Житомирський апеляційний суд
Справа №295/4672/24 Головуючий у 1-й інст. Зосименко О. М.
Категорія 68 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Павицької Т.М.

з участю секретаря

судового засідання Драч Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/4672/24 за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Житомирської міської ради про визнання переміщення та утримання дитини на території України незаконним, зобов`язання повернути дитину до місця її постійного проживання в Чеській Республіці, відібрання дитини, передачі дитини батьку

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 27 січня 2025 року, постановлену під головуванням судді Зосименка О.М.

в с т а н о в и в:

У березні 2024 року позивач через свого представника звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив:

- визнати незаконним переміщення в Україну та утримування на території України малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати ОСОБА_2 повернути малолітню доньку, ОСОБА_3 , до місця її постійного проживання в Чеській Республіці протягом 10-ти днів з дати отримання нею повного тексту рішення;

- якщо ОСОБА_2 відмовиться повертати малолітню дитину, відібрати дитину і передати дитину батькові, ОСОБА_1 для забезпечення повернення дитини на територію Чеської Республіки.

Представник позивача 26 липня 2024 року подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив:

- встановити тимчасову заборону відповідачеві змінювати місце проживання дитини до закінчення розгляду справи;

- зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод позивачу на спілкування з дитиною за допомогою телефону та/або програм інтернет-телефонії (Viber, Skype, Telegram та інші) в режимах аудіо- та/або відео- зв`язку конференції щодня тривалістю від 20 до 30 хвилин, з урахуванням денного режиму та можливості дитини до закінчення розгляду справи №295/4672/24 про повернення дитини до місця постійного проживання в Чеській республіці за Конвенцією про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року, включаючи перегляд справи Верховним Судом;

- встановити тимчасовий обов`язок ОСОБА_2 в реалізації прав батька ОСОБА_1 на спілкування та проведення часу зі своєю донькою, шляхом спілкування батька та доньки за допомогою телефону та/або програм інтернет-телефонії (Viber, Skype, Telegram та інші) в режимах аудіо- та/або відео- зв`язку конференції щодня тривалістю від 20 до 30 хвилин, з урахуванням денного режиму та можливості дитини до закінчення розгляду справи № 295/4672/24 про повернення дитини до місця постійного проживання в Чеській республіці за Конвенцією про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року, включаючи перегляд справи Верховним Судом;

- зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод в реалізації прав батька ОСОБА_1 , на спілкування та проведення часу зі своєю донькою, малолітньою дитиною, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 під час візитів батька до України з урахуванням денного режиму та можливості дитини один раз на місяць протягом двох днів (вихідні) з 8 години 30 хвилин ранку до 18 години 30 хвилин вечора кожного такого дня під час візиту батька за місцем перебування дитини в Україні до закінчення розгляду справи №295/4672/24 про повернення дитини до місця постійного проживання в Чеській республіці за Конвенцією про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року, включаючи перегляд справи Верховним Судом;

- встановити тимчасовий обов`язок ОСОБА_2 в реалізації прав батька ОСОБА_1 , громадянина Франції, ІНФОРМАЦІЯ_3 , на спілкування та проведення часу зі своєю донькою, малолітньою дитиною, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 під час візитів батька до України з урахуванням денного режиму та можливості дитини один раз на місяць протягом двох днів (вихідні) з 8 години 30 хвилин ранку до 18 години 30 хвилин вечора кожного такого дня під час візиту батька за місцем перебування дитини в Україні до закінчення розгляду справи №295/4672/24 про повернення дитини до місця постійного проживання в Чеській республіці за Конвенцією про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року, включаючи перегляд справи Верховним Судом.

На обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову вказував, що позивач і відповідачка до та після народження дитини постійно проживали однією сім`єю до грудня 2021 року в Чеській Республіці, та продовжили роздільно проживати в цій країні до моменту переміщення дитини в Україну, що відповідно надає судовим органам Чеської Республіки юрисдикцію та підсудність розглядати вирішувати усі сімейні питання між сторонами, включаючи питання щодо опіки над дитиною. Відповідачка незаконно без дозволу та відома позивача вивезла дитину за межі Чеської Республіки, порушивши таким чином як його батьківські права, так і положення місцевого сімейного законодавства, докази чого були додані до позовної заяви. Так, відповідачці постановою Районного суду Праги 6 від 4 січня 2022 року було заборонено вивозити дитину за межі Чеської Республіки без згоди та дозволу на те батька.

З моменту незаконного переміщення дитини в Україну у червні 2023 року відповідачка постійно та повсякчасно незаконно створювала та продовжує створювати перешкоди для позивача у його спілкуванні з донькою, порушуючи цим як законні права та інтереси батька, так і законні права та інтереси дитини.

Позивач звертає увагу суду на те, що заходи забезпечення позову в частині спілкування з дитиною за допомогою відеозв`язку та особистих зустрічей з нею, є співмірними, оскільки негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову не вбачаються, так як направлені виключно на відновлення та збереження родинних відносин. В свою чергу, невжиття заходів забезпечення позову може спричинити відчуження дитини від батька та значно ускладнити або унеможливити відновлення родинних відносин у разі задоволення позову за Конвенцією 1980 року.

Крім цього, у позивача є всі передумови аргументовано вважати, що відповідачка може змінити місце проживання дитини в межах України, якщо вважатиме, що судові процеси між сторонами будуть проходити не на її користь. Вона вже одного разу перемістила дитину без дозволу та відома батька із Чеської Республіки, де малолітня донька проживала на постійній основі, до України. Позивач побоюється, що вона може, в будь-який момент змінити місце проживання доньки, що у подальшому унеможливить належне виконання рішення суду про повернення дитини у разі задоволення позову по Конвенції 1980 року. Позивач розуміє усі ризики, пов`язані із накладенням заборони на зміну місця проживання дитини під час дії воєнного стану, тому до зазначеної вимоги було надано словосполучення «без згоди батька» і у разі існування реальної загрози здоров`ю та/або життю дитини така згода буде безумовно надана у найкоротші терміни та строки.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 27 січня 2025 року заяву про забезпечення позову задоволено частково. Визначено час спілкування ОСОБА_1 з малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом застосування будь-яких доступних каналів телекомунікаційного зв`язку, зокрема і через засоби телефону та/або програм інтернет-телефонії (Viber, Skype, Telegram та інші) в режимах аудіо- та/або відео- зв`язку конференції кожних понеділка, середи, п`ятниці тривалістю до 30 хвилин із залученням перекладача, при необхідності, з урахування графіку та режиму дня дитини. Визначено час на спілкування та проведення часу ОСОБА_1 з малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем перебування дитини в Україні один раз на місяць протягом двох будь-яких днів з 12 години дня до 15 години кожного такого дня під час візиту ОСОБА_1 до України у присутності перекладача та працівника органу Опіки та піклування Виконавчого комітету Житомирської міської ради. В решті вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, необґрунтованість та неврахування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить змінити ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову та викласти відповідну резолютивну частину оскаржуваної ухвали у редакції, викладеній у прохальній частині апеляційної скарги.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції відбулося ототожнення цієї цивільної справи із справою про вирішення по суті питання піклування. Як наслідок, суд першої інстанції розглянув її через призму виключно національного законодавства, що може призвести до підсумкового неправильного вирішення її по суті. Зауважує, що такий спір, а саме щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною, а не тільки батька, дійсно існує та розглядається Окружним судом Праги 6, що підтверджується рішенням Міського суду Праги, як апеляційного суду, від 20 січня 2025 року у справі № 0 Р 156/2022-1636. Матеріали цієї цивільної справи також свідчать про те, що в рамках чеської справи судом був запроваджений тимчасовий порядок спілкування батька та дитини, який матері з червня 2023 року ігнорує і який досі продовжує діти у відносинах між сторонами.

Суд першої інстанції також вважав, що існує мовний бар`єр між донькою та апелянтом. Втім, такий висновок судом було зроблено лише на підставі усних свідчень відповідачки. Таким чином, цей висновок суду не ґрунтується на належних, допустимих, достовірних або достатніх доказах. Апелянт не заперечує, що наразі донька спілкується на території України українською мовою та розуміє її. Втім, у матеріалах справи міститься висновок судових експертів від 30 травня 2023 року, підготовлений на підставі постанови Окружного суду Праги 6 від 3 листопада 2022 року щодо проведення судово-медичної експертизи в галузі охорони здоров`я відповідним підрозділом психіатрії та клінічної психології. За результатами проведення експертизи було встановлено, що «під час експертного обстеження дівчинка могла частково спілкуватися чеською мовою, хоча це спілкування було обмеженим, вона розмовляла з матір`ю українською, а з батьком французькою. Була досить позитивно налаштована, могла позитивно спілкуватися з обома батьками. Психічне вираження досить зріле, малюнок тіла відповідає віковій нормі. При самообстеженні не виявляли гіперкінетичних симптомів, але при почерговому спілкуванні з батьками була присутня напруженість. Це може бути пов`язано як зі складною сімейною ситуацією, так і з використанням практично чотирьох мов (українська, французька, англійська, чеська). Вона продемонструвала позитивні стосунки з обома батьками, як у загальному мовленні, так і в малюнках». Власне, це підтверджує, що між апелянтом та дитиною не існує мовного бар`єру і вони спілкувалися між собою французькою мовою.

Вважає, що висновки суду першої інстанції є передчасними та хибними щодо необхідності залучення третіх осіб до спілкування дитини та апелянта. Так, батько переконаний, що незнайомі дитині сторонні особи, а саме перекладач або представник органу опіки та піклування, не будуть сприяти відновленню та налагодженню позитивного контакту між ним та донькою. Навпаки, це може спричинити подальше відсторонення дитини від нього.

Додає, що ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом, однак всупереч вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» в ній не зазначено інформації про стягувача, боржника та третю особу, формування про заходи забезпечення позову, посилання на негайність виконання ухвали про забезпечення позову. Окрім того, суд першої інстанції виклав резолютивну частину ухвали суду таким чином, що вона не містить жодних заходів примусового характеру.

Відповідач також не погодившись із ухвалою суду, подала апеляційну скаргу, в якій вказує на незаконність, необґрунтованість та неврахування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, та просить скасувати ухвалу в частині задоволення вимог заяви про забезпечення позову та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені заяви у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд вирішивши, що ОСОБА_1 має право на спілкування і проведення часу із малолітньою ОСОБА_4 за місцем перебування дитини в Україні один раз на місяць протягом двох будь-яких днів з 12 години дня до 15 години кожного такого дня під час візиту ОСОБА_1 до України, не врахував та порушив право дитини на освіту, яку ОСОБА_4 отримує в одному із ліцеїв міста Житомира, навчаючись в 1-му класі в першу зміну. Виникає питання, чому дитина повинна пропускати навчання, якого потребує, з волі суду першої інстанції відповідно до оскаржуваної ухвали. Відтак, вказана ухвала є незаконною, з огляду на те, що примушує ОСОБА_4 до проведення часу із ОСОБА_1 під час освітнього процесу, відверто знехтувавши розпорядком дня в ліцеї та правом дитини, яка навчається в першу зміну в першій половині робочого дня, перебувати на усіх уроках в усі навчальні шкільні дні. Крім того, суд першої інстанції встановив захід забезпечення позову, який є відмінним від прохання заявника, вийшовши за межі вимог позивача.

Вказує, що вона категорично заперечує проти зустрічей ОСОБА_4 із ОСОБА_1 без її участі як мами дитини з огляду на наступні обставини. Суд не взяв до уваги, що вона у судовому засіданні 27 січня 2025 року заявила про розтлінні розпусні дії ОСОБА_1 стосовно малолітньої чотирьох-п`ятирічної ОСОБА_4 на той час, які вона бачила на власні очі.

Додає, що у дитини, яка проживає вдома в Україні, як громадянки своєї держави, присутній страх викрадення її у мами батьком та вивезення з України за кордон, небажання нав`язування контакту з батьком проти її волі, небажання напруженої атмосфери під час присутності батька. Лише під час перебування протягом півроку в Україні при постійному лікуванні у лікаря-психіатра ОСОБА_4 стала більш спокійною, врівноваженою, впевненою у своїх силах. У дитини зменшилася тривожність та покращився емоційний стан. Батько дитини не збирався і в цей час не налагоджує довірливі стосунки з донькою. Він не налаштований цікавитись дитиною, враховувати думку дитини та змінювати стиль спілкування на такий, що не буде травмувати доньку надалі. Шателе Вінсент ОСОБА_5 продовжує як і під час їхнього перебування в Празі до червня 2023 року не враховувати емоційний стан дитини, її особисті інтереси та ставлення до спілкування з ним, та продовжує порушувати спокій доньки та її особистий безпечний простір, коли з`являється в Україні і в Житомирі. Достовірність цих доводів підтверджується постановою Богунського районного суду м. Житомира від 17.05.2024 року у справі №295/3665/24, що набрала законної сили в травні 2024 року, і строк на оскарження якої не поновлено жодним рішенням суду апеляційної інстанції, протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ №208358 від 08.03.2024 стосовно ОСОБА_6 ; рапортом поліцейського від 08.03.2024; письмовою заявою та поясненнями потерпілої ОСОБА_2 від 08.03.2024; копією термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА №160998 стосовно ОСОБА_1 ; формою оцінки ризиків домашнього насильства; терміновим заборонним приписом стосовно ОСОБА_1 серії АА №160697; відеозаписом події від 08.03.2024.

Суд при вирішенні питання стосовно ОСОБА_4 взагалі не цікавився висновком органу опіки та піклування. Відтак і ухвалив рішення, яке суперечить інтересам дитини. Заявник не повинен зустрічатися із дитиною без присутності матері за жодних обставин, враховуючи вищевикладене, так як проведення таких зустрічей батька з дитиною без присутності матері може негативно вплинути на психоемоційний стан малолітньої дитини, в якої на теперішній час існують негативні емоції, пов`язані зі страхом бути розлученою з її матір`ю позивачем проти її волі.

Суд першої інстанції частково задовольнивши заяву про забезпечення позову, не врахував, що реалізація вжитих заходів забезпечення позову призведе до моментального настання шкоди психічному здоров`ю малолітньої ОСОБА_4 , що є громадянкою України, і не може бути передана судом України в Чеську Республіку, Лаура має медичні протипоказання до контактів із батьком, який щоразу дитину вводив у стрес чотири останні роки життя дитини, чим завдавав істотної шкоди її здоров`ю. Висновки суду протирічать усім наведеним в мотивувальній частині посиланням про пріоритетність інтересів дитини на здорове моральне психічне фізичне життя.

Суд першої інстанції, констатуючи, що між батьками дитини склалися вкрай неприязні стосунки усунувся від з`ясування причини виникнення цих неприязних стосунків між батьками дитини, не з`ясував, що саме є причиною таких стосунків.

Звертає увагу суду, що заходи забезпечення позову, які вимагає вжити заявник, очевидно не відповідають предмету спору та є неспівмірними із заявленими у справі вимогами.

Окрім того, заява про забезпечення позову має бути залишена без розгляду та повернута, оскільки заявник не надіслав відповідачу та органу опіки та піклування копії такої заяви із додатками до неї.

Позивач скористався своїм правом та через свого представника подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

На спростування доводів апеляційної скарги відповідача вказує, що немає жодних аргументів, підтверджених належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, які б свідчили на користь обмеження його права на проведення часу з донькою. Складні відносини між подружжям, між батьком та матір`ю не можуть бути підставою для того, щоб остання цілковито та повністю відчужувала його із життя дитини. Між позивачем та ОСОБА_4 немає жодного мовного бар`єру, що підтверджується висновком судових експертів від 30 травня 2023 року, що підготовлений на підставі постанови Окружного суду Праги 6 від 3 листопада 2022 року щодо проведення судово-медичної експертизи в галузі охорони здоров`я відповідним підрозділом психіатрії та клінічної психології. Цей же висновок встановив, що негативним з боку матері є менша повага до позитивних стосунків дитини з батьком (мати пропонує скоротити поточні контакти дитини з батьком) і може бути надмірно стурбована труднощами дитини. Фактично, ОСОБА_2 в Україні здійснила те, що вона хотіла здійснити в Чеській Республіці, а саме позбавити батька можливості бачити та спілкуватися з дитиною.

Зазначає, що відповідачка схильна до гіперболізації та перебільшення значущості того, що відбувається із дитиною. Він, як і відповідачка, звичайно стурбований здоров`ям та благополуччям доньки, але, в той же час, позивач схиляється до того, що до будь-чого, що стосується дитини треба перш за все підходу з розумністю та доказовістю.

До цього відзиву ним додається копія постанови Житомирського апеляційного суду від 13 березня 2025 року у справі №295/3665/24, якою постанова Богунського районного суду м.Житомира від 17 травня 2024 року була скасована, а провадження в адміністративній справі закрито.

Додає, що його контакт з дитиною має відбуватися, виходячи із перш за все її найкращих інтересів, і звичайно не порушувати навчальний або будь-який інший процес, пов`язаний із донькою. Втім, це не може бути підставою для того, щоб взагалі позбавити його будь-якого контакту із дитиною.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Крижанівський В.П. доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 підтримав, просив змінити ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову, викласти відповідну резолютивну частину оскаржуваної ухвали у редакції, викладеній у прохальній частині апеляційної скарги, у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 просив відмовити.

Відповідач та її представник адвокат Левчук Т.В. просили свою апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу скасувати, заяву про забезпечення позову залишити без задоволення, у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити.

Представник органу опіки та піклування Виконавчого комітету Житомирської міської ради просив задовольнити апеляційну скаргу відповідача. При цьому зазначив, що підстави для забезпечення позову відсутні, оскільки у такій спосіб фактично вирішується спір по суті і встановлений порядок побачення батька з дочкою буде суперечити правам малолітньої дитини.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційних скарг та їх вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає до задоволення, а апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Позов забезпечується, зокрема, іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (пункт 10 частини першої статті 150 ЦПК України).

Слід розмежовувати підстави для застосування заходів забезпечення позову у справах про повернення дитини, на які поширюються положення Гаазької Конвенції, та у справах, предметом позову в яких є визначення місця проживання дитини, що регулюється положеннями СК України.

Згідно з частинами першою та другою статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Положеннями статті 9 Конституції України та Закону України «Про міжнародні договори і угоди» передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Правовідносини щодо повернення дітей, які незаконно утримуються в державі, відмінній від держави їх постійного проживання, урегульовані положеннями Гаазької Конвенції, до якої Україна приєдналася згідно із Законом України «Про приєднання України до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей» від 11 січня 2006 року.

Виходячи зі змісту статті 3 Гаазької Конвенції уповноважений орган розглядає дії батька або матері як міжнародне викрадення за сукупності таких умов: 1) дитина мала постійне місце проживання в країні-учасниці Конвенції; 2) дитина незаконно переміщена або утримується за кордоном з порушенням справ піклування за умови, що ці права ефективно здійснювалися до її переміщення; 3) дитина не досягла 16-річного віку.

За положеннями пункту «b» частини другої статті 7 Гаазької Конвенції Центральні органи співпрацюють один з одним і сприяють співробітництву між компетентними органами своїх держав з метою забезпечення негайного повернення дітей та досягнення інших цілей цієї Конвенції. Зокрема, безпосередньо або через посередника, вони вживають усіх належних заходів для того, щоб запобігти нанесенню подальшої шкоди дитині або збитку зацікавленим сторонам шляхом вжиття або спричинення вжиття тимчасових заходів.

Згідно зі статтею 12 Гаазької Конвенції, якщо дитина незаконно переміщена або утримується так, як це передбачено статтею 3, і на дату початку процедур у судовому або адміністративному органі тієї Договірної держави, де знаходиться дитина, минуло менше одного року з дати незаконного переміщення або утримування, відповідний орган видає розпорядження про негайне повернення дитини.

Предметом позовних вимог у справах про повернення дитини до іноземної держави є визнання незаконним вивезення та/або утримання на території країни тимчасового перебування дитини, забезпечення повернення її до постійного місця проживання, а також питання піклування про дитину, яке охоплює права, пов`язані з піклуванням будь-якої особи про дитину і, зокрема, право визначати місце проживання дитини й вирішення питань про тимчасовий чи постійний виїзд за кордон.

З огляду на зазначене та відповідно до положень пункту «b» частини другої статті 7, статті 12 Гаазької Конвенції позивачі можуть подавати до суду клопотання про вжиття заходів забезпечення позову, зокрема, такими заходами забезпечення можуть бути: заборона дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України, заборона відповідачу разом з дитиною змінювати місце проживання до вирішення спору, надання заявнику тимчасового доступу для спілкування з дитиною тощо. А вже при розгляді цієї заяви суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника, розумність та адекватність пропонованого заходу, збалансованість інтересів сторін, імовірність утруднення виконання рішення суду тощо.

У справі, яка переглядається, спір виник між батьками малолітньої дитини щодо незаконного, на думку позивача, переміщення дитини та утримання її на території України, а також повернення дитини до місця її постійного проживання за межами України.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач, як на обґрунтування обраного виду забезпечення позову, посилався на необхідність забезпечення контакту батька з малолітньою донькою на час розгляду справи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у таких чутливих правовідносинах, ураховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визнання та переміщення дитини на території України незаконним, повернення малолітньої дитини до місця її постійного проживання, сприяння відновленню відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з батьком має переважати над намаганням матері обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей з ним.

Отже, з метою запобігання втраті емоційного контакту батька з малолітньою дитиною, погіршенню психоемоційного зв`язку між ними на період розгляду справи в суді, який може бути тривалим, забезпечення позову у даній справі шляхом встановлення тимчасового обов`язку матері дитини (відповідачки у справі) забезпечити батьку дитини (позивачу у справі) реалізацію його права на спілкування з дитиною відповідає нормам процесуального права.

Про необхідність та важливість контакту дитини з кожним із батьків під час судового процесу та за відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дітей неодноразово наголошував у своїх рішеннях ЄСПЛ. Зокрема, у рішенні від 04 вересня 2018 року у справі «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» (заява №6221/14), ЄСПЛ зазначив, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі, зі встановленням графіка відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися із сином протягом чотирьох років, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції щодо права на повагу до його приватного i сімейного життя, а тому допустимим є встановлення такого графіка до закінчення розгляду справи по суті.

У справі, що розглядається, суд першої інстанції вважав обґрунтованими доводи позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням права батька на особисте спілкування з дитиною, його ставлення до виконання своїх обов`язків, відсутність підстав, які обмежують право на таке спілкування, а також враховуючи ту обставину, що їх спілкування буде сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків батька з його малолітньою дитиною, і ця обставина відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Встановлення судом зобов`язання матері, з якою проживає дитина, надавати батьку дитини можливість для побачення та спілкування з нею в певні дні і години засобами телефонного, інтернет зв`язку та у певні дні під час приїзду позивача до України не вирішує по суті спір про повернення дитини до Чеської Республіки та передання дитини батькові, оскільки стосується спілкування позивача з дитиною до закінчення вирішення спору між сторонами і не є тотожним задоволенню зазначених позовних вимог.

Обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітньою донькою, чи обставин, які б свідчили, що спілкування батька з донькою перешкоджає нормальному її розвитку, матеріали справи не містять та судом апеляційної інстанції не встановлено.

При цьому спілкування батька з донькою не порушуватиме прав матері та не призведе до негативних наслідків для останньої, з огляду на наявність виниклого між сторонами спору.

Доводи сторони відповідача про вчинення батьком ОСОБА_1 розтлінних розпусних дії стосовно своєї малолітньої доньки ОСОБА_4 не підтвердженні належними та достатніми доказами, оскільки стороною відповідача не надано доказів притягнення ОСОБА_1 зокрема до кримінальної відповідальності за статтею 156 КК України (розбещення неповнолітніх). Долучені до матеріалів справи стороною відповідача фото та відео файли про вказані факти також не свідчать.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що спілкування ОСОБА_4 із батьком без присутності матері буде мати негативний влив на психоемоційний стан малолітньої дитини та поставить нанівець всі результати її лікування у спеціалістів, оскільки із доказів, що містяться у матеріалах справи, не вбачається того, що саме поведінка батька ОСОБА_1 негативним чином вливає на психоемоційний стан ОСОБА_4 . При цьому колегія суддів враховує той факт, що між сторонами у справі склалися вкрай неприязні стосунки, що мають свій прояв і на дитині.

З урахуванням встановлених обставин справи апеляційний суд вважає, що необхідно забезпечити зустрічі батька ОСОБА_1 із донькою ОСОБА_4 у присутності представника органу опіки і піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради та перекладача, оскільки малолітня ОСОБА_4 із червня 2023 року проживає в України, не перебуває в іноземному мовному середовищі, не спілкується французькою мовою на постійній основі, що може свідчити про часткову втрату навички розуміння та спілкування іноземною мовою.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що ухвала суду про забезпечення позову не відповідає вимогам до виконавчого документа, передбаченим статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме в ній відсутня інформація про стягувача, боржника та третю особу, формування про заходи забезпечення позову, посилання на негайність виконання ухвали про забезпечення позову, є необґрунтованими, оскільки відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника/стягувача, реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані, інше не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання.

Таким чином, суд першої інстанції здійсним оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, з`ясував співмірність виду забезпечення позову позовним вимогам, належним чином обґрунтував необхідність забезпечення позову, а тому дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви.

Однак колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги позивача, що суд першої інстанції виклав резолютивну частину ухвали таким чином, що наразі вона не містить жодних заходів примусового характеру, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, яка передбачає, що позов забезпечується встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин. Також, суд першої інстанції встановив захід забезпечення позову, який є відмінним від прохання заявника (один раз на місяць саме протягом двох вихідних днів (суботи та неділі), вийшовши тим самим за межі вимог позивача. Проте районний суд цього не врахував, чим допустив порушення норм процесуального права в цій частині.

Окрім того, колегія суддів враховує, що доцільним є визначення вихідних днів (суботи та неділі) для зустрічей ОСОБА_1 із донькою ОСОБА_4 під час його візитів до України, оскілький такий порядок зустрічей не порушуватиме графік навчального процесу дитини.

Тому ухвала суду у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України підлягає зміні шляхом викладення абзаців другого та третього резолютивної частини ухвали в новій редакції, а саме: встановлення тимчасового обов`язку матері ОСОБА_2 в реалізації прав батька ОСОБА_1 на спілкування та проведення часу з малолітньою донькою ОСОБА_4 шляхом застосування будь-яких доступних каналів телекомунікаційного зв`язку, зокрема і через засоби телефону та/або програми інтернет-телефонії (Viber, Telegram, Skype та інші) в режимах аудіо- та/або відео-зв`язку конференції щодня тривалістю до 30 хвилин з урахуванням денного режиму дитини, а також під час візитів ОСОБА_1 до України один раз на місяць протягом двох вихідних днів (суботи та неділі) з 12 години дня до 15 години кожного такого дня з урахуванням денного режиму дня дитини за місцем перебування дитини в України у присутності представника органу опіки і піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради та перекладача.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 27 січня 2025 року змінити, виклавши абзаци другий та третій резолютивної частини ухвали в наступній редакції:

Встановити тимчасовий обов`язок ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНКОПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) в реалізації прав батька ОСОБА_1 (громадянина Франції, ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на спілкування та проведення часу з малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом застосування будь-яких доступних каналів телекомунікаційного зв`язку, зокрема і через засоби телефону та/або програми інтернет-телефонії (Viber, Telegram, Skype та інші) в режимах аудіо- та/або відео-зв`язку конференції щодня тривалістю до 30 хвилин з урахуванням денного режиму дитини.

Встановити тимчасовий обов`язок ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНКОПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) в реалізації прав батька ОСОБА_1 (громадянина Франції, ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на спілкування та проведення часу з малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час візитів ОСОБА_1 до України один раз на місяць протягом двох вихідних днів (суботи та неділі) з 12 години дня до 15 години кожного такого дня з урахуванням денного режиму дня дитини за місцем перебування дитини в України у присутності представника органу опіки і піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради та перекладача.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 травня 2025 року.

Головуючий Судді