Справа № 128/1950/25
УХВАЛА

27 травня 2025 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Карпінської Ю.Ф.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 , подану та підписану представником згідно з ордером ОСОБА_2 , про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним,

УСТАНОВИВ:

До Вінницького районного суду Вінницької області 26.05.2025 подано позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним.

Разом із позовною заявою ОСОБА_1 подано до суду заяву про забезпечення позову, яка обґрунтована тим, що «ним до Вінницького районного суду Вінницької області подано позов до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору недійсним. У зазначеному позові ним заявлена позовна вимога про визнання недійсним договору дарування №3242/2025/5339086 від 13.05.2025 про відчуження ОСОБА_3 ОСОБА_4 автомобіля MERCEDES-BENZ S 63 AMG, 2018 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 . Мета заявленого ним позову полягає у поверненні у власність ОСОБА_3 зазначеного автомобіля для можливості виконання ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.05.2025 у справі № 357/6628/25 про вжиття заходів забезпечення позову, згідно з якою був арештований автомобіль MERCEDES-BENZ S 63 AMG, 2018 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 . З наданих до позовної заяви документів чітко вбачається, що між сторонами у справі дійсно існує спір щодо визнання недійсним договору дарування №3242/2025/5339086 від 13.05.2025. Ці документи також свідчать про те, що метою звернення до суду є повернення у власність ОСОБА_3 зазначеного автомобіля задля можливості виконання ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.05.2025 про вжиття заходів забезпечення позову про стягнення боргу з ОСОБА_3 . На теперішній час ніщо не заважає відповідачу ОСОБА_4 розпорядитися зазначеним автомобілем на власний розсуд, що може призвести до неможливості виконання судового рішення у випадку задоволення його позову. Таким чином, пред`явлений ним позов може бути забезпечений лише шляхом накладення арешту на автомобіль MERCEDES-BENZ S 63 AMG, 2018 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , оскільки у нього існує обґрунтоване припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до створення додаткових труднощів у виконанні судового рішення. Єдиний спосіб, яким можна запобігти таким ризикам, є накладення арешту на зазначене рухоме майно відповідача ОСОБА_4 . Відчуження ОСОБА_3 ОСОБА_4 зазначеного автомобіля відбулось після накладення на нього арешту відповідно до судового рішення. Сам факт недобросовісної поведінки відповідачів свідчить про наявність обґрунтованих ризиків, що майно, яким був забезпечений його позов до ОСОБА_3 про стягнення боргу, може бути у подальшому відчужене або ж знищене або ж втрачене відповідачами з метою унеможливлення повернення йому боргу».

Тому позивач ОСОБА_1 просить «забезпечити його позов до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору недійсним шляхом накладення арешту на автомобіль MERCEDE-BENZ S 63 AMG, 2018 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер ТЗ НОМЕР_7 , вилучити його у власника ОСОБА_4 , чи в інших осіб, які ним користуються, та передати його йому на відповідальне зберігання».

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оглянувши заяву про забезпечення позову та матеріали цивільної справи № 128/1950/25, суд доходить такого висновку.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 149 ЦПК України.

Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Верховний Суд у постановах від 31.07.2024 (справа № 623/2015/21), від 29.07.2024 (справа № 761/80/23), від 15.07.2024 (справа № 361/5905/23) та в інших постановах виснував, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно з вимогами пункту 3 частини першої статті 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема позов забезпечується забороною вчиняти певні дії (пункт 2).

Вид забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Під час розгляду заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Такі правові висновки сформульовані Верховний Судом у постановах від 17.06.2024 (справа № 644/1482/22), від 01.05.2024 (справа № 638/6777/23), від 21.02.2024 (справа № 201/9686/23), від 11.08.2022 (справа № 522/1514/21) та в інших.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 (справа № 914/1570/20) зазначено, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 (справа № 381/4019/18) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15.09.2020 (справа № 753/22860/17) виснувала, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Тому суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Під час вирішення питання про забезпечення позову судом здійснено оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності від конкретного випадку.

Під час вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 21.02.2024 (справа № 201/9686/23).

Велика Палата Верховного Суду констатує, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення в конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами; 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

ОСОБА_1 звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області з позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним.

Водночас із заяви про забезпечення позову убачається, що вона обґрунтовується лише тим, що накладення арешту на транспортний засіб забезпечить належне виконання рішення у справі № 357/6628/28 про стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу.

Крім того, із поданої позивачем заяви про забезпечення позову також убачається, що Білоцерківський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 09.05.2025 в порядку забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу уже наклав арешт на автомобіль MERCEDES-BENZ S 63 AMG, 2018 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

У заяві про забезпечення позову позивач ОСОБА_1 просить також «вилучити автомобіль MERCEDE-BENZ S 63 AMG, 2018 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 , у власника ОСОБА_4 , чи в інших осіб, які ним користуються, та передати його йому на відповідальне зберігання».

Суд вважає, що такий вид забезпечення позову є надмірним та неспівмірним заявленим позовним вимогам; позивач не довів реальність загрози пошкодження, знищення чи втрати автомобіля.

Позивачем у даному випадку не доведено та не обґрунтовано, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до ризиків можливого істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у даній справі або ефективного захисту.

Ураховуючи зазначене, суд доходить висновку, що наведені позивачем обставини не свідчать про наявність реальної загрози настання обставин, які можуть унеможливити виконання майбутнього судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним, тобто невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача.

Отже, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 149-153ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , подану та підписану представником згідно з ордером ОСОБА_2 , про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду.

СУДДЯ