Справа № 148/8/25
Провадження № 22-ц/801/1156/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дамчук О. О.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 рокуСправа № 148/8/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Войтка Ю. Б., Сопруна В. В.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 17 березня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 1/2 частини витрат в інтересах сім`ї та поділ спільного майна,

Ухвалу постановив суддя Дамчук О. О.

Ухвалу постановлено у м. Тульчин Вінницької області

Повний текст ухвали складено 17 березня 2025 року,

встановив:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення 1/2 частини витрат в інтересах сім`ї та поділ спільного майна.

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 17 березня 2025 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про звільнення або розтермінування від сплати судового збору.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 1/2 частини витрат в інтересах сім`ї та поділ спільного майна, визнано неподаною та повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що на думку позивача, нею виконані всі вимоги ухвали Тульчинського районного суду Вінницької області про залишення позовної заяви без руху та надано вичерпний перелік доказів, що є підставою для звільнення її від сплати судового збору, зокрема і довідки ПФК, витяг з реєстру речових прав, де вказано обмеження на майно та відсутність можливості його відчужити і ним користуватись, довідку з Тульчинського центру зайнятості про відсутність доходів.

Позивач вважає, що вказані письмові докази свідчать про відсутність у неї доходів, що унеможливлює сплату нею судового збору, а тому оскаржувану ухвалу слід скасувати, а справу направити для продовження розгляду в суд першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу позивача у встановлений судом строк не надходив.

Відповідно до положень ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення заяви розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що у вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення 1/2 частини витрат в інтересах сім`ї та поділ спільного майна (а. с. 1-2).

Ухвалою Тульчинського районного суду від 09 січня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільно нажитого майна подружжя, визнання права власності на 1/2 частини майна та стягнення боргів подружжя, залишено без руху. Повідомлено позивача про необхідність виправити зазначені недоліки поданої заяви в семиденний строк з дня отримання ухвали про залишення позову без руху та роз`яснено, що в іншому випадку позовна заява буде вважатися неподаною та повернута (а. с. 8).

27 січня 2025 року на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, до суду надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1 та клопотання про звільнення її від сплати судового збору (а. с. 11-13).

Ухвалою Тульчинського районного суду від 28 січня 2025 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору в зв`язку з необґрунтованістю. Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 1/2 частини витрат в інтересах сім`ї та поділ спільного майна, залишено без руху. Повідомлено позивача про необхідність виправити зазначені недоліки поданої заяви в семиденний строк з дня отримання ухвали про залишення позову без руху та роз`яснено, що в іншому випадку позовна заява буде вважатися неподаною та повернута (а. с. 14-15).

17 лютого 2025 року на виконання ухвали суду про залишення без руху позовної заяви до суду надійшла повторна заява ОСОБА_1 з клопотанням про звільнення її від сплати судового збору. До заяви додано: копії довідки Вінницького обласного центру зайнятості № 268 від 17 лютого 2025 року; довідки з ПФУ в Вінницькій області № 90/0200-0219-07 від 04 лютого 2025 року та інформаційного витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а. с. 18-22).

Ухвалою Тульчинського районного суду від 19 лютого 2025 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору. Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 1/2 частини витрат в інтересах сім`ї та поділ спільного майна, залишено без руху. Повідомлено позивача про необхідність виправити зазначені недоліки поданої заяви в семиденний строк з дня отримання ухвали про залишення позову без руху та роз`яснено, що в іншому випадку позовна заява буде вважатися неподаною та повернута (а. с. 26-28).

14 березня 2025 року ОСОБА_1 втретє подала до суду клопотання про звільнення від сплати судового збору, у якому просила звільнити її або розтермінувати сплату судового збору, зазначивши при цьому, що на підтвердження нею попередньо було надано всі підтверджуючі докази та майновий і фінансовий стан не змінився (а. с. 32).

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 17 березня 2025 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про звільнення її або розтермінування від сплати судового збору. Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 1/2 частини витрат в інтересах сім`ї та поділ спільного майна, визнано неподаною та повернуто позивачу (а. с. 34-36).

Суд першої інстанції визнав позовну заяву ОСОБА_1 неподаною та повернув її позивачу на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України у зв`язку з тим, що у встановлений судом строк позивач не усунула недоліків позовної заяви.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно з частиною третьою цієї статті з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Статтею 8 Закону України «Про судовий збір» передбачені умови, за яких суд може відстрочити та розстрочити сплату судового збору, зменшити його розмір або звільнити особу від сплати судового збору. Такими умовами є, якщо: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

З аналізу статті 8 Закону України «Про судовий збір» чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 січня 2021 року у справі № 0940/2276/18 (провадження № 11-336апп20).

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 12 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Визначення судом майнового стану сторони є оціночним і залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану.

Вичерпного і чіткого переліку документів про майновий стан особи закон не містить, тому суд встановлює можливість сплатити судовий збір на підставі поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням.

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (рішення ЄСПЛ у справах: «Княт проти Польщі» («Kniat v. Poland») від 26 липня 2005 року; «Єдамскі та Єдамска проти Польщі» («Jedamski and Jedamska v. Poland») від 26 липня 2005 року).

Отже, скрутний майновий стан, на підтвердження якого заявником надані відповідні документи, може бути підставою для задоволення судом клопотання про звільнення його від сплати судового збору, зменшення розміру судового збору, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору.

Безпідставне звільнення від сплати судового збору є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливих судових процедур і рівності учасників судового процесу перед законом.

Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово заявляючи клопотання про звільнення від сплати судового збо, посилалась на скрутний матеріальний стан, що перешкоджає його сплаті.

На підтвердження скрутного майнового стану ОСОБА_1 подала до суду першої інстанції довідку Тульчинської філії Вінницького обласного центру зайнятості № 268 від 17 лютого 2025 року (а. с. 19); довідку про отримання пенсії за період з лютого 2024 року по січень 2025 року у загальному розмірі 32 495,00 грн. (а. с. 19 на звороті); витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а. с. 20-22).

Суд першої інстанції належним чином дослідив зазначені докази та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для звільнення позивача від сплати судового збору. Апеляційний суд не вбачає підстав для відступу від такого висновку.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 в тому, що нею було виконано всі вимоги ухвали Тульчинського районного суду Вінницької області про залишення позовної заяви без руху та надано вичерпний перелік доказів, що є підставою для звільнення її від сплати судового збору, апеляційним судом відхиляють у зв`язку з викладеним.

Крім того, надані позивачем ОСОБА_1 суду першої інстанції документи не є достатнім доказом на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджає сплаті нею судового збору у встановленому законом розмірі, оскільки не відображають у повній мірі майновий стан особи. Інших доказів, які б свідчили про її майновий стан, зокрема, довідки податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків, банківських довідок про відсутність коштів на рахунках, виписок про рух коштів, інформації щодо наявності чи відсутності транспортних засобів тощо, позивач суду не надала.

Особа, яка має намір подати позовну заяву, зобов`язана вживати всіх можливих та залежних від неї заходів для належного виконання процесуального обов`язку, зокрема щодо дотримання вимог процесуального закону стосовно форми, змісту позовної заяви та сплати судового збору.

Усі учасники судового процесу поставлені законом у рівні умови, а отже, вибіркове надання судом переваг окремим учасникам суперечить принципу рівності сторін у процесі та є неприпустимим.

До того ж, враховуючи предмет позову поділ спільно нажитого майна подружжя, визнання права власності на 1/2 частину майна і стягнення боргів подружжя та ціну позову в розмірі 730 852,60 грн., підстави для звільнення від сплати судового збору мають бути не лише належно підтвердженими, а й обґрунтовано вагомими.

При цьому слід звернути увагу на те, що звільнення від сплати судового збору, відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру є правом, а не обов`язком суду, який, вирішуючи це питання, враховує майновий стан сторони, що є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується клопотання.

Згідно положень ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (ч. 1). В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (ч. 2). Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (ч. 3).

Таким чином, апеляційний суд вважає, що вимоги ухвал Тульчинського районного суду Вінницької області від 09 січня 2025 року, 28 січня 2025 року та 19 лютого 2025 року позивачем у повній мірі виконані не були, судовий збір не сплачено, а належних і достатніх доказів на підтвердження скрутного матеріального становища не подано. За таких обставин ухвала про повернення позовної заяви є обґрунтованою та постановлена з дотриманням норм процесуального права.

Отже, апеляційний суд вважає, що оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, а доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу та правильних висновків суду не спростовують.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви (частина сьома статті 185 ЦПК України).

Згідно вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 17 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіЮ. Б. Войтко
В. В. Сопрун