Справа №717/660/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року Кельменецький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді: Туржанського В.В.,

при секретарі: Тихоненко І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Кельменці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кельменецької селищної ради Дністровського району Чернівецької області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Представник позивача Телешман Ілона Іванівна подала до Кельменецького районного суду Чернівецької області позовну заяву, у якій, з врахування уточнених позовних вимог, просить ухвалити рішення, яким визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності за набувальною давністю на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , а саме : на житловий будинок, позначений в технічному паспорті літерою А-1, житловою площею 57,9 кв. м, загальною площею 107,1 кв. м, гараж, позначений в технічному паспорті літерою Б, площею 63,50 кв. м., літню кухню , позначену в технічному паспорті літерою В, площею 79,10 кв. м., убиральню, позначену в технічному паспорті літерою Г, площею 1,40 кв. м., криницю, позначену №1, огорожу, позначену №2-3.

ВСТАНОВИВ:

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Селищний голова Олійник Б.О. у судове засідання не з`явився та надіслав до суду заяву у якій просить розглянути справу без участі представника селищної ради. Позовні вимоги визнає у повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві.

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася.

Представник позивача Телешман І.І. у судове засідання не з`явилася та подала до суду заяву у якій просить розглянути справу за її відсутності.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився.

Відповідно до ч. 3 статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно до ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює за результатами підготовчого провадження рішення про задоволення позову.

Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, наявні підстави для винесення рішення за результатами підготовчого провадження.

Судом встановлено, з 1992 року позивачка ОСОБА_1 почала спільно жити із ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_2 . З 1998 року ОСОБА_2 не проживає у будинку АДРЕСА_1 . Позивачка повністю перебудувала житловий будинок і житловий будинок було прийнято в експлуатацію 24 жовтня 2008 року. Після зникнення ОСОБА_2 позивачка відкрито, добросовісно і безперервно володіє спірним майном, а саме на житловим будинком, позначений в технічному паспорті літерою А-1, житловою площею 57,9 м2, загальною площею 107,1 м2, гаражем, позначений в технічному паспорті літерою Б, площею 63,50 м2, літньою кухнею, позначеною в технічному паспорті літерою В, площею 79,10 м2, убиральнею, позначеною в технічному паспорті літерою Г, площею 1,40 м2, криницею позначеною №1 та огорожею позначеною № 2-3, ринковою вартістю 295178 гривень, понад 10 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

У п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) наведено такі висновки. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України).

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Враховуючи викладене вище, законодавство, що регулює право власності за набувальною давністю, суд вважає, що позивачка ОСОБА_1 добросовісно заволоділа нерухомим майном, а саме будинком садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , а саме побудувала його. При цьому суд також враховує, що згідно договору купівлі-продажу від 02 вересня 1991 року ОСОБА_3 купив у ОСОБА_4 будинок в с. Вартиківці площею 29 м2. Як вбачається із технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 за цією адресою будинок площею29 м2 не існує. Площа наявного за цією адресою житлового будинку становить 107,1 м2, площа гаража становить 63,5 м2, площа літньої кухні становить 79,1 м2.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності визнаних представником відповідача обставин або добровільності їх визнання.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позов ОСОБА_1 слід задовольнити повністю та визнати за нею право власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

На підставі ст. ст. 15, 16, 328, 344 ЦК України , керуючись ст. ст. 2,5,12,13,15,19,76-80,206,209,258,259,263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , жительки АДРЕСА_1 , до Кельменецької селищної ради Дністровського району Чернівецької області, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 04417010, яка розташована в селищі Кельменці Дністровського району Чернівецької області Площа Центральна будинок 4, про визнання права власності - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності за набувальною давністю на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , а саме на житловий будинок, позначений в технічному паспорті літерою А-1, житловою площею 57,9 м2, загальною площею 107,1 м2, гараж, позначений в технічному паспорті літерою Б, площею 63,50 м2, літню кухню, позначену в технічному паспорті літерою В, площею 79,10 м2, убиральню, позначену в технічному паспорті літерою Г, криницю, позначену №1, та огорожу, позначену № 2-3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 22 травня 2025 року.

Суддя: