УХВАЛА

21 травня 2025 року

м. Київ

справа № 522/22628/23

провадження № 61-5866ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Чумаченка Святослава Олександровича на постанову Одеського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів та

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому з урахуванням збільшення позовних вимог просила:

- змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду від 08 червня 2023 року (№ 522/5021/23), що стягуються в 1/4 частці від доходу ОСОБА_3 на сина;

- стягнути з ОСОБА_3 аліменти на сина в твердій грошовій сумі в розмірі 40 100,00 грн щомісячно з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Вказувала, що з 2014 року перебувала в шлюбі з

ОСОБА_2 У 2023 році шлюб розірвано.

У 2021 році у подружжя народився син.

Після розірвання шлюбу з 16 березня 2023 року й до 20 травня 2039 року на підставі рішення суду з батька стягуються аліменти на сина в розмірі 1/4 частки від його доходу.

Фактично з відповідача стягуються аліменти в розмірі 3 250,00 грн щомісячно. Однак ця сума є недостатньою, його дохід набагато більший за середню заробітну плату в регіоні. Він займається підприємницькою діяльністю, є комп`ютерним програмістом. Часто отримує дохід в безготівковій формі. Його середньомісячний дохід становить приблизно 160 518,00 грн, що дозволяє йому сплачувати аліменти на дитину в розмірі 40 100,00 грн щомісячно.

Вона разом з сином зараз проживають у Греції, потреби дитини складають від

2 000,00 до 2 300,00 євро на місяць. Ніякої допомоги як біженці вони від Греції не отримують. Періодично користуються допомогою української діаспори.

Відповідач є громадянином Румунії, отримує дотепер на свою картку соціальну допомогу дитині, яку не віддає їй як матері дитини. Дитина має захворювання, лікування якого потребує значних матеріальних затрат, які вона особисто не може покрити. Синдром Беквіта-Відемана є генетичним і невиліковним захворюванням.

01 серпня 2024 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Змінено спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду від 08 червня

2023 року в справі № 522/5021/23, що стягуються в розмірі 1/4 частки від доходу ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на неповнолітнього сина

ОСОБА_5 , визначивши стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_5 в розмірі 20 000,00 грн щомісячно, починаючи з 21 листопада 2023 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми за один місяць допущено до негайного виконання.

01 квітня 2025 року постановою Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2024 року змінено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_5 в розмірі 5 000,00 грн щомісячно, починаючи з 21 листопада 2023 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

06 травня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Чумаченко С. О. засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року, в якій просить її скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Касаційна скарга подана у строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження за пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України особа, яка подала касаційну скаргу, вказує, що суд не врахував правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду

від 15 травня 2019 року в справі № 717/2052/16-ц, від 31 січня 2020 року в справі № 370/999/16-ц, від 18 червня 2020 року в справі № 909/965/16, від 15 вересня 2020 року в справі № 469/1044/17, від 16 червня 2021 року в справі

№ 915/2222/19, від 01 липня 2021 року в справі № 46/603, від 31 серпня 2021 року в справі № 903/1030/19, від 15 вересня 2021 року в справі № 364/1139/19,

від 12 жовтня 2021 року в справі № 910/17324/19, від 08 листопада 2023 року в справі № 140/1322/22, від 24 липня 2024 року в справі № 646/857/18, що є підставою для відкриття касаційного провадження за пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

На обґрунтування підстав касаційного оскарження за пунктом 4 частини третьої статті 411 ЦПК України, заявник вказує, що суд апеляційної інстанції встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, що є підставою для відкриття касаційного провадження за пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

Частина третя статті 389 ЦПК України визначає випадки, за яких рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції не підлягають касаційному оскарженню, а саме не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства);

4) справи про розірвання шлюбу;

5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У справі предметом позову є вимоги про зміну способу стягнення аліментів, що стягуються в 1/4 частці від доходу, на тверду грошову суму в розмірі

40 100,00 грн, що відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України є вимогами в малозначній справі.

Отже, касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, яке відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню.

Разом з тим, у касаційній скарзі особа, яка подала касаційну скаргу, посилається на те, що справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, та має виняткове значення для ОСОБА_1 .

На обґрунтування вказаного зазначає, що у контексті цієї справи порушується питання щодо необхідності надання доказів фактично понесених витрат на утримання дитини у заявленому позивачкою розмірі як передумови для стягнення відповідного розміру аліментів; виняткове значення справи для позивачки в тому, що спір стосується прав дитини щодо її достатнього матеріального забезпечення.

Водночас, малолітня дитина, на користь якої стягуються аліменти, має хронічне захворювання. На день звернення з позовом до суду стан здоров`я дитини значно погіршився.

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1 Рішення Конституційного Суду України

від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Аналіз змісту касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та становить виняткове значення для позивачки (підпункти «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України), а тому судове рішення в справі підлягає касаційному оскарженню.

Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження.

Суд не встановив достатніх й обґрунтованих підстав для повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження.

Згідно з частиною восьмою статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.

Якщо разом з касаційною скаргою подано заяви чи клопотання, суд в ухвалі про відкриття касаційного провадження встановлює строк, протягом якого учасники справи мають подати свої заперечення щодо поданих заяв чи клопотань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

На підставі наведеного та керуючись статтями 389, 390, 392, 394, 395, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження у справі за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Чумаченка Святослава Олександровича на постанову Одеського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року.

Витребувати з Приморського районного суду м. Одеси цивільну справу № 522/22628/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік

В. М. Ігнатенко

І. М. Фаловська