ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року

м. Київ

справа № 715/505/20

провадження № 61-15266св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача - Ситнік О. М.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Сердюка В. В., Фаловської І. М.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника Акціонерного товариства «Сенс Банк» - адвоката Матвійчука Михайла Зеноновича на постанову Чернівецького апеляційного суду від 18 червня 2024 року в складі колегії суддів Половінкіної Н. Ю., Височанської Н. К., Кулянди М. І.

в справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки та

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2020 року Акціонерне товариство «Альфа Банк» (далі - АТ «Альфа банк»), правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі - АТ «Сенс Банк»), звернулося до суду з позовом, в якому просило звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з господарськими будівлями, розташований на АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 08 грудня 2005 року № MRTG 19 на користь АТ «Альфа Банк» шляхом проведення прилюдних торгів згідно із Законом України «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій.

Вказувало, що між Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір кредиту від 08 грудня 2005 року № 363, за яким банк надав ОСОБА_2 50 000,00 дол. США зі сплатою 13 % річних з кінцевим терміном повернення 03 грудня 2015 року.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_2 зобов`язання станом на

09 лютого 2020 року виникла заборгованість в сумі 18 725,00 дол. США, строкова заборгованість за нарахованими відсотками в сумі 174,77 дол. США, прострочена заборгованість за нарахованими відсотками в сумі 22 736,57 дол. США.

Виконання зобов`язання забезпечено договором іпотеки від 08 грудня 2005 року

№ 363, предметом якого є житловий будинок з господарськими будівлями, розташований на АДРЕСА_1 . Згідно з пунктом 1.3 договору за взаємною згодою сторін вартість предмета іпотеки складає 330 000,00 грн.

Короткий зміст рішень судів першої, апеляційної інстанцій

04 червня 2020 року заочним рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області позов АТ «Альфа Банк» задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 08 грудня

2005 року № MRTG 19 звернуто стягнення на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований на

АДРЕСА_1 , на користь

АТ «Альфа Банк» шляхом проведення прилюдних торгів згідно із Законом України «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій.

18 червня 2024 року постановою Чернівецького апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Заочне рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 04 червня 2020 року скасовано, провадження в справі закрито.

Апеляційний суд мотивував висновки тим, що відповідно до пункту 7 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, зокрема, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва. Спірні правовідносини, які виникли між АТ «Сенс Банк» та ОСОБА_1 на підставі договору іпотеки допускають правонаступництво. У матеріалах справи відсутні докази вчинення дій, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем ОСОБА_1 . Відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень за змістом ухвали Глибоцького районного суду Чернівецької області від 18 грудня 2023 року в справі за заявою АТ «Сенс Банк» з участю заінтересованої особи Волоківської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання спадщини відумерлою встановлено, що за повідомленням Глибоцької державної нотаріальної контори від 13 жовтня 2021 року № 89626-34/092-14 свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_1 не видавалося. У матеріалах справи відсутні докази постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Визначення місцем реєстрації та проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в с. Валя Кузьминої Глибоцького району Чернівецької області не дає підстав для висновку про постійне проживання ОСОБА_2 разом із спадкодавцем ОСОБА_1 на час відкриття спадщини. Отже, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості залучення до участі в справі правонаступника померлої відповідачки ОСОБА_1 . Обставини ухвали Глибоцького районного суду Чернівецької області від 18 грудня 2023 року в справі за заявою АТ «Сенс Банк» про визнання спадщини відумерлою не є преюдиційними для цієї справи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

18 листопада 2024 року представник АТ «Сенс Банк» - адвокат Матвійчук М. З. через систему «Електронний суд» подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Чернівецького апеляційного суду від 18 червня 2024 року, в якій просить її скасувати, заочне рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 04 червня 2024 року залишити в силі.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що для ОСОБА_2 , який є третьою особою в справі, строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції починає відлік з дати проголошення цього рішення, а не отримання ухвали суду про відмову у прийнятті заяви про перегляд заочного рішення. Апеляційний суд не дослідив обставини щодо дати отримання ОСОБА_2 заочного рішення від 04 червня 2020 року та безпідставно поновив строк на апеляційне оскарження.

Заочне рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 31 березня 2014 року в справі № 715/393/14 має преюдиційне значення як щодо факту видачі кредиту, так і щодо розміру заборгованості.

Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 18 грудня 2023 року в справі № 715/2452/23 за заявою АТ «Сенс Банк» з участю заінтересованої особи Волоківської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання спадщини відумерлою встановлено, що на день смерті ОСОБА_1 з нею разом був зареєстрований та проживав її син ОСОБА_2 , який в силу вимог статті 1268 ЦК України прийняв спадщину.

Суд не врахував правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі № 199/6713/14-ц, в постановах Верховного Суду від 25 квітня 2018 року в справі № 810/1541/13-а, від 06 березня 2019 року в справі № 203/4947/15-ц, від 14 грудня 2020 року в справі № 521/2816/15-ц, від 06 вересня 2022 року в справі № 640/10625/21, від 25 жовтня 2021 року в справі № 465/2135/16, щодо підстав поновлення строку на апеляційне оскарження; про те, що сторони мають добросовісно користуватися процесуальними правами; щодо преюдиційності обставин; про те, що обов`язок повернути кредит входить до складу спадщини.

Позиція інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

08 грудня 2005 року між Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір кредиту № 363, за яким банк надав ОСОБА_2 50 000,00 дол. США зі сплатою 13 % річних з кінцевим терміном повернення 03 грудня 2015 року.

08 грудня 2005 року виконання зобов`язання забезпечено договором іпотеки № 363, укладеним із ОСОБА_1 , предметом якого є житловий будинок з господарськими будівлями, розташований на АДРЕСА_1 . Згідно з пунктом 1.3 договору за взаємною згодою сторін вартість предмета іпотеки складає 330 000,00 грн.

Заочним рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 31 березня 2014 року в справі № 715/393/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 08 грудня 2005 року № 363 в сумі 188 075,40 грн.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_2 зобов`язання станом на

09 лютого 2020 року виникла заборгованість в сумі 18 725,00 дол. США, строкова заборгованість за нарахованими відсотками - 174,77 дол. США, прострочена заборгованість за нарахованими відсотками - 22 736,57 дол. США.

Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 18 грудня 2023 року в справі № 715/2452/23 за заявою АТ «Сенс Банк» за участю заінтересованої особи Волоківської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання спадщини відумерлою заяву АТ «Сенс Банк» про визнання спадщини відумерлою залишено без розгляду.

Позиція Верховного Суду

Касаційне провадження в справі відкрито з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційної скарги та виснував, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція)).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)зауважував, що: відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року); процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

У цій справі апеляційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якого діяв адвокат Марченко Р. М., на заочне рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 04 червня 2020 року подана 30 січня 2024 року (а. с. 68).

Підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження заочного рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 04 червня 2020 року в апеляційній скарзі мотивовані тим, що ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 19 грудня 2023 року відмовлено в прийнятті заяви третьої особи ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 04 червня 2020 року. Отже, останнім днем строку на апеляційне оскарження заочного рішення суду першої інстанції було 18 січня 2024 року. Однак вказану ухвалу заявник отримав 15 січня 2024 року, тому строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню як пропущений з поважних причин.

Апеляційний суд ухвалою від 15 лютого 2024 року визнав за можливе поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження заочного рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 04 червня 2020 року, зазначивши, що ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 19 грудня 2023 року відмовлено в прийнятті заяви третьої особи ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 04 червня 2020 року.Судом першої інстанції копію ухвали надіслано заявнику 20 грудня 2023 року та отримано 30 січня 2024 року. 15 січня 2024 року представником ОСОБА_2 адвокатом Марченком Р. М. подано заяву про видачу копії ухвали про перегляд заочного рішення та отримано останнім 15 січня 2024 року, тобто саме з цієї дати почався відлік апеляційного оскарження заочного рішення. За наведених обставин суд апеляційної інстанції вважає, що зазначені в обґрунтування заяви причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення в цій справі слід визнати поважними та такими, що не спростовуються матеріалами справи і поновити апелянту вказаний процесуальний строк.

Верховний Суд не погоджується з наведеними висновками апеляційного суду, з огляду на таке.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі № 199/6713/14-ц,на яку посилається заявник, зазначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини першої статті 284 ЦПК України визначено, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Згідно із частиною четвертою статті 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач та треті особи мають право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом (частина друга статті 288 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року в справі № 760/13894/14-ц роз`яснено, що тлумачення статей 284, 287, 288 ЦПК України вказує на те, що ЦПК України передбачає дві форми перегляду заочного рішення, а саме: загальну (перегляд в апеляційному порядку) та спеціальну (перегляд судом, який ухвалив заочне рішення, за заявою відповідача). Апеляційну скаргу можуть подати сторони (відповідач лише у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення) та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки.

Тобто персоніфікованим суб`єктом подання заяви про перегляд заочного рішення є виключно відповідач, а не інші особи, які беруть участь у справі.

Відповідно, строк на апеляційне оскарження заочного рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення лише стосовно відповідача, а ОСОБА_2 був залучений до розгляду як третя особа.

ОСОБА_2 мав оскаржувати заочне рішення суду в загальному порядку, за яким строк на апеляційне оскарження рішення суду визначається відповідно до статті 354 ЦПК України.

Відповідно до статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

ЦПК України не визначає конкретного переліку обставин, що належать до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку. Отже, в кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені в обґрунтування клопотання про його поновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку, встановити, чи є такий строк значним та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з урахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.

У постанові Верховного Суду від 14 грудня 2020 року в справі № 521/2816/15-ц, на яку посилається заявник, зазначено, що апеляційний суд під час вирішення питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама собою вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарження, не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції. Вказане процесуальне порушення є самостійною підставою для скасування як оскарженого судового рішення апеляційного суду, так і ухвали апеляційного суду про поновлення строку на апеляційне оскарження і відкриття апеляційного провадження, та направлення справи до апеляційного суду зі стадії відкриття апеляційного провадження.

У постанові від 05 квітня 2023 року в справі № 761/14537/15-ц Верховний Суд зазначив, що в разі встановлення судом, що апеляційне провадження помилково відкрито, зокрема, оскільки заявник не довів поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, а отримання ним вперше копії оскаржуваного судового рішення у день, зазначений ним, не підтвердилося, існує процесуальна доцільність саме для закриття апеляційного провадження, оскільки відкриття апеляційного провадження та розгляд справи апеляційним судом зі спливом значного періоду часу є несумісним з приписами процесуального закону (зокрема правилами статті 358 ЦПК України) і принципом правової визначеності.

Отже, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили є порушенням вимог статті 6 Конвенції щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Необхідність перегляду судового рішення, що набрало законної сили та чинне протягом тривалого часу, має бути зумовлена виключними обставинами (оскільки може мати наслідком порушення прав інших осіб, які покладаються на чинність рішення, здійснюючи свої права та обов`язки протягом усього часу чинності цього рішення), наявність яких є очевидною та безспірною, що обґрунтовувало б порушення принципу правової визначеності, який вимагає поваги до остаточного рішення суду, та виправдовувало таке порушення необхідністю відновлення прав та охоронюваних законом інтересів особи, яка звернулася до суду за таким переглядом, а також неможливістю цієї особи відновити свої права шляхом використання передбачених законом інших способів захисту. Фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватися як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється суть чіткого встановлення законодавцем кожного з процесуальних строків.

Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 11 лютого 2025 рокув cправі № 908/1450/13).

ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на заочне рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 04 червня 2020 року - 30 січня 2024 року.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Сплив річного строку з дня складання повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження, тобто законодавець імперативно встановив процесуальні обмеження для оскарження судового рішення зі спливом річного строку.

Виключенням з цього правила є подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученої до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, та пропуск строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Такі висновки сформульовані в постановах Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 06 березня 2024 року в справі № 953/5340/21 (провадження № 61-16122св23), від 28 лютого 2024 року в справі № 733/112/20 (провадження № 61-16703св23).

Тобто в межах річного строку з дня складення повного судового рішення може поновлено строк на апеляційне оскарження з інших поважних причин будь-яким заявникам, а особам, не повідомленим про розгляд справи, чи у випадку пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили - і поза межами річного строку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 вересня 2024 року в справі № 490/9587/18 (провадження № 14-29цс24) зазначено, що особа, не повідомлена про розгляд справи (пункт 1 частини другої статті 358 ЦПК України), - це особа, яку не сповістили про наявність судового провадження в справі і яка, відповідно, не знала/не могла знати про розгляд справи.

Апеляційна скарга не містить посилань на винятки, передбачені частиною другою статті 358 ЦПК України, в ній не зазначено, що ОСОБА_2 не був повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції, як і не наведено доказів виникнення обставин непереборної сили, що унеможливили своєчасне звернення до суду із апеляційною скаргою.

Апеляційний суд внаслідок неправильного застосування норм процесуального права не мотивував підстави поновлення пропущеного ОСОБА_2 строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, неправильно визначив початковий момент перебігу строку на оскарження заочного рішення третьою особою в справі, тому як оскаржена постанова суду апеляційної інстанції від 18 червня 2024 року, так і ухвали апеляційного суду від 15 лютого 2024 року в частині поновлення строку на апеляційне оскарження й від 28 лютого 2024 року про відкриття апеляційного провадження не можуть вважатись законними та підлягають скасуванню, а справа підлягає передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Верховний Суд скасовує судові рішення з процесуальних підстав, тому по суті спору справа не переглядається.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами частини четвертої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, оскільки постанова суду апеляційної інстанції від 18 червня 2024 рокута ухвали апеляційного суду від 15 лютого 2024 року в частині поновлення строку на апеляційне оскарження й від 28 лютого 2024 року про відкриття апеляційного провадження підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Щодо судових витрат

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, суд не здійснює розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 389, 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника Акціонерного товариства «Сенс Банк» - адвоката Матвійчука Михайла Зеноновича задовольнити частково.

Постанову Чернівецького апеляційного суду від 18 червня 2024 року та ухвали Чернівецького апеляційного суду від 15 лютого 2024 року в частині поновлення строку на апеляційне оскарження й від 28 лютого 2024 року про відкриття апеляційного провадження скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. М. Ситнік
Судді:В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
В. В. Сердюк
І. М. Фаловська