Провадження № 2/752/3658/25
РІШЕННЯ

Іменем України

26 травня 2025 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Слободянюк А.В., розглянувши в приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди у порядку регресу,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна» (далі - ПрАТ «СК «Євроінс Україна») звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь завдані збитки в порядку регресу в розмірі 16 642,49 грн та судові витрати у розмірі 3 028,00 грн

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 21 квітня 2021 року з вини відповідача ОСОБА_1 сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), за участі транспортного засобу «Форд», державний номерний знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , та транспортного засобу «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_2 . Транспортні засоби отримали механічні пошкодження. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Форд», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована позивачем за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за № ЕР 202215058.

Відповідно до постанови суду відповідача ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП. На підставі страхового акта ПрАТ «СК «Євроінс Україна» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 16 642,49 грн.

Разом з тим, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення водій ОСОБА_2 не надав водійське посвідчення, внаслідок чого його було притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі постанови ЕАН 4101687, а тому у позивача на підставі ст. 38.1.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникло право подати регресний позов на фактично виплачену суму до водія.

У зв`язку із викладеним, позивач, посилаючись на норми матеріального та процесуального права, просить позов задовольнити.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2024 року справу за підсудністю передано для розгляду до Голосіївського районного суду міста Києва (а.с.72,73).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справі між суддями від 17 січня 2025 року головуючим суддею визначено суддю А.В. Слободянюк (а.с. 80,81).

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва 20 січня 2025 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки (а.с.82-84).

Відповідно до інформації № 120890411 від 16 жовтня 2024 року щодо реєстрації місця проживання особи - ОСОБА_1 в ІТС «Реєстр територіальної громади м. Києва» не знайдено (а.с.71).

На останню відому адресу проживання відповідача (а.с. 22) судом направлялись копії ухвали про відкриття провадження та позовної заяви з додатками. Поштове відправлення суду провернулось без вручення з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 89,90).

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня

2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Окрім того, судом 06 лютого 2025 року розміщено на офіційному веб-сайті судової влади України текст оголошення про розгляд справи (а.с.87).

Строки для подання відзиву та відповіді на відзив закінчились, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України та частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в ЦК України, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Статтею 14 ЦПК України визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з статтею 979, 981 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

Частиною першою статті 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 31 травня 2021 року у цивільній справі № 752/11296/21 встановлено, що ОСОБА_2 21 квітня 2021 року о 15:50, керуючи транспортним засобом «Форд», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом по вул. Жилянській, буд. 45 в м. Києві, не впевнився у безпечності руху, скоїв зіткнення з транспортним засобом «Хюндай», д.н.з НОМЕР_2 , який рухався позаду. Водій ОСОБА_2 порушив вимоги п.10.9 Правил дорожнього руху України, що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів. Винним у ДТП даною постановою визнано ОСОБА_1 та притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП (а.с. 22).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Отже, позивач звільнений від доказування підстав для звернення до суду із вказаним позовом, оскільки вина відповідача у настанні дорожньо-транспортної пригоди в даному випадку встановлена і не підлягає доказуванню.

Відповідно до електронного полісу № 202215058, який діяв на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «Форд», д.н.з НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «СК «Євроінс Україна» (а.с.24).

Власником транспортного засобу «Хюндай», д.н.з НОМЕР_2 , є ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , дата реєстрації - 21 липня 2012 року (а.с.10, 11).

На підставі довіреності від 04 вересня 2021 року, виданої на ім`я ОСОБА_4 (а.с. 21), останній 26 травня 2021 року за № 37540 подав до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» заяву на виплату та щодо узгодження суми страхового відшкодування. У заяві вказано про ДТП, яка сталась 21 квітня 2021 року за участю «Хюндай», д.н.з НОМЕР_2 , поліс винуватця ДТП - № ЕР 202215058 від 17 грудня 2020 року. Страхова сума узгоджена потерпілим та страховиком у розмірі 16 642,49 грн (а.с. 7, 8).

Відповідно до протоколу (акта) огляду транспортного засобу «Хюндай», д.н.з НОМЕР_2 , від 06 травня 2021 року, ремонтної калькуляції № 37540 від 18 травня 2021 року, страхового акта № 37540/21 від 28 травня 2021 року, розрахунку № 37540/21 від 27 травня 2021 року суми страхового відшкодування та підставі платіжної інструкції № 9024 від 28 травня 2021 року ПрАТ «СК «Євроінс Україна» здійснили виплату ОСОБА_4 страхове відшкодування у розмірі 16 642,49 грн (а.с. 25-30).

ПрАТ «СК «Євроінс Україна» листом № 37540/ІНС від 08 січня 2023 року зверталось до ОСОБА_1 із претензією щодо відшкодування шкоди в порядку регресу із посиланням на ст. 38.1.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с. 31).

Частинами першою, другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода заподіяна майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, у повному обсязі. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За змістом частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Положеннями статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За нормою статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо іншій розмір не встановлено законом.

Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху; ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону; д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування).

Як встановлено судом, з вини ОСОБА_1 21 квітня 2021 року сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено забезпечений ПрАТ «СК «Євроінс Україна» транспортний засіб «Форд», д.н.з. НОМЕР_1 .

З матеріалів справи вбачається, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 138515 від 21 квітня 2021 року, о 15:50 в м. Києві по вул. Жилянська, буд. 45, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Форд», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись задній ходом, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем «Хюндай», д.н.з НОМЕР_2 , який рухався позаду; при ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Позивач посилається на те, що в протоколі зазначено, що водій забезпеченого автомобіля не надав водійське посвідчення, внаслідок чого його було притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі постанови ЕАН 4101687.

Судом встановлено, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 138515 від 21 квітня 2021 року в графі «тимчасово вилучені документи» міститься запис: «постанова ЕАН 4101687», що, на думку позивача, свідчить про те, що відповідач не мав права керування транспортним засобом відповідної категорії.

Проте суд з доводами позивача не погоджується.

Відповідно до пункту 1.4 статті 1 ЗаконуУкраїни «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що особи, відповідальність яких застрахована, - це страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Верховний Суд у контексті спору про регресне стягнення страхового відшкодування надавав розмежування понять «правомірна експлуатація транспортного засобу» і «правомірне володіння транспортним засобом» (постанова № 610/2229/18 від 08 листопада 2021 року).

Так, власником, володільцем транспортного засобу може бути будь-яка правоздатна фізична особа. Вона вправі реалізовувати будь-які повноваження щодо такого автомобіля, безпосередньо не заборонені законом. Проте експлуатація транспортного засобу перебуває у сфері регулювання норм публічного права, оскільки стосується прав невизначеного кола осіб та суспільства і держави в цілому, й можлива в силу наявності певного дозволу від держави. Правомірність володіння транспортним засобом не виключає неправомірності його експлуатації. Ці дві категорії використовуються різними галузями законодавства та мають відмінне правове призначення. Експлуатація оцінюється у сфері дорожнього руху, регулюється нормами публічного права. Натомість володіння оцінюється за загальними правилами цивільного права, виходячи з презумпції правомірності будь-якого фактичного володіння.

Фактична передача власником транспортного засобу іншій особі навіть із порушенням публічно-правових норм, зокрема, особі, яка не має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, тим не менше породжує правомірне володіння, з огляду на наявність волі власника транспортного засобу. У такому випадку має місце неправомірна експлуатація особою транспортного засобу, що не є тотожним неправомірному володінню особою транспортним засобом, а тому у розумінні пункту 1.6 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особа не може вважатися такою, відповідальність якої не застрахована.

У випадку заподіяння шкоди третім особам під час ДТП особою, яка правомірно володіє забезпеченим транспортним засобом, проте не має посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, такий випадок є страховим і, як наслідок, у страховика виникає обов`язок здійснити страхову виплату за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу.

При цьому, права страховика у такому випадку захищені підпунктом «б» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії.

Тобто, на позивача, як на страховика, покладається обов`язок довести, що ДТП сталася із вини особи, яка не мала посвідчення на право керування транспортним засобом та керувала транспортним засобом, цивільно-правова відповідальність пов`язана із експлуатацією якого застрахована, тобто особа неправомірно експлуатувала транспортний засіб.

У свою чергу, адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред`явила їх для перевірки, або стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами встановлена статтею 126 КУпАП.

Отже, у разі вчинення ОСОБА_5 дорожньо-транспортної пригоди, відносно якого було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та відсутності у нього права на керування транспортним засобом відповідної категорії, щодо цієї ж особи складається також на місці розгляду справи постанова про притягнення до відповідальності за статтею 126 КУпАП.

Однак запис у протоколі ААБ № 138515 від 21 квітня 2021 року про постанову ЕАХ 4101687, без надання суду самої постанови, не є достовірним та достатнім доказом притягнення відповідача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності саме за керування транспортним засобом без відповідних документів на право керування таким транспортним засобом.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача щодо заявлених позовних вимог, не є підставою для звільнення від доказування у відповідності до вимог ст. 82 ЦПК України саме позивача.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як на підставу для стягнення страхового відшкодування в порядку регресу позивач зазначає відсутність у відповідача права на керування транспортним засобом відповідної категорії.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, що підтверджують керування відповідачем транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії.

За таких обставин підстав для задоволення позову ПрАТ «СК «Євроінс Україна» суд не вбачає і відмовляє у його задоволенні у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 279,353 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ :

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди у порядку регресу, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач - Приватне акціонерне товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», , місцезнаходження: вул. Велика Васильківська, буд. 102, м. Київ, 03150.

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду складено 26 травня 2025 року.

Суддя А.В. Слободянюк