Справа № 489/9908/24
Провадження № 2/489/929/25
РІШЕННЯ

Іменем України

28 травня 2025 року м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Микульшиної Г.А.,

із секретарем судового засідання Тищенко Д.О.,

за участі:

представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Сурикової І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, звільнення від сплати заборгованості по аліментам,

встановив:

В грудні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, звільнення від сплати заборгованості по аліментам.

Свої вимоги мотивував тим, що він та відповідач ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, на теперішній час шлюб між ними розірвано, від спільного проживання мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.10.2019 з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), до досягнення дитиною повноліття. 29.12.2015 позивач ОСОБА_2 уклав шлюб з іншою особою ОСОБА_5 , від спільного проживання з якою 20.09.2019 в нього народився син ОСОБА_6 , 2019 р.н.

12.05.2020 рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва стягнуто з нього на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 в розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи викладене, на теперішній час позивач несе витрати не тільки на утримання сина ОСОБА_4 , а й на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 , його сімейний стан змінився, що призвело до погіршення також його матеріального стану. Крім того, позивач зауважував, що разом з ним проживає та перебуває на його утриманні його батько пенсійного віку, інвалід ІІІ групи, внаслідок чого він також несе додаткові витрати.

Окрім викладеного ОСОБА_2 посилався на те, що до лютого 2022 року він працював у ДП «НВКГ «Зоря» - «Машпроект», отримував стабільний заробіток. Однак з 22.04.2022 дію його трудового договору припинено, він не отримує заробітну плату взагалі, внаслідок чого його матеріальний стан значно погіршився та він не мав можливості сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_4 , що призвело до виникнення заборгованості по аліментам.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_2 просить суд:

1)зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на 1/6 частину його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття;

2)звільнити його від сплати заборгованості по аліментам за виконавчим листом № 2/489/986/19, виданим Ленінським районним судом м. Миколаєва, у розмірі 98 353,79 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 19.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження у справі.

04.03.2025 від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Білецької О.В. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого вона заперечує проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень проти позову посилається на те, що матеріальний стан позивача станом на дату пред`явлення позову не змінився, що підтверджується довідкою про відновлення трудових відносин з 04.11.2024, долученою ним до матеріалів справи. Зміна сімейного стану позивача та народження у нього іншої дитини не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, а вказані ним обставини взагалі не можуть виступати належними та достатніми для звільнення його від сплати заборгованості по аліментам. На переконання позивача, відповідач намагається позбавити дитину мінімальних виплат, чим порушує її право на достатній рівень життя.

Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09.04.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті.

22.05.2025 від позивача ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення (відповідь на відзив), згідно яких він наполягає на задоволенні позову та зазначає наступне. Звертає увагу суду, що його трудові відносини дійсно відновлено, але до цього часу заробітна плата не нараховується та не виплачується; за ним зберігається робоче місце як за волонтером, але не оплачується. Вказує на те, що з початку повномасштабного вторгнення та до цього часу він займається волонтерством, допомагає захисникам на різних напрямках. Посилається на те, що займається волонтерством безоплатно, не отримуючи ніяких доходів, в зв`язку з чим не має можливості сплатити заборгованість по аліментам. Що стосується аліментів на другу дитину, яка, на думку відповідача, отримує їх регулярно, зазначає, що на відміну від відповідача мати другої дитини не пред`явила виконавчий лист до виконання.

Від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Білецької О.В. 26.05.2025 надійшли заперечення на відповідь на відзив, згідно яких вона наполягає не необґрунтованості та безпідставності позовних вимог. Вказує на те, що в обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилається на ту обставину, що на його утриманні перебуває батько пенсійного віку. Між тим, з матеріалів справи вбачається, що з 20.04.2022 ОСОБА_8 , батько позивача, фактично проживає у м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області, однак позивач зареєстрований як внутрішньо переміщена особа в даному місті лише з 22.04.2025. Отже, на момент пред`явлення позову він не проживав разом з батьком. По-друге, позивач просить суд звільнити його від сплати заборгованості по аліментам за період з квітня 2024 року по листопад 2024 року мотивуючи це тим, що він займається волонтерською діяльністю, однак на підтвердження даної обставини ним до матеріалів справи долучено посвідчення № 020 від 06.11.2024. До того ж, благодійна організація «Благодійний фонд «Дзиґа» відповідно до даних ЄДР зареєстрована лише 26.12.2023. Окрім викладеного вважає, що посилання позивача на заняття волонтерською діяльністю як на підставу звільнення від сплати заборгованості по аліментам на утримання дитини суперечить загальним засадам моралі.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, від нього 17.04.2025 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Сурикова І.О. в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні в повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.10.2019 по справі № 489/761/19 (провадження № 2/489/986/19) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення не. повноліття (а.с. 69-71).

У відповідності до розрахунку заборгованості по аліментам від 23.09.2024, виконаного державним виконавцем Інгульського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), згідно виконавчого листа № 2/489/986/19 заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів за період з травня 2022 року по серпень 2024 року становить 100 674,00 грн. (а.с. 15).

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам станом на 06.12.2024, виконаного державним виконавцем Першого ВДВС у Баштанському районі Миколаївської області ПМУМЮ (м. Одеса), ВП № 60743772, заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів складає 77 743,62 грн. При цьому в період з червня 2022 року по листопад 2024 року жодних виплат в рахунок сплати аліментів боржником здійснено не було (а.с. 17-19).

Згідно повідомлення Першого ВДВС у Баштанському районі Миколаївської області ПМУМЮ (м. Одеса) від 06.12.2024 за вих. № 57102 за виконавчим листом № 2/489/986/19 про стягнення аліментів зі ОСОБА_2 заборгованість по аліментам станом на 01.12.2024 становить 77 743,62 грн., штраф 12 835,80 грн., виконавчий збір 7 774,37 грн., загальна сума 98 353,79 грн. (а.с. 16).

06.02.2020 державним виконавцем Інгульського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову за виконавчим провадженням № 60743772, згідно якої звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 , які він отримує у ДП «НВКГ» «Зоря» - «Машпроект» (а.с. 28).

29.12.2015 ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 11). Від спільного проживання у них народилась дитина син ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6).

Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12.05.2020 по справі № 489/6543/19 (провадження № 2/489/1056/20) за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 грудня 2019 року, до досягнення дитиною повноліття; стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання дружини в у розмірі 1/8 частки від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 10 грудня 2019 року до досягнення дитиною ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трирічного віку ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 9-10).

Згідно повідомлення АТ «НВКГ» «Зоря» - «Машпроект» від 25.10.2024 за вих. № 04/2-130 ОСОБА_2 працює у товаристві з 29.08.2006, займана посада слюсар із складання металевих конструкцій 4 розряду, складально-зварювальний цех № 30. Згідно із наказом від 22.04.2022 № 82-01-ОС «Про призупинення дії трудових договорів працівників з 25.04.2022 була призупинена дія трудового договору зі ОСОБА_2 . Відповідно до наказу від 25.10.2024 № 339-01-ОС «Про скасування призупинення дії трудового договору» з 04.11.2024 відновлюються трудові відносини зі ОСОБА_2 (а.с. 22).

У відповідності до звітів про здійснені відрахування та виплати щодо ОСОБА_2 , наданих АТ «НВКГ» «Зоря» - «Машпроект», в період з лютого 2020 року по квітень 2022 року включно зі ОСОБА_2 здійснювались утримання аліментів в розмірі частина від доходу щомісячно; з травня 2022 року по вересень 2024 року будь-яких відрахувань в рахунок оплати аліментів не виконувалось, оскільки ОСОБА_2 не отримував заробітну плату (а.с. 23-27).

Факт неотримання ОСОБА_2 заробітної плати в період з травня 2022 року по грудень 2024 року підтверджується також Довідкою Пенсійного фонду України форми ОК-7 (а.с. 29-31) та ОК-5 (а.с. 32-35).

Згідно повідомлення АТ «НВКГ» «Зоря» - «Машпроект» від 01.05.2025 за вих. № 10-2276 з 25.04.2022 по 04.11.2024 дію трудового договору між товариством та ОСОБА_2 було призупинено, у зв`язку з чим у вказаний період відрахування із заробітної плати ОСОБА_2 не здійснювались; 04.11.2024 дію трудового договору між товариством та ОСОБА_2 було поновлено. Проте у зв`язку із відсутністю ОСОБА_2 на робочому місці, станом на дату надання цієї відповіді нарахування заробітної плати ОСОБА_11 . Товариством не здійснюється (а.с. 88).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилається на те, що на його утриманні перебуває батько пенсіонер, інвалід ІІІ групи, який проживає разом з ним та на утримання якого він несе витрати.

У відповідності до копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 ОСОБА_8 є пенсіонером, отримує пенсію за віком (а.с. 12). Згідно довідки до акта огляду МСЕК № 000116 ОСОБА_8 є інвалідом ІІІ групи безстроково (а.с. 13).

Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 20.04.2022 ОСОБА_8 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проте фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 102).

При цьому згідно довідки переселенця № 4811- ОСОБА_2 з 19.10.2022 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 65, зворотня сторона).

У відповідності до довідки від 22.04.2025 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проте фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 104).

В обґрунтування підстав для виникнення заборгованості зі сплати аліментів та поважності причин неотримання ним доходу позивач зазначав, що він є волонтером, систематично та безоплатно надає волонтерську допомогу військовим, що підтверджується копією посвідчення Благодійної організації «Благодійний фонд «Дзиґа», виданого 06.12.2024 на ім`я « ОСОБА_12 » (а.с. 101).

Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного правового регулювання.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина 3 статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, ОСОБА_2 , серед іншого, посилався на те, що у нього змінився сімейний стан народилась друга дитина, а отже змінились обставини, що впливають на визначений розмір аліментів.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22, від 10 жовтня 2023 року у справі № 682/2454/22.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що після народження сина позивача ОСОБА_4 , на утримання якого з нього було стягнуто аліменти заочним рішенням суду від 18.10.2019 по справі № 489/761/19, у розгляді якої він не брав участі та не мав можливості надати свої пояснення та заперечення проти позову, у нього в наступному шлюбі народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання якого його матір`ю також було стягнуто аліменти у відповідності до заочного судового рішення від 12.05.2020 (при розгляді вказаної справи ОСОБА_2 також участі не приймав). Вказане свідчить про те, що сімейний стан ОСОБА_13 змінився, що свідчить про наявність самостійної підстави для зміни розміру аліментів.

Стаття 182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли його сімейний стан змінився.

При цьому суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Враховуючи, що позивач має на утриманні двох неповнолітніх дітей, які мають право на достатній життєвий рівень і позивач згідно закону зобов`язаний їх утримувати, з метою якнайкращого забезпечення інтересів всіх дітей позивача, які мають рівні права на утримання від батька, приймаючи до уваги наявність підстав для зменшення розміру аліментів, суд вважає, що позовні вимоги в частині зменшення розміру аліментів на утримання його сина ОСОБА_4 підлягають частковому задоволенню, а саме зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 1/5 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня набрання рішенням суду по даній справі законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Щодо вимог про звільнення ОСОБА_2 від сплати заборгованості по аліментам, судом встановлено наступне.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У відповідності до частини другої статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Приписами статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей.

Відповідно до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання.

Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманню та матеріальному забезпеченню дитини, а отже як позивач, так і відповідач зобов`язані утримувати свого сина.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини.

В обґрунтування позовних вимог в частині звільнення від сплати заборгованості по аліментам за період з квітня 2022 року по грудень 2024 року позивач посилався на те, що оплатити вказану суму він не має можливості ні на теперішній час, ні в майбутньому, оскільки він займається волонтерською діяльністю, яка не приносить йому доходу; заробітної плати не отримує. Також зазначав, що на його утриманні перебуває батько інвалід ІІІ групи, пенсіонер.

Відповідно до частини другої статті 197 СК України за позовом платника аліментів суд може звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Відповідно до пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених статтею 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.

Такі висновки суду повністю узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №343/860/17, у постанові від 01 серпня 2018 року у справі №344/12158/16-ц та у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 592/2683/17.

Судом встановлено, що заборгованість за аліментами виникла не через настання у позивача непереборних складних життєвих обставин, а через тимчасове зупинення дії його трудового договору, що мало наслідком припинення нарахування заробітної плати. Між тим, починаючи з 04.11.2024 дію трудового договору позивача поновлено, та єдиною причиною відсутності у нього доходу (не нарахування заробітної плати) є відсутність ОСОБА_2 на робочому місці. Тобто за існування реальної можливості отримування доходу та погашення заборгованості зі сплати аліментів на утримання сина позивач не користується нею з суб`єктивних причин, оскільки вважає, що здійснення волонтерської діяльності є більш важливим, ніж забезпечення базових потреб його дитини (у харчуванні, лікуванні, придбанні одягу, навчанні, розвитку, тощо).

Посилання позивача на те, що він несе витрати на утримання свого батька пенсіонера, який є інвалідом ІІІ групи, не заслуговують на увагу, оскільки будь-яких доказів на підтвердження вказаної обставини до матеріалів справи не долучено: не зазначено розміру пенсії, яку отримує його батько, розмір фактичних витрат ОСОБА_2 на його утримання, доказів спільного проживання в період виникнення заборгованості зі сплати аліментів. Більш того, в матеріалах справи взагалі відсутні докази на підтвердження родинних зв`язків між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 .

За таких обставин, суд вважає обґрунтованим та таким, що максимально відповідає інтересам неповнолітньої дитини, висновок про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами. Відповідно в цій частині вимог необхідно відмовити.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 в частині зменшення розміру аліментів задоволено, в той час як відповідач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору за даною категорією справ, суд вважає за необхідне частково компенсувати позивачу судовий збір в розмірі 1 211,20 грн. за рахунок держави. При цьому, оскільки в задоволенні вимог в частині звільнення ОСОБА_2 від сплати заборгованості по аліментам відмовлено, судовий збір, сплачений ним за дану позовну вимогу, покладається на позивача.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, звільнення від сплати заборгованості по аліментам задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, стягнутих зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 18.10.2019 по цивільній справі № 489/761/19 (провадження № 2/489/986/19).

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/5 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати набрання цим рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Компенсувати ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1 211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ; адреса для листування: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 28.05.2025.

Суддя Г.А. Микульшина