ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Постанова

іменем України

справа №766/7013/23

провадження №22ц/819/289/25

28 травня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий Бездрабко В.О. (суддя-доповідач),

судді: Базіль Л.В.,

Приходько Л.А.,

секретар: Олійник К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Ювченком Андрієм Васильовичем, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 04 лютого 2025 року, ухвалене під головуванням судді Зуб І.Ю.,

в с т а н о в и в :

Зміст позовних вимог

В вересні 2023 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв адвокат Тихоша Дмитро Сергійович, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договорами позики.

Позов мотивований тим, що 02 червня 2015року між сторонами був укладений нотаріально посвідчений договір позики, за яким позивач передала відповідачу кошти в розмірі 632 400,00грн., що на момент укладення договору становило 30 000,00 доларів США, які ОСОБА_1 зобов`язався повернути у строк до 02 грудня 2015року.

Оскільки у визначений договором строк відповідач позичені кошти не повернув, то 25 жовтня 2018року сторони уклали нотаріально посвідчений договір про внесення змін до договору позики від 02 червня 2015року, яким змінили строк виконання зобов`язання та погодили повернення коштів за договором позики у строк до 02 грудня 2019року. Цим договором сторони визначили, що позичальник має повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики), а саме 632 400,00грн., що є еквівалентом 30 000,00 доларів США за курсом НБУ, встановленим на момент повернення грошових коштів.

Пославшись на невиконання відповідачем умов договорів, ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором від 02 червня 2015року, зі змінами від 25 жовтня 2018року, в загальному розмірі 1 764 159,62грн., з яких сума основного боргу -1 097 058,00 грн., що еквівалентно 30 000,00 доларів США на час звернення до суду; пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання (3% річних) 123 080,89грн.; інфляційні збитки 544 020,73грн.

Зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 04 лютого 2025 року позов задоволений частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договорами позики в загальному розмірі 1 097 058,00грн.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 8 344,56грн.

Рішення суду мотивовано неналежним виконання боржником ОСОБА_1 зобов`язань з повернення коштів за договором позики від 02 червня 2015року, зі змінами від 25 жовтня 2018року. Суд вважав, що стягненню з відповідача підлягає сума боргу в національній валюті гривні, обрахованої в розмірі еквівалентному 30 000,00 доларам США за офіційним курсом НБУ на день звернення до суду, що відповідає умовам договору позики та становить 1 097 058,00грн., що у відповідності до положень статті 533 ЦК України.

В ході розгляду справи відповідач ОСОБА_1 не надав належних доказів на підтвердження аргументів про часткове виконання ним зобов`язань з повернення коштів, оскільки надані відповідачем копії сторінок із записами про дати, суми, підпис, розрахунок, суд не прийняв до уваги з огляду на відсутність оригіналів цих записів та неможливості встановлення осіб підписантів, неможливості визначення належності копій наданих стороною відповідача записів до спірних правовідносин.

Суд відмовив у задоволенні вимог про стягнення 3% річних (пені) від простроченої суми боргу, зазначивши про порушення позикодавцем порядку повідомлення позичальника про наявність простроченого боргу шляхом направлення письмового нагадування у виді заяви, що передбачено пунктом 10 договору позики. Також суд вважав, що у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривні з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК інфляційні втрати стягненню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги

Не погодившись з постановленим у справі рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, зазначивши про незаконність та необґрунтованість висновків суду першої інстанції, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, з приводу чого просив рішення суду від 04 лютого 2025року скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Скарга мотивована неправильним встановленням судом обставин справи щодо присудженої до стягнення заборгованості за договором позики в національній валюті гривні розрахованої до долару США на день проведення розрахунку, оскільки за умовами договорів позикодавець передав грошові кошти в сумі 632 400,00грн., а відповідач прийняв на себе зобов`язання з повернення такої ж саме суми позики, що еквівалентно 30 000,00 доларів США.

На думку скаржника, суд безпідставно не взяв до уваги доводи відповідача про часткове погашення ним заборгованості в період часу з 04 січня 2021року по 08 жовтня 2022року у загальному розмірі 413 168,00грн., що за курсом НБУ склало 19 600,00 доларів США (1 долар США = 21,08грн.). Часткове повернення боргу відбувалося в доларах США, непогашеним залишається борг в розмірі 219 232,00грн.

Позиція інших учасників справи

Відзив до суду не подавався.

Розгляд справи апеляційним судом

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції адвокат Ювченко А.В. просив апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі. Адвокат Тихоша Д.С., який діє в інтересах позивача ОСОБА_2 , проти задоволення апеляційної скарги заперечував, пославшись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягаєз наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

02 червня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Шулік А.О., зареєстрований в реєстрі за №646 (а.с.16-17).

Згідно пункту 1 договору позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 632 400,00 грн., що за офіційним курсом гривні до долара США на момент укладання цього договору складає 30 000 доларів США, та зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) не пізніше ніж до 02.12.2015 року.

Сума позики отримана позичальником до моменту підписання даного договору в повному обсязі (пункт 2); договір позики є безпроцентним (пункт 6.1); належне виконання зобов`язання повернення зазначеної в пункті 1 цього договору грошової суми, буде підтверджуватися письмовою заявою позикодавця ОСОБА_2 , справжність підпису якої засвідчується нотаріально (пункт 6.4).

Згідно пункту 8 договору у разі прострочення виконання зобов`язання позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Пунктом 10 договору передбачено, що документом, який підтверджуватиме прострочення виконання позичальником зобов`язань по поверненню позики та безспірність заборгованості, буде письмове нагадування (у вигляді заяви) позикодавця про суму заборгованості, яка підлягає поверненню, та строк платежу, передане зі зворотним повідомленням позичальникові у порядку ст.84 Закону України «Про нотаріат». У разі відмови позичальника від одержання вищезазначеної заяви, що підтверджуватиметься відміткою особи, яка її доставляє, позичальник вважатиметься таким, що повідомлений про її зміст.

25 жовтня 2018року сторонами укладено нотаріально посвідчений договір про внесення змін до договору позики від 02.06.2015 року, за умовами якого сторони дійшли згоди про наступне :

Пункт 1 договору позики від 02.06.2015 року викласти у новій редакції: ««Позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 632 400 (шістсот тридцять дві тисячі чотириста) гривень 00 копійок, що за курсом Національного Банку України гривні до долара США (1 долар США = 21,08 гривень) на момент укладання цього договору складає 30 000 (тридцять тисяч) доларів США, далі - сума позики, та зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), а саме 632 400,00 (шістсот тридцять дві тисячі чотириста) гривень 00 копійок, що є еквівалентом 30 000,00 (тридцять тисяч) доларів США за курсом Національного Банку України, встановленим на момент повернення грошових коштів, у строк до 02.12.2019року. Повернення позики здійснюється в національній валюті в розмірі еквівалентному 30 000,00 (тридцять тисяч) доларів США за офіційним курсом Національного Банку України на день розрахунку» (а.с.18-19).

Заперечуючи проти позову, стороною відповідача надано фото аркушу з записами наступного змісту: 04.01.21 3 тисячі $; 20.0221 2,5 тисячі $; 26.03.21 2 тисячі $; 20.04.21 - 2 тисячі $; 07.06.21 1,5 одна тисяча п`ятсот $; 06.08.21 500 п`ятсот $; 10.08.21 - 1000 одна тисяча $; 16.09.21 - 1000 одна тисяча $; 10.10.21 800 вісімсот $; 10.11.21 - 1500 $ одна тисяча п`ятсот $; 18.12.21 - 1500 $ одна тисяча п`ятсот $. Напроти цих записів проставлено підписи, деякі з яких містять посилання на їх вчинення ОСОБА_3 та неозначеною особою (а.с.99).

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції і застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 524 ЦК України передбачено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України).

За частинами першою, третьою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Отже, грошовою одиницею України є гривня (частина перша статті 99 Конституції України). Але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (частина перша статті 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України.

Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (частина перша статті 192, частина перша статті 524, частина перша статті 533 ЦК України), проте не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти України щодо іноземної валюти.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (частина друга статі 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга статті 533 ЦК України). Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України.

За умовами укладеного між сторонами договору позики від 02 червня 2015року ОСОБА_2 надала у позику ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 632 400,00 грн., що за офіційним курсом гривні до долара США на момент укладання договору становило 30 000 доларів США, які відповідач зобов`язався повернути у строк до 02 грудня 2015 року (пункт 1), але у погоджений сторонами строк зобов`язання не виконав, що стороною відповідача не заперечувалося.

25 жовтня 2018року між сторонами укладено договір про внесення змін до договору позики, за змістом якого сторонами погоджено викладення пункту 1 договору позики від 02 червня 2015року в наступній редакції: позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 632 400,00грн., що за курсом Національного банку України складає 30 000,00 доларів США, та зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, а саме 632 400,00 грн., що є еквівалентом 30 000,00 доларів США за курсом Національного банку України, встановленим на момент повернення грошових коштів, у строк до 02 грудня 2019року. Повернення позики здійснюється в національній валюті в розмірі еквівалентному 30 000,00 доларів США за офіційним курсом Національного банку України на день розрахунку.

Наведене свідчить, що сторони договору узгодили повернення позики в національній валюті у розмірі визначеному в грошовому еквіваленті до іноземної валюти, що не суперечить приписам вищенаведених норм права. У разі прострочення виконання зобов`язання з повернення позики, у якому сторони визначили грошовий еквівалент у доларах США, стягненню підлягає сума боргу перерахована з іноземної валюти на національну, ураховуючи офіційний курс гривні до долару США, установлений Національним банком України на день ухвалення судового рішення.

З огляду на викладене колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що за умовами договорів він мав повернути борг в розмірі отриманої суми позики, що становить 632 400,00грн. Підписуючи договори, відповідач не міг не усвідомлювати значення посилання на розмір боргу з визначенням його еквіваленту до іноземної валюти та внесення змін до договору позики з визнанням ним умов повернення боргу в національній валюті в розмірі еквівалентному 30 000,00 доларів США, та міг передбачити, що тривале не виконання ним позикових зобов`язань може призвести до коливання курсу національної валюти щодо іноземної валюти.

В ході розгляду справи відповідач стверджував про часткове погашення ним заборгованості за договором позики протягом періоду з 04 січня 2021року по 08 жовтня 2022року у загальному розмірі 413 168,00грн., що за курсом НБУ склало 19 600,00 доларів США, на підтвердження чого надав копію фото аркушу з записами (а.с.99).

На думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги зазначений доказ, пославшись на його неналежність та недопустимість з огляду на неможливість встановлення осіб, якими здійснено записи та проставлено підписи, належності наданої копії до справи тощо.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ураховуючи, що апеляційна скарга не містить мотивів незгоди з рішенням суду в частині відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляційних витрат та 3% річних, колегія суддів не перевіряє законність та обґрунтованість оскарженого судового рішення в означеній частині.

За правилами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 04 лютого 2025 року постановлено з додержанням вимог закону, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, надана правильна оцінка наявним у матеріалах справи доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

Розподіл судових витрат в порядку частини тринадцятої статті 141 ЦПК України не здійснюється у зв`язку із залишенням апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Ювченком Андрієм Васильовичем, залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 04 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий : В.О. Бездрабко

Судді : Л.В. Базіль

Л.А. Приходько