РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2025 року

м. Рівне

Справа № 569/12779/24

Провадження № 22-ц/4815/555/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

секретар судового засідання Пиляй І. С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах

дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Цісар Ірини Валентинівни на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 лютого 2025 року у складі судді Харечка С. П., ухвалене в м. Рівне о 15 годині 02 хвилини, повний текст рішення виготовлено 25 лютого 2025 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, про позбавлення батьківських прав. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 10 жовтня 1997 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась позивачка ОСОБА_1 . 21 квітня 2016 року рішенням Рівненського міського суду Рівненської області у справі № 569/1670/15-ц шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано. На той момент у відповідача (батька позивачки) вже була нова родина і він практично одразу припинив будь-яке спілкування з позивачкою. На момент розлучення батьків позивачки, ОСОБА_1 було 7,5 років і вона не могла зрозуміти, чому її тато не приходить до неї, не відповідає на телефонні дзвінки, та посилається на зайнятість на роботі. Зазначає, ставши більш дорослою, позивачка намагалась налагодити хоч якісь стосунки з батьком, писала йому повідомлення, телефонувала, але він на контакт як не йшов, так і не йде зараз. В цьому році позивачка закінчила навчання в 10 класі Рівненського ліцею «Лідер», одночасно професійно займається баскетболом в КЗ «Обласна спеціалізована дитячо-юнацька спортивна школа олімпійського резерву» Рівненської обласної ради, має І дорослий спортивний розряд. Для придбання спортивного одягу та спеціального взуття, які коштують досить дорого, потрібні чималі кошти, однак відповідач ніяк не реагував на прохання позивачки надати хоча би незначну фінансову допомогу на їх придбання. Зазначає, що коли почалась широкомасштабна війна в Україні, відповідач жодного разу не зателефонував і не спитав, чи не потребує вона допомоги, та не поцікавився, що з нею, де вона перебуває, чи в безпеці. Крім того, зазначає, що 25.01.2024 року відповідач на заяву мами позивачки ОСОБА_3 до служби у справах дітей з проханням провести бесіду з відповідачем ОСОБА_2 про обов`язки батька і необхідність спілкування зі донькою, надав пояснення, які за своїм змістом взагалі не відповідають дійсності. Зокрема, відповідач стверджує, що залишив їм у користування свою квартиру, щоб нібито мінімізувати негативний вплив від розлучення на них з братом. Дане твердження спростовується поданою відповідачем 30.11.2016 року до Рівненського міського суду позовною заявою до мами позивачки про усунення перешкод у користуванні приватною власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням, в якій він фактично просив суд виселити її (це відбулось лише через 6.5 місяців після розірвання шлюбу), а коли суд йому відмовив у задоволенні позовних вимог, намагався оскаржити дане рішення суду в Апеляційному та Верховному судах. На той момент позивачці було лише 8 років, а тому в такому віці вона не змогла би сама жити в квартирі, яку батько нібито залишив для користування дітям та колишній дружині. Крім того, відповідач також звертався до служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради із заявою щодо перевірки цільового витрачання аліментів, які він сплачує на утримання позивачки. Всі ці обставини негативно впливають на психологічний стан позивачки, її усвідомлення людських та сімейних цінностей. Оскільки відповідач фактично не спілкується з позивачкою взагалі (остання зустріч відбулась 13 березня 2021 року), не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не дбає про її нормальне самоусвідомлення. У зв`язку з викладеним позивачка а просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неї.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18 лютого 2025 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване відсутністю належних та достовірних доказів свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, які б свідчили про ухилення від виховання дітей, і як наслідок, про необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст.164 СК України, тому позбавлення батьківських прав не буде відповідати меті цього заходу: захист інтересів дітей та стимулювання батька до належного виконання своїх обов`язків, а також тим, що батько виявляє намір спілкуватись із дочкою та і проти позбавлення батьківських прав заперечує. Судом враховано, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом; суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, представник ОСОБА_1 адвокат Цісар Ірина Валентинівна оскаржила його в апеляційному порядку.В поданій апеляційній скарзі пояснює, що її довірителька має твердий намір позбавити батьківських прав свого батька, відповідача у справі, та вважає його поведінку щодо себе винною. Додає, що після розірвання шлюбу між батьками позивачки, відповідач припинив спілкування із малолітньою дочкою, а з часом на її спроби налагодити контакт ніяк не реагував. Зазначає, що позивачка на даний час змирилась із таким байдужим ставленням до себе з боку батька, однак коли останній під час повномасштабного вторгнення росії в Україну жодного разу не поцікавився, чи в безпеці його дитина, чи жива вона, чи потребує допомоги, а в подальшому взагалі звернувся до Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради із заявою щодо перевірки цільового витрачання аліментів, які він сплачує в розмірі близько 1600 грн.. наголошує, що такий стан речей, такі відносини з батьком негативно впливають на психологічний стан позивачки, на її усвідомлення людських та сімейних цінностей. Наголошує, що позивачка ОСОБА_1 зазначала, що її рішення є виваженим та прийнятим не через якісь дитячі образи, а виключно на підставі об`єктивних обставин, що склалися через відношення батька до неї; вона добре розуміє наслідки ухвалення такого рішення, і це рішення прийняте нею без будь-якого стороннього впливу з боку матері, або будь-яких інших осіб. Зауважує, що від моменту ухвалення рішення судом першої інстанції відповідач ставлення до доньки не змінив; більше того, ні одразу після судового засідання, на якому було ухвалене оскаржуване рішення, ні за весь наступний період часу відповідач навіть не намагався жодного разу зв`язатись з донькою, а тому вважає, що відповідача взагалі не цікавить питання спілкування з донькою, а турбують виключно репутаційні втрати. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_2 вважає законним та обґрунтованим рішення суду першої інстанції, таким, що відповідає як його інтересам як батька, так і інтересам відповідачки, його доньки, а тому просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони у справі є батьком та дочкою: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є донькою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції від 24.04.2008 року, актовий запис № 933.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21.04.2016 року у справі №569/16704/15-ц шлюб між батьками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано.

З довідки Рівненського ліцею «Лідер» №130 від 04.06.2024 року вбачається, що ОСОБА_2 , тато учениці 10-Б класу Рівненського ліцею «Лідер» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , протягом навчання доньки у ліцеї не цікавився її успішністю, у навчальний заклад не з`являвся. Мама учениці ОСОБА_3 бере активну участь у роботі класу, систематично цікавиться поведінкою та навчанням дитини, її стосунками з однокласниками.

З довідки Обласної спеціалізованої дитячо-юнацької спортивної школи Олімпійського резерву від 25.06.2024 р. №188, вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ученицею відділення баскетболу, щоденно відвідує навчально-тренувальні заняття в спортивному залі та на відкритому майданчику. В сезоні 2022-2023 року Маргарита в складі команди ОСДЮСШОР стала чемпіонкою України в змаганнях Всеукраїнської юнацької Баскетбольної Ліги серед дівчат 2008-2009р.р. і їй присвоєно І дорослий спортивний розряд.

Судом першої інстанції була допитана свідок ОСОБА_4 , яка суду показала, що ОСОБА_5 і ОСОБА_6 знає давно. ОСОБА_6 хрестив її сина. Свідку відомо, що ОСОБА_6 після розірвання шлюбу не цікавиться життям ОСОБА_5 , не бере участі у її вихованні. Зі слів ОСОБА_5 , дочки, ОСОБА_6 почав з нею спілкуватися тільки після подачі позову до суду.

Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача, ОСОБА_1 обґрунтовувала свої вимоги тим, що відповідач, її батько, ухиляється від виконання обов`язків із виховання, забезпечення її потреб, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.

Як вбачається із копія заяви ОСОБА_3 , матері позивачки, від 08.01.2024 р. до Органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, вона в якій вона просить провести бесіду з ОСОБА_2 про обов`язки батька і необхідність спілкування з їхньою донькою ОСОБА_1 , 2008р.н..

В своїх поясненнях Службі у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради відповідач ОСОБА_2 зазначив, що відомості, викладені в заяві ОСОБА_3 від 08.01.2024 р., не відповідають дійсності та пояснив, що з моменту розлучення та по даний час він приймав участь в житті дітей: сплачував аліменти та додаткові витрати на дітей, спілкувався та зустрічався з ними, водив на розваги, купляв їм подарунки, цікавився та сприяв фізичному, духовному та моральному розвитку дітей. Колишня дружина ОСОБА_3 постійно і по даний час створює перешкоди у спілкуванні з дітьми: налаштовує їх проти батька, не дозволяла спілкуватися та забирати дітей на зустрічі, блокувала його номер телефону у себе та у дітей, фактично обмежувала йому доступ для спілкування з дітьми.

Згідно Висновку від 26.03.2024 року за результатами інспекційного відвідування щодо цільового витрачання аліментів на дитину ОСОБА_1 одержувач аліментів забезпечує потреби дитини відповідно до суми коштів, сплачених на дитину платником аліментів, розмір яких становить понад два прожиткових мінімуми для дитини відповідного віку.

Відповідно до Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради №08-01-65/25 від 13.01.2025 року, питання про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно доньки ОСОБА_1 розглядалося на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради 21.11.2024 та 09.01.2025 року. Комісія з питань захисту прав дитини, розглянувши матеріали справи, прийняла рішення про недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно доньки ОСОБА_1 , а відтак орган опіки та піклування вважає за не доцільне позбавляти батьківських прав ОСОБА_2 батьківських прав стосовно ОСОБА_1 .

У висновку зазначено, що під час обстеження матеріально-побутових умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що за даною адресою проживає неповнолітня ОСОБА_5 разом з мамою, ОСОБА_3 . Квартира трьохкімнатна, з усіма комунальними зручностями, мебльована, наявна необхідна побутова техніка. В кімнатах чисто, прибрано. Неповнолітня ОСОБА_5 має окрему кімнату, обладнану усім необхідним.

21.11.2024 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради було прийнято рішення: надати місячний термін для налагодження стосунків батька ОСОБА_2 з дочкою ОСОБА_1 та заслухати розгляд ухвали Рівненського міського суду на черговому засідання комісії.

У поясненні від 06.01.2025 ОСОБА_5 вказала, що 03.12.2024 її батько ОСОБА_2 написав їй у застосунку «Вайбер» з пропозицією щось їй подарувати на новорічні свята. У відповідь ОСОБА_5 запропонувала батькові зустрітися 08.12.2024. Зустріч тривала впродовж однієї години. Ніякої пропозиції щодо налагодження стосунків ОСОБА_2 не запропонував. Весь час говорив про те, що він хворий, безробітний і що ОСОБА_5 своїм позовом хоче зруйнувати його репутацію. Дівчина отримала привітання на Різдво та Новий рік у застосунку «Вайбер», ніякої фінансової допомоги або подарунків ОСОБА_5 не отримувала і не потребує. 10.12.2024 ОСОБА_2 було перераховано дитині 300 грн. на додаткові витрати.

ОСОБА_2 пояснив, що телефонує доньці, пише їй повідомлення. Вважає, що не має підстав для позбавлення його батьківських прав.

На виконанні у державного виконавця ВДВС у м. Рівному перебуває виконавче провадження№60952214 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_1 , згідно розрахунку заборгованості по аліментах у ОСОБА_2 станом на 29.02.2024 року заборгованість зі сплати аліментів, відсутня.

Згідно копії рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12.11.2021 р. у справі №569/14377/21 з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 2439,17грн.

Згідно копії рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16.03.2023 р. у справі №569/16364/22 з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 4733,40грн.

Матеріали справи містять характеристику, видану головним лікарем КЗ ЦПМСД «Ювілейний», з якої вбачається, що ОСОБА_2 за період перебування на посаді лікаря ортопеда-травматолога зарекомендував себе позитивно як фахівець у медичній галузі. Виконуваний ним об`єм робіт свідчить про високий професіоналізм і відданість роботі. За характером спокійний та врівноважений, впевнений у собі та цілеспрямований, вирізняється чесністю, порядністю, відповідальністю, інтелігентністю, людяністю, добротою, надійністю, умінням тримати слово. В колективі користується повагою та авторитетом.

В судовому засіданні відповідач зазначив, що в 2021 він звільнився з посади лікаря ортопеда-травматолога КЗ ЦПМСД «Ювілейний», та на даний час не працює.

При вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів доходить висновку про відсутність підстав, передбачених частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав щодо його трьох неповнолітніх дітей.

Батько позивачки, як вбачається з матеріалів справи, бажає спілкуватися з донькою, проти позбавлення батьківських прав заперечує, про що свідчить заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав, а також відзив на апеляційну скаргу. Відповідач зазначив, що бажає спілкуватися з дочкою, брати участь у її вихованні, бути в її житті.

Обставини, на які посилається позивачка як на підставу заявленого позову, зокрема, невиконання батьком батьківських обов`язків, не можуть слугувати достатнім обґрунтуванням для позбавлення батьківських прав.

Цивільне законодавство передбачає, що така підстава позбавлення батьківських прав як ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини характеризується лише винною поведінкою батьків та свідомим нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків повинно бути навмисним, тобто коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки.

З вказаних обставин слід розуміти, що ухилення від виконання батьківських обов`язків та їх невиконання не є тотожними поняттями. Ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, з об`єктивної сторони слід розуміти такі дії чи бездіяльність особи, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. Отож, особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Доказів злісного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, на що посилається позивачка, суду не надано, також в судовому засіданні не встановлено систематичності невиконання ним своїх батьківських обов`язків або притягнення його в зв`язку з цим до адміністративної відповідальності.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Оцінивши обставини справи у взаємозв`язку із нормами закону, що регулює дані правовідносини, апеляційний суд приходить до переконання, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав батьківських прав стосовно його дочки ОСОБА_5 , є передчасним, а наведені позивачкою доводи щодо необхідності вжиття такого крайнього заходу не підтверджені достовірними, достатніми та належними доказами в розумінні ст. 77-80 ЦПК України. Позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивачка не довела.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом

на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Цісар Ірини Валентинівни залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 лютого 2025 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 травня 2025 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Шимків С. С.