу, що Ізюмська окружна прокуратура на підтвердження даної позовної вимоги у своїй позовній заяві посилалася лише на науково-правовий висновок, виконаний ученим секретарем Любчич А.М., та науковим співробітником Огієнко І.В. науково-дослідного інституту правового забезпечення інноваційного розвитку національної академії правових наук України № 9 від 27.01.2022 року та на окрему думку Судді Конституційного Суду України Колісника В.П., однак зазначені вище документи неналежними і недопустимими доказами. Борівська селищна рада зазначає, що загальний склад (кількість депутатів) місцевої ради становить при чисельності виборців від 10 тисяч до 30 тисяч виборців - 26 депутатів. У протоколі відкритого поіменного голосування XIV сесії Борівської селищної ради зазначено, що по вказаному питанню проголосували «ЗА» 17 депутатів Борівської селищної ради Ізюмського району Харківської області. Таким чином загальний склад депутатів складає 26, а 2/3 від загального складу складає 26*2:3= 17,3. Згідно з правилами округлення, якщо остання цифра у числі - 5 і більше, то після округлення до попереднього числа додається одиниця. А якщо 4 і менше, то ігнорується. Отже 2/3 від 26 - складає 17. Позивач звертає увагу суду, що на сьогодні жодна норма чинного законодавства не передбачає процедури підрахунку 2/3 голосів від загального складу депутатів селищної ради, у який бік потрібно заокруглювати і яка конкретно кількість депутатів (17 чи 18) становить 2/3 голосів від загальної кількості 26 депутатів у селищній раді. Також станом на сьогодні жодного роз`яснення Конституційного Суду України з цього питання немає. У зв`язку з цим Борівська селищна рада вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення, керувалася загально відомими правилами округлення і при наявності 17 голосів правомірно визнала рішення прийнятим. Таким чином, громадянка ОСОБА_1 правомірно, за встановленою чинним законодавством процедурою, набула у власність земельну ділянку площею 2,0000 га та правомірно, на протязі тривалого часу, використовувала її за цільовим призначенням, не порушуючи жодних прав та інтересів держави і інших громадян. Є добросовісним набувачем, тому це майно у неї на підставі ст. 388 ЦК України витребувано бути не може, оскільки в діях Борівської селищної ради була воля на передачу їй майна, а тому Ізюмською окружною прокуратурою обрано неефективний та неналежний спосіб захисту права власності.

Борівська селищна рада зазначає, що намагання виправити (на думку позивача) допущену в минулому органом влади «помилку» не може мати наслідком непропорційне втручання у нове право відповідача та перекладати на нього усі негативні наслідки такої «помилки», оскільки задоволення позову із формальних підстав покладатиме надмірний індивідуальний тягар на особу, яка володіє земельною ділянкою протягом тривалого часу, а отже порушить справедливий баланс інтересів сторін. Наданням ОСОБА_1 у власність земельної ділянки права та інтереси держави, територіальної громади, сусідніх землекористувачів не порушуються. Отже, втручання держави у право ОСОБА_1 на мирне володіння майном - спірною земельною ділянкою, зважаючи на тривале добросовісне користування нею земельною ділянкою, яка протиправних дій для за володіння земельною ділянкою не вчиняв, має ознаки непропорційного втручання у його право на мирне володіння майном.

Борівська селищна рада вказує, що на сьогодні ще ведеться досудове розслідування кримінального провадження № 0000080 від 17 серпня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, щодо порушень вимог законодавства при прийнятті Борівською селищною радою рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та її передання у власність гр. ОСОБА_1 . Таким чином рішення суду по даній справі також вплине на хід розслідування і на права та інтереси Борівської селищної ради, що у свою чергу спонукає Борівську селищну раду надати свої письмові пояснення по даній справі і донести до суду свою правову позицію.

У поясненнях від 22 травня 2024 року Ізюмська окружна прокуратура позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, та зазначила, що число 17 (сімнадцять), тобто кількість депутатів, які проголосували «ЗА», становить менше ніж дві третини голосів депутатів відповідної ради, що суперечить засадам здійснення місцевого самоврядування, враховуючи, що один депутат має один голос. Тобто, кількість голосів депутатів від загального складу селищної ради, який складає 26 (двадцять шість) депутатів, повинна становити мінімум 18 (вісімнадцять), у зв`язку з чим оскаржуване рішення не могло бути прийнято, оскільки не набрало достатньої кількості голосів депутатів. Прийняття спірного рішення Борівською селищною радою порушило принцип верховенства права. Крім того, принцип «належного урядування» не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. Крім того, прокурор наголошує, що чинне законодавство не містить жодних обмежень щодо пред`явлення позову поза межами кримінального провадження, окрім строків позовної давності. Тому прокурором вжито заходів щодо звернення до суду поза межами кримінального провадження, щоб інтереси держави не залишились не захищеними.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 травня 2024 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Суд вказав, що у даному випадку для ухвалення відповідного рішення у селищній раді був необхідний кворум, а наведені з цього приводу підстави позову не ґрунтуються на нормах права.

В апеляційній скарзі заступник керівника Харківської обласної прокуратури посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати, та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що зі змісту протоколу відкритого поіменного голосування ХІV сесії Борівської селищної ради VІІІ скликання від 02.08.2021 по питанню №15 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Борівської селищної ради, гр. ОСОБА_1 » вбачається, що по вказаному питанню одноголосно проголосували «ЗА»17 присутніх депутатів Борівської селищної ради та зазначено, що рішення прийнято.

Судом першої оцінки не надано належної оцінки доводам прокурора про те, що за прийняття вказаного рішення проголосувало лише 17 депутатів від загальної кількості ради - 26 депутатів, тобто менше ніж дві третини.

Проте, з урахуванням вимог абзацу 2 ч.2 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» даний склад ради у кількості 17 депутатів, що становить менше ніж дві третини від загального складу ради, за жодних умов не може ухвалювати будь-які рішення про розпорядження землею комунальної власності, навіть не зважаючи на одноголосне прийняття рішення.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції відхилив доводи прокурора і взагалі проігнорував імперативні положення ч. 2 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування України».

Натомість суд, пославшись на положення ч. 3 ст. 82 ЦПК України, безпідставно застосував так звані «загальновідомі правила заокруглення», вважаючи їх такими обставинами, що не потребують доказування. Керуючись «загальновідомими правилами заокруглення», суд дійшов висновку, що 2/3 від 26 - складає 17.

Тобто фактично суд першої інстанції протиправно застосував заокруглення в бік зменшення, що відповідно призвело до зменшення законодавчо встановленої кількості голосів депутатів, необхідної для прийняття відповідного рішення, проте згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» кожний депутат місцевої ради у раді та її органах, до складу яких він входить, має один голос.

Вважає, що суд першої інстанції не з`ясував змісту норм права, які необхідно застосувати до спірних правовідносин, у зв`язку з чим дійшов до помилкових висновків про необхідність застосування, так званих «загальновідомих правил заокруглення», вважаючи їх такими обставинами, що не потребують доказування відповідно до ч. 3 ст. 82 ЦПК України.

Разом з тим, зміст оскаржуваного рішення не містить належного та обґрунтованого спростування висновків, наведених у науково-правовому висновку щодо застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини, наданому прокурором, що свідчить про порушення судом положень ст. 89 ЦПК України щодо необхідності оцінки всіх доказів в сукупності з метою всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи.

Борівська селищна рада, приймаючи рішення від 02.08.2021 № 15 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Борівської селищної ради, гр. ОСОБА_1 », діяла не в межах повноважень та не у спосіб, передбачений чинним законодавством України, оскільки з матеріалів справи вбачається, що вказане рішення прийнято неповноважним складом ради, який становить менше двох третин від її загального складу, що є грубим порушенням ст. ст. 46, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

З урахуванням викладеного, твердження суду про недоведення прокурором позовних вимог є безпідставними та не відповідають обставинам справи.

Спірна земельна ділянка належить до земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, а її безоплатна передача у приватну власність відбулась із порушеннями вимог чинного законодавства, а отже її може бути витребувано навіть від добросовісного набувача у всіх випадках на підставі ч. 3 ст. 388 ЦК України. У разі ж заволодіння майном без відповідної правової підстави воно підлягає витребуванню на підставі ст. 387 ЦК України.

Порушення ж вимог законодавства під час розпорядження земельними ділянками комунальної власності не тільки не відображає волю територіальної громади на розпорядження земельними ділянками Документ сформований в системі «Електронний суд» 28.06.2024 15 комунальної форми власності, а і порушує суспільні інтереси та інтереси територіальної громади.

Враховуючи, що на земельна ділянка, яка в силу приписів чинного законодавства належить до земель комунальної власності, вибула з володіння власника поза його волею, за відсутності законного рішення про передачу в приватну власність, тому витребування земельної ділянки з незаконного володіння відповідача та визнання договору оренди недійсним дозволить відновити права та інтереси єдиного правомочного власника спірної земельної ділянки територіальної громади.

Виходячи з мети, обґрунтування та мотивів заявленого прокурором позову в частині витребування спірної земельної ділянки, суд уповноважений самостійно надати правову кваліфікацію відносинам у разі незгоди з обраним прокурором способом захисту.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення - залишити без змін.

Вважає, що Борівська селищна рада Ізюмського району Харківської області при прийнятті оскаржуваного рішення керувалась загально відомими правилами округлення і при наявності 17 голосів правомірно визнала рішення прийнятим.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представниці позивача адвоката Кадацької Д.М., розглянула справу за відсутності інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду скарги.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимоги суд зазначив, що Пунктом 2 ч. 3 ст. 197 Виборчого кодексу України встановлено, що загальний склад (кількість депутатів) місцевої ради становить при чисельності виборців від 10 тисяч до 30 тисяч виборців - 26 депутатів

З матеріалів справи вбачається, що загальний склад Борівської селищної ради складає 26 депутатів, серед яких: ОСОБА_4 ; ОСОБА_5 ; ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 .

Таким чином, враховуючи загальний склад депутатів Борівської селищної ради у кількості 26 депутатів, а 2/3 від загального окладу складає 26/3*2=17,33.

Оскільки, отримане число є дробовим (17,33) та не становить ціле число від загального складу ради, тому воно повинно заокруглюватись відповідно до загальновідомих правил заокруглення, а саме: якщо остання цифра у числі - 5 і більше, то після округлення до попереднього числа додається одиниця, якщо 4 і менше, то ігнорується.

Враховуючи вищевикладене, суд вважав, що Борівська селищна рада Ізюмського району Харківської області при прийнятті оскаржуваного рішення правомірно керувалася загальновідомими правилами заокруглення, та при наявності 17 голосів «ЗА» правомірно визнала прийнятим рішення «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Борівської селищної ради, гр. ОСОБА_1 »

Безпідставними є посилання Ізюмської окружної прокуратури на науково-правовий висновок, виконаний ученим секретарем Любчич А.М. та науковим співробітником ОСОБА_30 науково-дослідного інституту правового забезпечення інноваційного розвитку національної академії правових наук України № 9 від 27 січня 2022 року, оскільки його виконано не за ухвалою суду та без урахування фактичних обставин справи, що розглядається. Зазначений висновок не ґрунтується на вимогах чинного законодавства або на загальновідомих правилах, його виконавці лише висловлюють свою особисту думку і трактують норми права на власний розсуд в межах вирішення поставленого питання, яке є відмінним від обставин цієї справи. Окрім того, зі змісту висновку вбачається, що він не ґрунтується на жодному нормативно-правовому акті, підтвердженням чого є наступе: «Оскільки в перелічених нормативно-правових актах не визначено чіткого методу підрахунку голосів у випадку дробового числа, тому доцільно використовувати математичний підхід щодо розрахунків», і є лише трактуванням норм права виконавцями, які окрім того не були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку.

Суд наголосив, що зазначений висновок не є висновком експерта у галузі права і відповідно не є письмовим доказом.

Як вбачається з науково-правого висновку Науково-дослідного інституту правового забезпечення інноваційного розвитку Національної академії правових наук України від 27 січня 2022 року, він не стосується застосування аналогії закону чи аналогії права, а також змісту норм іноземного права згідно з їх офіційним або загальноприйнятим тлумаченням, практикою застосування доктриною у відповідній іноземній державі, а тому не є висновком експерта у галузі права у розумінні ст. 114 ЦПК України, а тому відповідно не є письмовим доказом.

На час розгляду справи жодна норма чинного законодавства не передбачає процедури підрахунку 2/3 голосів від загального складу депутатів селищної ради, у який бік потрібно заокруглювати і яка конкретно кількість депутатів (17 чи 18) становить 2/3 голосів від загальної кількості 26 депутатів у селищній раді. Тлумачення та роз`яснення Конституції та законів України - є виключною прерогативою Конституційного Суду України і лише це тлумачення є обов`язковим для всіх органів державної влади та управління, посадових осіб усіх рівнів, а також громадян. Водночас, на теперішній час жодного роз`яснення Конституційного Суду України з цього питання немає.

Окрім того, суд відхилив доводи Ізюмської окружної прокуратури на те, що Борівський селищний голова Тертишний О.В. не скористався своїм правом ухвального голосу, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» голос селищного голови враховується лише у разі, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради. При цьому, як вбачається з Протоколу № 14 засідання Борівської селищної ради від 02 серпня 2021 року, Борівський селищний голова Тертишний О.В. не був присутнім на пленарному засіданні ради 02 серпня 2021 року.

Звертаючись до суду з цим позовом, Ізюмська окружна прокуратура посилається на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14, відповідно до якого рішення про надання у приватну власність земельної ділянки, прийняте відповідним органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування, які діють від імені власника, має бути необхідною передумовою виникнення права приватної власності на земельну ділянку державної чи комунальної власності. З цих підстав, прокурор вважає, що з огляду на відсутність законного рішення уповноваженого органу місцевого самоврядування, а саме Борівської селищної ради, спрямованого на відчуження спірної земельної ділянки, вона вибула з володіння власника поза волею - без прийняття відповідного рішення, а тому підлягає витребуванню з незаконного володіння ОСОБА_1 .

З такими доводами позивача суд не погодився, оскільки як встановлено судом, земельна ділянка вибула з володіння Борівської територіальної громади на підставі рішення органу місцевого самоврядування Борівської селищної ради, прийнятого у відповідності до чинного законодавства України та підстав для визнання такого рішення незаконним судом не встановлено.

Враховуючи добросовісність дій Борівської селищної ради, ОСОБА_1 законним шляхом набула своє майно, є добросовісним набувачем, тому це майно у неї на підставі ст. 388 ЦК України витребувано бути не може, оскільки в діях Борівської селищної ради була воля на передачу їй майна.

За таких обставин, враховуючи наявність рішення про надання у приватну власність земельної ділянки, яке прийняте відповідним органом місцевого самоврядування - Борівською селищною радою, яка діяла від імені власника - Борівської селищної територіальної громади, у межах повноважень та з дотриманням чинного законодавства, що свідчить про відсутність підстав для визнання його незаконним у судовому порядку, тому земельна ділянка вибула з володіння власника за його волею, а тому до спірна земельна ділянка не може бути витребувана у ОСОБА_1 на підставі ст. 388 ЦК України.

Окрім того, суд врахував, що витребування земельної ділянки з володіння ОСОБА_1 не відповідатиме критеріям правомірного втручання у право на мирне володіння майном з огляду на таке.

ОСОБА_1 набула у власність земельну ділянку, якою вона правомірно користувалася за цільовим призначенням тривалий час, у межах норм, передбачених законом, на підставі рішення Борівської селищної ради Ізюмського району Харківської області. В подальшому правомірно передала у користування (оренду) належну їй земельну ділянку ФГ «Юг», яке у свою чергу правомірно нею користувалося за цільовим призначенням, не порушуючи жодних норм чинного законодавства і жодних прав громадян і держави.

Враховуючи викладене, що намагання виправити допущену в минулому органом влади помилку, якою Ізюмська окружна прокуратура вважає рішення XIV сесії Борівської селищної ради VIII скликання №15 від 02 серпня 2021 року «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Борівської селищної ради, гр. ОСОБА_1 », у будь-якому випадку не може мати наслідком непропорційне втручання у нове право відповідача та перекладати на нього усі негативні наслідки такої помилки (як вважає позивач), оскільки задоволення позову із формальних підстав покладатиме надмірний індивідуальний тягар на особу, яка володіє земельною ділянкою протягом тривалого часу, а отже порушить справедливий баланс інтересів сторін.

Наданням ОСОБА_1 у власність земельної ділянки права та інтереси держави, територіальної громади, сусідніх землекористувачів не порушуються. Отже, втручання держави у право ОСОБА_1 на мирне володіння майном - спірною земельною ділянкою, зважаючи на тривале добросовісне користування нею земельною ділянкою, яка протиправних дій для за володіння земельною ділянкою не вчиняла, має ознаки непропорційного втручання у її право на мирне володіння майном.

З урахуванням викладеного, суд відмовив у задоволенні позовних вимог Ізюмської окружної прокуратури про витребування на користь Борівської селищної територіальної громади з незаконного володіння ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га, кадастровий номер :17:003:0367, у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Позовні вимоги про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства є похідними від позовних вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння, а тому суд також відмовляє у їх задоволенні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено, що рішенням І сесії VIII скликання від 03 грудня 2020 року № 1 «Про початок повноважень депутатів Борівської селищної ради» прийнято до відома факт початку повноважень депутатів Борівської селищної ради VIII скликання у загальній кількості 26 депутатів.

Згідно з рішенням ІІ сесії VIII скликання Борівської селищної ради від 11 грудня 2020 року № 1 прийнято до відома факт дострокового припинення повноважень чотирьох депутатів Борівської селищної ради VIII скликання згідно зі списком, та прийнято до відома факт початку повноважень чотирьох депутатів Борівської селищної ради VIII скликання згідно зі списком.

Відповідно до протоколу № 14 XIV сесії VIII скликання Борівської селищної ради від 02 серпня 2021 року, згідно з п. 15 Порядку денного вказаної сесії, розглянуто питання щодо затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Борівської селищної ради ОСОБА_1 .

Відповідно до Протоколу відкритого поіменного голосування XIV сесії Борівської селищної ради Ізюмського району Харківської області VIII скликання від 02 серпня 2021 року по питанню № 15 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Борівської селищної ради, гр. ОСОБА_1 » проголосувало «ЗА» 17 депутатів Борівської селищної ради Ізюмського району Харківської області VIII скликання.

Рішенням XIV сесії Борівської селищної ради VIII скликання №15 від 02 серпня 2021 року «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Борівської селищної ради, гр. ОСОБА_1 » передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га /кадастровий номер :17:003:0367/ за межами населених пунктів на території Борівської селищної ради.

На підставі зазначеного рішення Борівської селищної ради 27 серпня 2021 року державним реєстратором Борівської селищної ради Стрілець Сергієм Сергійовичем прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 61369194 від 03 листопада 2021 року, та внесено запис про державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер :17:003:0367 (номер відомостей про речове право 44849687, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 210).

Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав станом на 03 жовтня 2023 року (інформаційна довідка № 348982476), земельна ділянка площею 2,0000 га, кадастровий номер :17:003:0367 на підставі договору оренди земельної ділянки 05 листопада 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «ЮГ» (), в особі Кириченка С.О., зареєстрований 28.01.2022, передана у користування ФГ «ЮГ», про що реєстратором Борівської селищної ради Ізюмського району Харківської області Гелуненко О.В. прийнято рішення державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 63275848 від 05.02.2022, та внесено запис про інше речове право за № 46543154.

У ст.ст. 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Цивільному судочинству та цивільному праву притаманні такі загальні принципи, як справедливість, добросовісність та розумність, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Загальновідомими є математичні правила округлення чисел, а тому відповідно до норми ч. 3 ст. 82 ЦПК України ці обставини не потребують додаткового доказування.

Так, наприклад у підручнику математики для 5 кл. закладів загальної середньої освіти вказано, щоб похибка округлення не була значною, числа, що закінчуються цифрами 1, 2, 3, 4 округлюють з недостачею, а числа, що закінчуються цифрами 5, 6, 7, 8, 9 - з надлишком (див. с. 39, Математика: підруч. для 5 кл. закладів загальної середньої освіти / Н. А. Тарасенкова, І. М. Богатирьова, О. М. Коломієць, З. О. Сердюк, Ю. В. Рудніцька. Київ : УОВЦ «Оріон», 2022. 304 с. : ISBN 978-966-991-199-5).

Покликання у доводах скарги на правові висновки касаційного суду не є релевантними до обставин цієї справи та стосуються іншої фактичної та правової ситуації справи, а тому колегія суддів їх відхиляє, та погоджується з тим, що з урахуванням вищевказаного суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги правові висновки спеціаліста, які не ґрунтуються на нормах права.

Отже, згідно з правилами округлення, якщо остання цифра у числі 5 і більше, то після округлення до попереднього числа додається одиниця. А якщо 4 і менше, то ігнорується. Наприклад, якщо округлити до цілого числа десяткову дріб 5,6, то вийде 6. А якщо округлити до цілого 4,2, то залишиться 4.

Застосовані судом першої інстанції правила округлення арифметики відповідають визначених у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства: справедливість, добросовісність та розумність, а доводи скарги належним чином не доведені та цього висновку не спростовують.

За таких обставин суд першої інстанції правильно відхилив підстави позову, за їх недоведеністю та безпідставністю. Колегія суддів також погоджується з тим, що за обставин цієї справи втручання у майнові права відповідачів, які є добросовісним власником та орендарем земельної ділянки, - порушує конвенційні гарантії їх права на мирне володіння майном, які визначені у ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див.: рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява №29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року(Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).

Так, добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (див. пункт 46.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18, провадження № 14-436цс19, пункт 7.15 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17, провадження № 12-44гс20).

Добросовісний набувач не може відповідати у зв`язку із порушеннями інших осіб, допущеними в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає такий статус всупереч приписам статті 388 ЦК України, а, відтак, втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар (див. пункт 6.53 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19, провадження № 12-35гс21).

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

На підставі вищевказаних обставин та правового обґрунтування колегія суддів визнає, що оскаржене рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги є недоведеними та висновків суду не спростували, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Визначені у ст. 141 ЦПК України підстави для зміни розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури Кравченка А.Г. залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 29 травня 2025 року.

Головуючий В.Б. Яцина

Судді - Ю.М.Мальований

Н.П.Пилипчук