КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 359/6980/24
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5790/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

суддя-доповідач Слюсар Т.А.

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах якої діє ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2024 року та апеляційною скаргою адвоката Городька Павла Павловича в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека.194» на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2024 року про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у складі судді Журавського В.В.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах якої діє ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека.194», треті особи: ОСОБА_3 , орган опіки та піклування виконавчого комітету Бориспільської міської ради в особі Управління соціальної та ветеранської політики Бориспільської міської ради про визнання дій протиправними та заборону вчиняти дії,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах якої діє ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ТОВ «Аптека.194», у якому просила:

- визнати протиправними дії сімейного лікаря-терапевта ОСОБА_3 ТОВ «Аптека.194», які полягають у проведенні 14 листопада 2023 року огляду пацієнта ОСОБА_1 у присутності третіх осіб - інших пацієнтів;

- заборонити сімейному лікарю-терапевту ТОВ «Аптека.194» ОСОБА_3 проводити огляд пацієнтки ОСОБА_1 під час прийому у сімейного лікаря у присутності третіх осіб; визнати протиправними дії сімейного лікаря-терапевта ТОВ «Аптека.194» ОСОБА_3 , які полягають у розголошенні 14 листопада 2023 року медичної таємниці, а саме діагнозу цукровий діабет пацієнтки ОСОБА_1 третій особі - іншому пацієнту ОСОБА_4 під час прийому ОСОБА_1 у сімейного лікаря ОСОБА_3 ;

- заборонити сімейному лікарю-терапевту ТОВ «Аптека.194» ОСОБА_3 розголошувати медичну таємницю - інформацію про стан здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при медичному зверненні пацієнтки ОСОБА_1 третім особам;

- визнати протиправними дії сімейного лікаря-терапевта ТОВ «Аптека.194» ОСОБА_3 , які полягають у розголошенні 14 листопада 2023 року медичної таємниці - діагнозу шизофренія недієздатної ОСОБА_2 третій особі - іншому пацієнту ОСОБА_4 під час прийому ОСОБА_1 у сімейного лікаря ОСОБА_3 ;

- заборонити сімейному лікарю-терапевту ТОВ «Аптека.194» ОСОБА_3 розголошувати медичну таємницю - інформацію про стан здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при медичному зверненні недієздатної ОСОБА_2 , третім особам.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 є її сімейним лікарем-терапевтом ТОВ «Аптека.194».

У ОСОБА_2 - інший сімейний лікар. 14 листопада 2023 року під час прийому у сімейного лікаря ОСОБА_3 було порушено право позивачів на таємницю про стан їхнього здоров`я, факт звернення за медичною допомогою та діагноз.

Огляд ОСОБА_1 лікарем, а саме проведення аускультації легенів, проводилось в присутності іншого пацієнта чоловічої статі - ОСОБА_4 , що принизило гідність ОСОБА_1 . Крім цього, сімейний лікар ОСОБА_3 розголосив конфіденційну інформацію - медичний діагноз ОСОБА_1 - цукровий діабет та діагноз ОСОБА_2 - шизофренія іншому пацієнту ОСОБА_4 , що відбувалось в грубій, принизливій та претензійній формі.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах якої діє ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2024 року в задоволенні заяви представника відповідача про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах якої діє ОСОБА_1 , просить скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що оскаржуване рішення суду від 22 листопада 2024 року є незаконним та необґрунтованим.

Вказує, що судом неповно з`ясовано обставини справи, а також не доведено обставини справи, які суд першої інстанції визнав доведеними. Зокрема, обставина розголошення медичної таємниці - інформації про стан здоров`я позивачів підтверджується двома засобами доказування - показаннями свідка позивача ОСОБА_1 та електронними доказами - аудіо- та відеозаписами прийому у лікаря ОСОБА_3 .

Посилається на те, що суд не взяв до уваги жоден із належних, достатніх, допустимих та достовірних доказів.

Зазначає, що присутність інших третіх осіб у кабінеті лікаря ОСОБА_3 та заявлена пацієнткою заборона на розголошення персональних даних - медичної інформації про ОСОБА_1 третім особам тільки призводила до загострення конфлікту та подальшого порушення прав двох пацієнтів. Наразі розголошення медичної інформації про ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , продовжується лікарем ТОВ «Аптека.194» ОСОБА_3 , що породжує нові систематичні кримінальні правопорушення відносно потерпілих у кримінальному провадженні ЄРДР №0000269, що тільки ускладнює становище пацієнтів, так як лікар ОСОБА_3 переховується від слідства та тисне на досудові органи, органи прокуратури та суду.

Вважає, що суд першої інстанції з приводу електронних доказів зробив невірні висновки, визнавши їх недопустимими та недостовірними без висновку експерта, так як представник відповідача адвокат Городько П.П. не був присутній під час прийому у лікаря ОСОБА_3 , а тому без висновку експерта не має права нівелювати достовірність цього доказу.

Окрім цього, ОСОБА_3 не висловив свого ставлення до позову та поданих доказів, ним не було подано жодних доказів, які б спростували електронні докази позивачки та покази свідка ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі адвокат Городько П.П. в інтересах ТОВ «Аптека.194» на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2024 року, просить її скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права.

Вказує, що відповідачем (ТОВ «Аптека.194») 26 квітня 2024 року укладено договір про надання правової допомоги з адвокатом. В межах вказаного договору ТОВ «Аптека.194» періодично звертається за правовою допомогою до адвоката по різним справам.

Звертає увагу, що 11 жовтня 2024 року ТОВ «Аптека.194» звернулось до адвоката та домовилось про представництво адвоката у справі №359/6980/24, а саме про те, що:

- адвокат вивчить та проаналізує документи в межах підготовки до судового засідання у цивільній справі №359/8690/24;

- представить інтереси ТОВ «Аптека.194» в судовому засіданні у цивільній справі № 359/6980/24;

- підготує та складе відзив на позовну заяву до ТОВ «Аптека.194».

У зв`язку з цим між адвокатом та ТОВ «Аптека.194» укладено Додаток №6 до Договору про надання правової допомоги від 26 квітня 2024 року - протокол узгодження переліку та вартості послуг №6.

Зазначено, що вартість послуг, які адвокат витратив на представництво інтересів та надання послуг (виконання робіт) у цивільній справі №359/6980/24 склало 9 000 грн, з розрахунку 3 000 грн за годину надання послуг (виконання робіт).

Звертає увагу суду, що адвокат відповідно до досягнутих домовленостей з замовником - ТОВ «Аптека.194» склав та підготував відзив на позовну заяву подану позивачами, натомість ТОВ «Аптека.194» змінило на власний розсуд текст відзиву на позовну заяву, та подало до Бориспільського міськрайонного суду Київської області не відзив на позовну заяву, а письмові пояснення від 15 жовтня 2024 року у справі №359/6980/24.

У судовому засіданні адвокат Городько П.П. в інтересах ТОВ «Аптека.194» просив апеляційну скаргу на ухвалу суду скасувати, а справу направити на продовження розгляду до того ж суду, залишивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Треті особи про дату розгляду справи повідомлені належно (а.с. 216-219).

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, подала клопотання про розгляд справи у її відсутність (а.с. 237-238 ).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання.

Заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав і повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Зі справи убачається, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2005 року ОСОБА_2 визнана недієздатною. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2009 року було встановлено опіку над ОСОБА_2 та призначено її опікуном ОСОБА_1 (а.с. 7).

З Витягу з ЄРДР від 11 січня 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до Бориспільського РУП ГУНП в Київській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.145 КК України, а саме за фактом розголошення 14 листопада 2023 року близько 11 години за адресою: АДРЕСА_1 сімейним лікарем ОСОБА_3 лікарської таємниці, яка стосується ОСОБА_2 (а.с. 12).

Крім того до справи долучено електронні докази, а саме диски, які містять аудіо- та відеозаписи, які позивачка вважає такими, що підтверджують обставини, якими вона обґрунтовує вимоги (а.с. 13, 49).

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд виходив з підстав його недоведеності.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду з огляду на наступне..

Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

Законодавство України про охорону здоров`я базується на Конституції України і складається з Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" та інших прийнятих відповідно до них актів законодавства, що регулюють суспільні відносини у сфері охорони здоров`я.

Відповідно до частин 1, 3 статті 286 ЦК України, фізична особа має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при її медичному обстеженні. Фізична особа зобов`язана утримуватися від поширення інформації, зазначеної у частині першій цієї статті, яка стала їй відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків або з інших джерел.

Як визначено статтею 3 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я", медична інформація - інформація про медичне обслуговування особи або його результати, викладена в уніфікованій формі відповідно до вимог, встановлених законодавством, у тому числі інформація про стан здоров`я, діагнози та будь-які документи, що стосуються здоров`я та обмеження повсякденного функціонування/життєдіяльності людини.

Пунктом "е" статті 6 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" встановлено, що кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що передбачає достовірну та своєчасну інформацію про стан свого здоров`я і здоров`я населення, включаючи існуючі і можливі фактори ризику та їх ступінь.

Відповідно до частини 1 статті 39-1, статті 40 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я", пацієнт має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при його медичному обстеженні. Медичні працівники та інші особи, яким у зв`язку з виконанням професійних або службових обов`язків стало відомо про хворобу, медичне обстеження, огляд та їх результати, інтимну і сімейну сторони життя громадянина, не мають права розголошувати ці відомості, крім передбачених законодавчими актами випадків. При використанні інформації, що становить лікарську таємницю, в навчальному процесі, науково-дослідній роботі, в тому числі у випадках її публікації у спеціальній літературі, повинна бути забезпечена анонімність пацієнта.

Відповідно до статті 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що судом не взято до уваги, що обставини розголошення медичної таємниці про стан здоров`я позивачів підтверджується двома доказами показами свідків та відео та аудіозаписами у лікаря ОСОБА_3 .

Між такі докази не підтверджують вказані обставини.

При цьому такі доводи скаржниці є голослівними, оскільки районним судом надано оцінку доказам долученим до справи.

Підлягає врахуванню і та обставина, що у позові заявлено вимоги про визнання неправомірними дії сімейного лікаря-терапевта ОСОБА_3 , проте його процесуальне становище у спорі визначено як третя особа.

З аудіозапису дослідженого районним судом, а також апеляційним судом під час ознайомлення зі справою, неможливо встановити дату цього аудіозапису, а також ідентифікувати осіб, кому належать зафіксовані на цьому аудіозаписі, голоси. До того ж зафіксована на цьому аудіозаписі розмова, не містить вказівки на конкретні імена та прізвища, які б давали можливість однозначно встановити, що розмова з вживанням нецензурної лексики та вказівки на діагнози: цукровий діабет та шизофренія стосуються саме позивачів. За таких обставин вказаний доказ обґрунтовано визнано неналежним.

Не містять тих обставин, про які посилається позивачка й долучений до справи відеозапис, остільки на ньому не зафіксовано перебування інших осіб під час прийому позивачки сімейним лікарем, а також розголошення ним відомостей, які становлять медичну таємницю, про позивачку або її матір.

Отже, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, застосував закон, що регулює спірні правовідносини й дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Викладені в апеляційній скарзі доводи, є непереконливими, такими що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи та обставини, на які містяться посилання в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Крім того до апеляційної інстанції відповідачем було оскаржено ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2024 року про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи заяви, приходить до наступного.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частина перша, пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частини перша, друга статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Згідно частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін; диспозитивність відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункти 4, 5, 12 частини 3 статті 2 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137 ЦПК України).

Статтею 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Застосування відповідних положень ст. 134 ЦПК України належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи, а також інших чинників.

Аналіз ч.2 ст. 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Отже, у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Зазначене положення забезпечує дотримання принципу змагальності, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених ЦПК України.

Тобто, відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат.

Між тим, представником відповідача адвокатом Городько П.П. до завершення судових дебатів було усно заявлено про подання ним доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу й у подальшому така заява була подана.

Отже, неподання заявником попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат не позбавило позивачку можливості підготуватися до спростування витрат, які вона вважала необґрунтованими.

За таких обставин колегія суддів вважає помилковими висновки районного суду про відмову у задоволенні поданої відповідачем заяви з підстав неподання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат.

Одночасно колегія суддів враховує наступне.

Згідно ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники подають докази у справі безпосередньо до суду, у строк, визначений законом або судом.

Відповідно до частини 1 статті 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Отже, усі докази, які підтверджують заявлені вимоги, мають бути подані позивачем та представником відповідача у визначені процесуальними нормами строки, а неможливість подання доказів у такі строки повинна бути письмово доведена до суду та належним чином обґрунтована.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина перша статті 246 ЦПК України).

У випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21.

Таким чином, питання про стягнення таких витрат має вирішуватися судом одночасно із вирішенням спору у відповідному судовому рішенні. Разом з тим, суд може розглянути це питання і після вирішення справи, але лише за наявності визначених законом передумов: неможливості своєчасно подати докази розміру понесених витрат внаслідок поважних причин; подачі відповідної заяви про це до закінчення судових дебатів; наявності належного обґрунтування поважності причин, що перешкоджають подачі доказів до закінчення судових дебатів.

Убачається, що представництво інтересів відповідача здійснював адвокат Городько П.П. на підставі ордера про надання правничої (правової) допомоги серії АА №1505547 (а.с. 46). Даний ордер про надання правничої (правової) допомоги складений на підставі договору про надання правової допомоги від 26 квітня 2024 року, укладеного між адвокатом Городьком П.П. та ТОВ «Аптека.194», в особі директора Мамайсура С.І. (а.с. 73-74).

Згідно акту приймання-передачі наданих послуг №6 від 18 листопада 2024 року адвокат Городько П.П. надав наступні юридичні послуги: аналіз та вивчення матеріалів справи в межах підготовки до судового засідання 1 година, підготовка та складення відзиву на позовну заяву 1 година, участь у судових засіданнях, які відбувались 08 листопада 2024 року та 22 листопада 2024 року 2 година. Вартість послуг за годину роботи адвоката становить 3 000 грн (а.с. 75-76).

Згідно довідки, складеної 22 листопада 2024 року адвокат Городько П.П. надав, а ТОВ «Аптека.194» прийняло послуги з надання правової допомоги на підставі договору про надання правової допомоги від 26 квітня 2024 року у розмірі 16500 грн (а.с. 79).

Колегія суддів звертає увагу, що докази долучені до заяви були наявні у розпорядженні представника відповідача ще до ухвалення районним судом рішення у справі, проте завчасно не долучено до справи.

Отже, усі докази, які підтверджують заявлені вимоги, мають бути подані відповідачем у визначені процесуальними нормами строки, а неможливість подання доказів у такі строки повинні бути письмово доведені до суду та належним чином обґрунтовані.

Всупереч положенням ст. 246 ЦПК України, заявник не навів суду жодних поважних причин щодо неможливості подання доказів, що підтверджують розмір судових витрат, до закінчення судових дебатів, а тому з урахуванням висновків, викладених Верховним Судом у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21, у задоволенні заяви ТОВ «Аптека.194» слід відмовити з підстав пропуску строку подання доказів й відсутності обґрунтувань поважності причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно із ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Оскільки в задоволенні заяви ТОВ «Аптека.194» необхідно відмовити у зв`язку з пропуском строку на подання доказів, які були наявні у відповідача до ухвалення рішення, в той час як суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні заяви помилково виходив з інших підстав - не надання попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат, колегія суддів дійшла висновку, що мотивувальна частина ухвали суду першої інстанції підлягає зміні в редакції цієї постанови.

За таких обставин, подана по справі апеляційна скарга на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2024 року підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах якої діє ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2024 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу адвоката Городька Павла Павловича в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека.194» задовольнити частково.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2024 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 травня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: