печерський районний суд міста києва
Справа № 757/1266/25-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року

Печерський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Ільєвої Т.Г.,

при секретарі - Кошелюк Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу 757/1266/25-ц за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа -Гарант», третя особа: ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування,-

ВСТАНОВИВ:

15.01.2025 до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, яка передана судді Ільєвій Т.Г. 20.01.2025, для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Так, позивач вказує, що 15.04.2024 сталась дорожно-транспортна пригода, під час якої винної особою транспортному засобу позивача було нанесено шкоду, яку згідно висновку експерта, який надає позивач складає 215 806,63 грн.

Разом з цим, страхова компанія винної особи виплатила з страхове відшкодування в розмірі 75 262,72 грн., з яким позивач не погоджується, а тому звернувся до суду з метою відновлення своїх прав та просить стягнути різницю страхового відшкодування в межах ліміту страховика.

Відтак, позивач просить суд стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа -Гарант», на його користь страхове відшкодування у розмірі 84 737 грн. 28 коп. та судові витрати.

30.01.2025 ухвалою суду було відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

10.02.2025 представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідачем було вчинено всі необхідні дії у відповідності до законодавства щодо виплати страхового відшкодування.

Окрім цього, зазначено, що обставини, на які посилається позивач є недоведеними та необґрунтованими.

Також, посилання на необхідність вилатити страхове відшкодування саме на підставі висновку позивача є безпідставними, оскільки у страховика відсутнє таке зобов`язання перед відповідачем, так як виплата відшкодування здійснюється на підставі оцінки саме страхової компанії.

З врахуванням зазначеного, представник відповідача просив відмовити в задоволенні клопотання.

25.02.2025 представником позивача було подано відповідь на відзив, в якій заперечувались доводи сторони відповідача.

В судове засідання позивач та його представник не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Разом з цим, представником позивача була направлена заява про розгляд справи за його відсутності, вимоги підтримав.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток та розміщення інформації про розгляд справи на офіційному сайті суду.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Так, судовим розглядом встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 743232 від 15.04.2024 року, ОСОБА_2 , 15.04.2024 року о 19 годині 15 хвилин, за адресою: м. Харків, пр-т Гагаріна, 157/6 керував автомобілем ВАЗ 21099, державний номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем НОNDА CR-V, державний номерний знак НОМЕР_2 , який зупинився попереду. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі по тексті рішення ДТП) автомобілі отримали механічні пошкодження.

Відтак, ОСОБА_2 порушив п.12.1, п.13.1 Правил дорожнього руху України.

Вина ОСОБА_2 у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення підтверджується, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення ААД № 743232 від 15.04.2024 року; схемою місця ДТП; письмовими поясненнями ОСОБА_1 та письмовими поясненнями правопорушника ОСОБА_2 , де останній вказав про обставини скоєння ДТП, та визнав свою провину.

Постановою від 02.05.2024 № 641/2505/24 Комінтернівським районним судом м. Харкова ОСОБА_2 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 850 гривень.

Так, відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у відповідності до страхового полісу № 218358758 від 11.12.2023р. обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на авто ВАЗ 21099, державний номерний знак НОМЕР_1 з страховиком ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ». Межа ліміту відповідальності за вказаним полісом страховика за шкоду заподіяну майну складає 160 000 гривень 00 копійок. Франшиза не передбачена у даному полісі.

Відтак, позивач стверджує, що учасниками ДТП від 15.04.2024 року було належним чином та своєчасно повідомлено страхову компанію винуватця, а саме: ТОВАРИСТВО З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ СТРАХОВУ КОМПАНІЮ "АЛЬФА-ГАРАНТ" про страховий випадок.

Надалі, страховик почав розслідування вищевказаної страхової події й направив свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, внаслідок чого останнім були складені письмові документи та надані потерпілому в ДТП: косультація 75-D/14/80 про вартість матеріального збитку завданого транспортного засобу, НОNDА СR-V (державний номер НОМЕР_3 ) та вказаний в цій консултації - Звіту/консультації 75-D/14/80 з розрахунками розміру збитку, завданого авто НОNDА СR-V державний номерний знак НОМЕР_2 внаслідок ДТП від 15.04.2024 року.

Відповідно до звіту Звіту/консультації було визначено, що вартість (розмір) матеріального збитку завданого власнику КТЗ, приймається рівним вартості відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу запчастин: 73501,4 з урахуванням ПДВ* 61251.16 грн. без урахування ПДВ*».

Разом з цим, позивач вказує, що не погодився з даним звітом та запропонував страховику надати повторно його представнику експерта на спільний огляд (оцінку) рухомого майна - транспортного засобу автомобіля НОNDА СR-V, державний номерний знак НОМЕР_2 , для визначення розміру збитків одночасно разом із незалежним судовим експертом на 14:30 годину 18.06.2024 року (вівторок), за фактичним місцезнаходженням транспортного засобу потерпілого за адресом: 61050, Україна, Харківська обл. м. Харків, провулок Поштовий, б. 5, на яке, як стверджує позивач, представник страхової не з`явився.

Таким чином, проведення дослідження доручено, судовому експерту Хартинову Борису Борисовичу, який має вищу технічну освіту за спеціальністю «Автомобілі та автомобільне господарство». Експертна спеціальність 12.2. «Визначення вартості колісних транспортних засобів, розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу», судовий експерт Західноукраїнського відділення науково-дослідного центру судової експертизи у сфері інформаційних технологій та інтелектуальної власності. Стаж експертної роботи з 1996 р. Свідоцтво судового експерта за спеціальністю 12.2. № 277-24 від 07.05.2024.

Відтак, даним експертом Західногоукраїнського відділення науково-дослідного центру судової експертизи у сфері інформаційних технологій та інтелектуальної власності було проведено експертне дослідження та надано висновок, яким вартість матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу легкового автомобіля НОNDА СR-V реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер (VIN - code) НОМЕР_4 , 2018 року випуску, складає 215 806.69 грн.

Таким чином, потерпілим в ДТП ОСОБА_1 була направлена заява про виплату страхового відшкодування разом із додатком до неї - висновком експерта № 12/2024 від 31.07.2024 року за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження, за заявою ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа -Гарант» з вимогою виплатити страхове відшкодування за страховим випадком - ДТП від 15.04.2024 року у повному розмірі в межах ліміті відповідальності страховика - 160 000 гривень 00 копійок.

29.10.2024 року страховиком винуватця ДТП було прийнято рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та перераховано суму страхового відшкодування у розмірі 75 262 гривні 72 копійки потерпілому в ДТП від 15.04.2024 року ОСОБА_1 .

Однак, позивач вважає, що безпосередні дії страховика з виплати страхового відшкодування потерпілому ОСОБА_1 у розмірі 75 262 гривні 72 копійки свідчать про неправомірність та хибність розрахунків реальної вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу.

Позивач не погоджується ні з визначеною оцінкою вартості відновлювального ремонту у консультації 75-D/14/80 про вартість матеріального збитку завданого транспортного засобу, НОNDА СR-V (державний номер НОМЕР_3 ), ні зі звітом 75-D/14/80 з розрахунками розміру збитку, завданого авто НОNDА СR-V, державний номерний знак НОМЕР_2 внаслідок ДТП від 15.04.2024 року, ні з виплаченим розміром страхового відшкодування - 75 262 гривні 72 копійки, вважає їх несправедливими, незаконно та безпідставно заниженими та такими, що не відповідають реальній вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, що порушують норми матеріального права та процесуальні норми з порядку виплати страхового відшкодування: вимоги пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України N 142/5/2092 від 24 листопада 2003 року, п. 22.1 ст. 22, п.34.4 ст.34, п.36.1, п.36.2 ст.36 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відтак, позивач переконаний, що для захисту майнових прав (цивільних) позивача законним - є стягнення страхового відшкодування з товариства на його користь у межах ліміту відповідальності страховика за полісом № 218358758 обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 11.12.2023 року страхувальника у розмірі 84 737 гривень 28 копійок, що є різницею між числовими значеннями: межею ліміту страховика за шкоду заподіяну майну - 160 000 гривень 00 копійок та виплаченою сумою страхового відшкодування страховиком - 75 262 гривні 72 копійки.

Разом з цим, з доводів сторони відповідача встановлено, що 26.04.2024 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» отримало від позивача повідомлення про ДТП , а згодом - 12.08.2024 року - заяву про страхове відшкодування, з проханням відшкодувати завдані збитки, спричинені транспортному засобу «Honda CR-V», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність винного водія була застрахована у ТДВ СК Альфа-Гарант».

На виконання вимог п. 34.2 ст. 34 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» - 25.04.2024 року представником товариства було здійснено огляд пошкодженого транспортного засобу та складено відповідний протокол огляду ТЗ.

ТДВ СК «Альфа-Гарант», керуючись ст. ст. 22, 29, 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», звернулось до оцінювача - ОСОБА_3 для проведення оцінки пошкодженого транспортного засобу «Honda CR-V», д.н.з. НОМЕР_2 , та визначення розміру матеріальної шкоди, оцінювачем було складено Звіт № ЦВ/24/2350 від 24.10.2024 року, відповідно до якого: вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Honda CR-V» д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП складає - 86 358 гривні 27 копійок з ПДВ на вартість матеріалів та складових та 75 262 гривні 72 копійки - без ПДВ на вартість матеріалів та складових.

Таким чином, на виконання вимог ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», було складено страховий акт, затверджено розрахунок страхового відшкодування та - 29.10.2024 року, сплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі - 75 262 гривні 72 копійки.

Відтак, представник відповідача стверджує, що відповідач виконав вимоги, передбачені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відшкодувавши у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП майну позивача, через що - у позивача відсутні підстави для самостійного визначення розміру шкоди.

Відтак, позивач не довів належними та допустимими доказами наявність обставин, необхідних для самостійного визначення розміру завданої йому шкоди, внаслідок ДТП.

Страховик не самостійно визначає суму страхового відшкодування, а керується висновками суб`єктів оціночної діяльності, зокрема - експертів (оцінювачів). Звіт № ЦВ/24/2350 від 24.10.2024 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Honda CR-V» д.н.з. НОМЕР_2 є чинним, у встановленому законом порядку не оскаржувався та не визнаний недійсним.

Відповідач направив свого представника до місцезнаходження пошкодженого транспортного засобу «Honda CR-V», д.н.з. НОМЕР_2 , для визначення причин та настання страхового випадку та розміру завданих збитків, з дотриманням строку, встановленого п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за таких обставин у позивача відсутні підстави, визначені п. 34.3, ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які надають йому право самостійно обирати експерта для визначення розміру шкоди.

Щодо звіту позивача представник відповідача вказує, що відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, викладених у п. 17 Постанови пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідним судовим експертом, який попереджений судом про кримінальну відповідальність за завіломо неправдивий висновку та повідомлений про те, що висновок підготовлено для подання до суду - проте Експертиза № 12/2024 від 31.07.2024 - не являється такою.

Оскільки судовий експерт повинен відповідати наступним вимогам: має бути призначений ухвалою суду; має бути попереджений судом про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку (як це передбачено ст. 384 Кримінального кодексу України); повинен бути попереджений про те, що висновок підготовлено саме для подання до суду.

Таке роз`яснення підкреслює те, що висновок № 12/2024 від 31.07.2024 року, який складено оцінювачем ОСОБА_4 на замовлення позивача, не відповідає вимогам встановленим до висновку, який може бути належним доказом у справі, оскільки він не відповідає нормам законодавства та висновку Верховного Суду України, щодо належності та допустимості, як доказ, який може спростувати Звіт № ЦВ/24/2350 від 24 жовтня 2024 року, на підставі якого ТДВ СК «Альфа-Гарант» здійснило виплату страхового відшкодування.

По-друге, основною відмінністю у Звіті № ЦВ/24/2350 від 24.10.2024 року та Висновку № 12/2024 від 31.07.2024 року (є - значення розміру величини коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу «Honda CR-V» д.н.з. НОМЕР_2 , оскільки у Висновку № 12/2024 від 31.07.2024 року розмір коефіцієнта фізичного зносу дорівнює нулю, однак у Звіті № ЦВ/24/2350 від 24.10.2024 року (складеному на замовлення відповідача), визначено, що коефіцієнт фізичного зносу становить - 0,5439, оскільки оцінювачем, на момент проведення огляду КТЗ, було встановлено, що транспортний засіб «Honda CR-V» д.н.з. НОМЕР_2 - «має сліди відновлювального ремонту, не більше двох деталей кузова», така інформація відображена у акті огляду транспортного засобу, який міститься у Звіті № ЦВ/24/2350 від 24.10.2024 року.

Крім цього, ТДВ СК «Альфа-Гарант» було встановлено, що транспортний засіб «Honda CR-V 2.4» д.н.з. НОМЕР_2 був учасником ДТП, яка мала місце - 09.12.2021 року, таку інформацію ТДВ СК «Альфа- Гарант» отримало від AT СГ «ТАС», дані відомості містяться у листі № 1989 від 19.09.2024 року з фотододатками, що стосується цього ДТП, така інформація доводить, що висновок, зроблений оцінювачем, у Звіті № ЦВ/24/2350 від 24.10.2024 року, про те, що «транспортний засіб «Honda CR-V 2.4» д.н.з. НОМЕР_2 має сліди відновлювального ремонту, не більше двох деталей кузова», що встановлено оцінювачем - на момент проведення огляду даного КТЗ, а саме станом на - 25.04.2024 року, та підтверджує, що є підстави для застосування коефіцієнту фізичного зносу при визначенні вартості матеріального збитку КТЗ, внаслідок обставин ДТП, що мала місце - 15.04.2024 року.

Отже, представник ТДВ СК "Альфа-Гарант" вважає, що у страховика відсутнє зобов`язання перед позивачем зі сплати страхового відшкодування, визначеного відповідно до висновку № 12/2024 віл 31.07.2024, зробленого на замовлення позивача.

З врахуванням зазначеного, суд прийшов до наступних висноків.

Відповідно до ст.129 Конституції України, судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду.

Згідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Згідно з ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати свою відповідальність.

В силу ст.5 зазначеного вище Закону, об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно п.34.1 ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Відповідно до п.36.1 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно з положенням п. 36.2 ст.36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до вимог п. 36.4. ст. 36 зазначеного вище Закону, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування).

Згідно із ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Такий правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 04 липня 2018 року у справі № 754/1108/15-ц, провадження № 61-20780св18.

За змістом ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається за реальною вартістю втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У відповідності до абз. 2 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження 14-176цс18, зроблено висновок, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У Постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 наведено правовий висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, особа, яка має право на отримання відшкодування, може вимагати від страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виплати страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу.

Відтак, з урахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що стороною відповідача після повідомлення про настання страхового випадку були вчиненні дії згідно п.34.1 ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме було розпочато розслідування та направлено свого представника для надання оцінки завданим збиткам, що підтверджується висновком щодо визначення вартості матеріального збитку від 29.04.2024, який зазначений у консультації 75-D/14/80 та у звіті № ЦВ/24/2350 від 24.10.2024 року.

Таким чином, доводи представника відповідача є доцільними щодо того, що за таких обставин відсутні підстави, визначені п. 34.3 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які надають позивачу право самостійно обрати.

З огляду на зазначенне, проведення позивачем своєї оцінки не вказує на не виконання умов виплати страхового відшкодування страховиком, а свічить про не погодження позивача з висновком експерта страхової компанії, а тому посилання на виклик представника страхової для проведення повторного огляду є необґрунтованими, оскільки такий огляд вже був здійснений.

Також суд погоджується з доводами представника відповідача щодо висновку позивача та його належності, оскільки вбчається його провдення у відповідності до вимог законодавства.

Окрім цього, в ході розгляду справи та позиції сторони відповідача, не було заявленоп позивачем клопотання про проведення експертного дослідження, на підставі ухвали суду з метою доведення обставин на які посилається.

Таким чином, позивач не довів, що Звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № ЦВ/24/2350 від 24 жовтня 2024 року виконаний з порушенням положень Методики товарознавчої експертизи чи Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Отже, враховуючи вищевикладене - у ТДВ СК "Альфа-Гарант" відсутнє зобов`язання перед позивачем зі сплати страхового відшкодування, визначеного відповідно до висновку № 12/2024 віл 31.07.2024 зробленого на замовлення позивача.

З врахуванням зазначеного, станом на день розгляду справи, суд прийшов до висновку, що страховиком були вчинені всі дії для виплати страхового відшкодування, а тому позивач не довів обставин протилежного.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Таким чином, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх необґрунтованістю та належним їх спротуванням стороною відповідача.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Так, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 264-265, 274, 279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа -Гарант», третя особа: ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справу, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлений 08.05.2025.

Суддя Тетяна ІЛЬЄВА