Провадження № 4-с/638/14/25
УХВАЛА

Іменем України

06 травня 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд м.Харків у складі головуючого судді Смирнова В.А., за участі секретаря судового засідання Каркан А.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові скаргу ОСОБА_1 про визнання бездіяльності протиправною та скасування постанови начальника Шевченківського ВДВС у м.Харкові Східного міжрегіального управління Міністерства юстиції від 08 лютого 2022 року про результати перевірки законності виконавчого провадження ВП№62332842,-

в с т а н о в и в:

04.08.2023 надійшла скарга ОСОБА_1 про визнання бездіяльності протиправною та скасування постанови начальника Шевченківського ВДВС у м.Харкові Східного міжрегіального управління Міністерства юстиції від 08 лютого 2022 року про результати перевірки законності виконавчого провадження ВП№62332842.

У скарзі ОСОБА_1 просить суд поновити строк оскарження постанови начальника Шевченківського відділу, державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 08 лютого 2022року про результати перевірки законності виконавчого провадження ВП №62332842 та Постанову начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 08 лютого, 2022року про результати перевірки законності виконавчого провадження ВП №62332842 - визнати протиправною та скасувати.

Вимоги скарги обґрунтовано тим, що 15 червня 2020 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної, виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства, юстиції Стадник С.О. відкрито виконавче провадження ВП №62332842 на підставі виконавчого листа №638/13559/18, виданого на виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.09.2019р., яким усунуто наявні перешкоди у спілкуванні з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 шляхом встановлення графіку зустрічей дітей з їх батьком ОСОБА_1 наступним чином:, - кожну другу та четверту в місяці п?ятницю та суботу - з 14.00 години п?ятниці, до 19.00 години суботи за місцем фактичного проживання або перебування ОСОБА_1 без обмеження адреси прогулянок з можливістю поїздок до родичів, в тому числі до бабусі - кожен день народження доньки ОСОБА_3 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 кожного року до досягнення дитиною повноліття з 15:00 до 18:00 години без обмеження адреси прогулянок; - кожні канікули в зимній період не менше 7 (семи) діб та в літній період не менше 30 (тридцяти) діб для відпочинку та оздоровлення дітей на території України та за кордоном. 26 червня 2020року з метою виконання рішення суду будо здійснено виїзд державного виконавця за місцем реєстрації дітей: АДРЕСА_1 . Було встановлено відсутність боржника та дітей за зазначеною адресою. 10 липня 2020року з метою виконання рішення суду було здійснено виїзд державного виконавця та представника стягувача за місцем проживання стягувача:, АДРЕСА_2 . Зустріч не відбулась, сторони виконавчого провадження були відсутні. 24 липня 2023року ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами виконавчого провадження та йому стало відомо що, починаючи з 11 липня 2020року державний виконавець не здійснюючи більше виїздів з метою виконання рішення суду обмежився винесенням постанов про відкладення виконавчих дій: 30 липня 2020року; 14 серпня 2020 року; 28 серпня 2020року; 11 вересня 2020року; 28 вересня 2020року; 09 жовтня 2020року; 23 жовтня 2020року; 13 листопада 2020 року; 27 листопада 2020 року; 11 грудня 2020 року; 25 грудня 2020 року; 22 січня 2020 року; 12 лютого 2021 року; 12 березня 2021 року; 09 квітня 2021 року; 23 квітня 2021року; 14 травня 2021 року; 25 червня 2021року. Мотивувальна частина зазначених вище постанов написана одинаково: «До відділу надійшло звернення боржника, відповідно до якої ОСОБА_4 не має можливості приїхати до м.Харкова у зв?язку з карантином з приводу пандемії, дію якого продовжено до ...... та просить відкласти проведення виконавчих дій з примусового виконання вищезазначеного виконавчого документа. У зв`язку з вищевикладеними обставинами, що перешкоджають проведенню виконавчих дій, державний виконавець відкладає проведення виконавчих дій на строк до 10 робочих днів. Вказує, що постанова від 25 червня 2021року на його електронну, адресу не надсилалась. Наступним документом, винесеним посадовими особами відділу державної, виконавчої служби після 25 червня 2021року, є постанова від 08 лютого 2022року про результати перевірки законності виконавчого провадження начальником, Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного, міжрегіонального управління Міністерства юстиції, згідно якої дії державного, виконавця Стадник С.О. визнано такими, що здійснені з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження». Як зазначено в постанові, її надіслано сторонам виконавчого провадження. ОСОБА_1 вказує, що впевнений, що дана постанова винесена з метою узаконення протиправної, бездіяльності державного виконавця Стадник С.О., який протягом періоду часу з 30 липня 2020року по 08 лютого 2022року, тобто протягом 18 місяців, не вжив ніяких, заходів для здійснення виконавчих дій. Боржник, подаючи заяви про відкладення виконавчих дій, не надавав ніяких доказів на підтвердження неможливості виконання рішення суду. Матеріали виконавчого провадження не містять доказів, які підтверджують твердження ОСОБА_4 щодо неможливості приїзду в м.Харків з огляду на карантин. З 15 червня 2020 року в Україні не існувало обмежень в пересуванні територією країни або обмеження в доступі громадян україни до території України. В той же час, державний виконавець бездіяв, взявши до уваги голослівні, твердження боржника. Окремо звертає увагу, що в період часу з 25 червня 2021 року по 08 лютого, 2022року, державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої, служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стадник С.О. взагалі не вчинив жодної дії. Навіть постанови про відкладення, виконавчих дій не виносились. Вказує, що має місце грубе порушення засад виконавчого провадження, таких як: верховенство права; обов?язковість виконання рішень; законність; справедливість, неупередженість та об?єктивність; гласність та відкритість виконавчого провадження; розумність строків виконавчого провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить наступного висновку.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Судом встановлено, що 15 червня 2020 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної, виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства, юстиції Стадник С.О. відкрито виконавче провадження ВП №62332842 на підставі виконавчого листа №638/13559/18, виданого на виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.09.2019р., яким усунуто наявні перешкоди у спілкуванні з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 шляхом встановлення графіку зустрічей дітей з їх батьком ОСОБА_1 наступним чином:, - кожну другу та четверту в місяці п?ятницю та суботу - з 14.00 години п?ятниці, до 19.00 години суботи за місцем фактичного проживання або перебування ОСОБА_1 без обмеження адреси прогулянок з можливістю поїздок до родичів, в тому числі до бабусі - кожен день народження доньки ОСОБА_3 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 кожного року до досягнення дитиною повноліття з 15:00 до 18:00 години без обмеження адреси прогулянок; - кожні канікули в зимній період не менше 7 (семи) діб та в літній період не менше 30 (тридцяти) діб для відпочинку та оздоровлення дітей на території України та за кордоном..

Відповідно до ст.64-1 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

Відповідно до ч. 5 розділу IX Інструкції з організації примусового виконання рішень якщо рішенням про встановлення побачення з дитиною не визначено час та (або) місце побачення стягувача з дитиною, державний виконавець викликає сторони виконавчого провадження з метою визначення часу та (або) місця такого побачення шляхом надіслання викликів одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Сторона виконавчого провадження у разі неможливості з`явитися на призначений час письмово повідомляє про це державного виконавця шляхом подання заяви (клопотання), в якій (якому) зазначає про зручні для неї час та (або) місце проведення побачення стягувача з дитиною.

Державний виконавець визначає час та (або) місце побачення стягувача з дитиною, враховуючи позицію сторін виконавчого провадження та інтереси дитини, шляхом винесення постанови про визначення часу та (або) місця побачення стягувача з дитиною.

Відповідно до ст. 32 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, виконавець може відкласти проведення виконавчих дій з власної ініціативи або за заявою стягувача чи боржника на строк до 10 робочих днів.Про відкладення проведення виконавчих дій виконавець виносить відповідну постанову.

Відповідно до ст.ст. 8, 9 Конституції України Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частинами першою та другою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання рішень судів в Україні регламентовано Законом України «Про виконавче провадження» (далі Закон).

Зокрема ст. 1 цього Закону визначає виконавче провадження як завершальну стадію судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), яке складає собою сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 2 Закону виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Статтею 10 Закону визначені заходи примусового виконання рішень, а розділ VIII цього ж Закону визначає порядок виконання рішень немайнового характеру.

Зокрема відповідно до ст. 63 , яка визначає порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону(протягом 10 робочих днів, крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною), перевіряє виконання рішення боржником. 2. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

При цьому, відповідно до вимог ст.ст. 39, 40, 41 Закону, виконавче провадження підлягає закінченню у разі: надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, визнання судом постанови державного виконавця незаконною чи її скасування в установленому законом порядку.

На відміну від визначеного вище порядку, виконання рішень про встановлення побачення з дитиною здійснюється іншим чином.

Так, відповідно до ст. 64-1 Закону виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом. У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею.

Таким чином, з огляду на необхідність дотримання принципу верховенства права, державний виконавець повинен застосовувати такий спосіб тлумачення національного законодавства, який повинен призводити до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі «Скордіно проти Італії», «Щокін проти України») .

Конвенція про права дитини, яка відповідно до Конституції України, ЦПК України є частиною національного законодавства у ст. 3 визначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Стаття 9 Конвенції визначає, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ст.ст. 141,153,157 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, які відповідно до ЦПК України є джерелом права, неодноразово констатував порушення Україною своїх зобов`язань, передбачених ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказуючи на наявність системних проблем з виконанням рішень судів щодо забезпечення доступу до дітей.

Судом визначено, що право взаємного спілкування одного з батьків та дитини становить основоположний елемент «сімейного життя» у розумінні статті 8 Конвенції. У справах щодо здійснення одним із батьків прав на спілкування стаття 8 Конвенції передбачає батьківське право на вжиття заходів з метою возз`єднання зі своєю дитиною та обов`язок національних органів влади сприяти такому возз`єднанню настільки, наскільки інтереси дитини передбачають, що має бути зроблено все для збереження особистих стосунків, і, за необхідності, «відновлення» сім`ї; обов`язок держави полягає не у досягненні результату, а у вжитті заходів (див. рішення у справі «Ген проти України» від 10 червня 2021 року, «Кацпер Новаковський проти Польщі» від 10 січня 2017 року).

Адекватність вжитих заходів має оцінюватись оперативністю їхнього виконання, оскільки плин часу може мати непоправні наслідки для відносин між дитиною та тим із батьків, хто з нею не проживає; не можна виключати застосування санкцій у випадку неправомірної поведінки того з батьків, з яким проживають діти (див. рішення у справах «Пріцция проти Угорщини» від 11 червня 2013 року, з подальшими посиланнями; а також «Феррарі проти Румунії» від 28 квітня 2015 року).

Зокрема у справі «Вишняков проти України (Заява № 25612/12) суд констатував порушення ст. 8 Конвенції у зв`язку з невиконанням рішення про надання заявнику доступу до його дитини, визнавши бездіяльність національних органів влади, зокрема, неналежний спосіб, у який національні органи влади організовували виконання рішення про надання доступу до дитини.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частин другої, третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, яка викладена постанові від 23 листопада 2021 року № 175/1571/15 (провадження № 14-51цс21), скарги на рішення, дії та/або бездіяльність посадової особи ВДВС, здійснені в порядку контролю за рішеннями, діями або бездіяльністю державного виконавця щодо виконання рішення суду підлягає розгляду за юрисдикцією того суду, який ухвалив відповідне суде рішення.

Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року N 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" (із змінами) роз`яснено, що при розгляді справ за скаргами сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні керуватися положеннями Конституції України, пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Цивільного процесуального кодексу України, Законами України: від 23 лютого 2006 року N 3477- IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», «Про виконавче провадження» іншими нормативно-правовими актами, які регулюють примусове виконання судових рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, тощо.

Зміст поняття «права на ефективний доступ до суду», розкривається в рішеннях ЄСПЛ. Зокрема у рішеннях Фуклеєв проти України, Шмалько проти України, Юрій Миколайович Іванов проти України. Зокрема суд зазначає, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава і її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них.

Судом встановлено що, починаючи з 11 липня 2020 року державний виконавець з метою виконання рішення суду обмежився винесенням постанов про відкладення виконавчих дій, а саме 30 липня 2020року; 14 серпня 2020 року; 28 серпня 2020року; 11 вересня 2020року; 28 вересня 2020року; 09 жовтня 2020року; 23 жовтня 2020року; 13 листопада 2020 року; 27 листопада 2020 року; 11 грудня 2020 року; 25 грудня 2020 року; 22 січня 2020 року; 12 лютого 2021 року; 12 березня 2021 року; 09 квітня 2021 року; 23 квітня 2021року; 14 травня 2021 року; 25 червня 2021року. Мотивувальна частина зазначених вище постанов написана одинаково: «До відділу надійшло звернення боржника, відповідно до якої ОСОБА_4 не має можливості приїхати до м.Харкова у зв?язку з карантином з приводу пандемії, дію якого продовжено до ...... та просить відкласти проведення виконавчих дій з примусового виконання вищезазначеного виконавчого документа. У зв`язку з вищевикладеними обставинами, що перешкоджають проведенню виконавчих дій, державний виконавець відкладає проведення виконавчих дій на строк до 10 робочих днів.

Таким чином, вбачається безпідставне не вжиття заходів для проведення належним чином виконавчих дій.

Протилежного державним виконавцем не наведено та не надано доказів.

Отже, на підставі викладеного, суд вважає, що постанова начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у, м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 08 лютого, 2022року про результати перевірки законності виконавчого провадження ВП №62332842 є неправомірною та підлягає скасуванню.

За приписами пункту а) частини 1 статті 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Нормою частини 1 статті 449 ЦПК визначено, що скаргу може бути подано до суду:

- у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи;

- у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

В обґрунтування поважності причин пропущення десятиденного строку звернення до суду, скаржника зазначає, що скарга до суду була направлена з дотриманням десятиденного строку після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, що підтверджується відповідними письмовими доказами, які знаходяться в матеріалах справи.

Строк на звернення до суду із скаргою на думку суду пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.

Імперативним приписом частини 2 статті 449 ЦПК України закріплено, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (частина 1 статті 127 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 1, 10, 18, 32, 33 ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст. 447-452 ЦПК України суд,-

у х в а л и в :

Скаргу ОСОБА_1 про визнання бездіяльності протиправною та скасування постанови начальника Шевченківського ВДВС у м.Харкові Східного міжрегіального управління Міністерства юстиції від 08 лютого 2022 року про результати перевірки законності виконавчого провадження ВП№62332842 задовольнити.

Поновити строк оскарження постанови начальника Шевченківського відділу, державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 08 лютого 2022року про результати перевірки законності виконавчого провадження ВП №62332842.

Постанову начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 08 лютого, 2022року про результати перевірки законності виконавчого провадження ВП №62332842 - визнати протиправною та скасувати.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги особою, яка її оскаржує, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.А. Смирнов