Провадження №22-ц/812/740/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року м. Миколаїв

Справа № 479/1140/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шаманської Н.О.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Тищук Н.О.

із секретарем судового засідання Колосовою О.М.

переглянувши в апеляційному порядку в режимі відеоконференції цивільну справу

за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про

визнання заповіту недійсним

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області, ухвалене суддею Репушевською О.В. 10 лютого 2025 року в приміщенні цього ж суду, повний текст рішення складено 18 лютого 2025 року,

у с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина. За життя вона склала заповіт від 15 лютого 2007 року, згідно якого земельну ділянку, що належала їй на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯГ №586494, виданого Кривоозерською районною державною адміністрацією 27 липня 2006 року, заповіла ОСОБА_1 .

Звернувшись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, їй стало відомо, що 21 лютого 2009 року ОСОБА_3 склала новий заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право заповіла ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 зазначала, що заповіт від 21 лютого 2009 року був укладений ОСОБА_3 під впливом хворобливого стану або без свідомості, або без її відома, оскільки ОСОБА_3 за півтора місяці до оскаржуваного заповіту перебувала на стаціонарному лікуванні в Кривоозерській центральній районній лікарні з діагнозом "Ішемічна хвороба серця". Зважаючи на зазначене позивач посилалась на відсутність у ОСОБА_3 волевиявлення на складення даного заповіту.

Посилаючись на викладене, позивачка просила визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_3 21 лютого 2009 року, посвідчений державним нотаріусом Кривоозерської державної нотаріальної контори Миколаївської області Шинкарук Н.І.

Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 10 лютого 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено порушення вимог закону щодо його складання та посвідчення, не доведено відсутності волевиявлення заповідача щодо складання заповіту від 21 лютого 2009 року.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заповіт від 21 лютого 2009 року був складений ОСОБА_3 під впливом хворобливого стану або без свідомості або без її відома. За такого, спадкоємець не мала волевиявлення для складання даного заповіту. Посмертні судово - почеркознавчі експертизи не були проведені з формальних причин, а вільне волевиявлення ОСОБА_3 може бути встановлене лише на підставі висновку такої експертизи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки ОСОБА_4 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника відповідача ОСОБА_5 , яка просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Порядок спадкування за заповітом регламентується Главою 85 Книги шостої ЦК України.

Право на заповіт, відповідно статті 1234 ЦК України, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Загальні вимоги до форми заповіту встановлено статтею 1247 ЦК України, якою передбачено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення та має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини 4статті 207 цього Кодексу.

Якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє (частина 4статті 207 ЦК України).

Згідно з абзацом 3 частини 2статті 1248 ЦК України, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

За змістом пунктів 3-8 глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій), передбачено, якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або іншої причини (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа, яка визначається зазначеною фізичною особою. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не мала змоги підписати документ, зазначається у тексті документа та в посвідчувальному написі.

Якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, має вади зору або з інших причин не має змоги самостійно прочитати документ, нотаріус уголос прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка.

У статті 1257 ЦК України встановлено спеціальні підстави для нікчемних та оспорюваних заповітів, тому на недійсні заповіти не поширюється загальне правило про підставу недійсності правочину, закріплені в частині 1статті 215 ЦК України.

Згідно з частиною 1статті 1257 ЦК України, нікчемним є заповіт, складений особою, яка не мала на це право, а також заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Положеннями ч.2 ст.1257 ЦК України визначено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 , що народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Скородне Ново-Устрикського району Польша, проживаюча в АДРЕСА_1 , 15 лютого 2007 року на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: земельну ділянку, що належить їй на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯГ №586494, виданого Кривоозерською районною державною адміністрацією 27 липня 2006 року, заповіла ОСОБА_1 .

Вказаний заповіт посвідчений секретарем виконкому Мазурівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області Гонтою О.М. 15 лютого 2007 року, заповіт підписаний ОСОБА_3 у його присутності о 15:00 годині, особа заповідача встановлена, дієздатність перевірена. Заповіт зареєстровано в реєстрі за №17(том 1 а.с.7).

Вподальшому ОСОБА_3 21 лютого 2009 року склала інший заповіт: все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право заповіла ОСОБА_2 .

Вказаний заповіт посвідчений державним нотаріусом Кривоозерської державної нотаріальної контори Шинкарук Н.І., записаний державним нотаріусом зі слів ОСОБА_3 .. Заповіт до підписання прочитаний вголос заповідачем ОСОБА_3 і власноручно підписаний нею у присутності державного нотаріуса. Особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено. В зв`язку з хворобою заповідача заповіт посвідчено вдома за адресою АДРЕСА_1 . Заповіт зареєстровано в реєстрі за №390(том 1 а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане повторно Кривоозерським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 27 грудня 2018 року(том 1 а.с.4).

Як вбачається зі спадкової справи №231/2014 (а.с.19-42 т.1), ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 (а.с.20,21 т.1).

Звертаючись до суду з позовом про визнання заповіту недійсним, позивачка посилалась на те, що заповіт від 21 лютого 2009 року був укладений ОСОБА_3 під впливом хворобливого стану або без свідомості, або без її відома, оскільки ОСОБА_3 за півтора місяці до оскаржуваного заповіту перебувала на стаціонарному лікуванні в Кривоозерській центральній районній лікарні з діагнозом "Ішемічна хвороба серця". Зважаючи на зазначене позивач посилалась на відсутність у ОСОБА_3 волевиявлення на складення даного заповіту.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що хворобливий стан спадкодавці міг вплинути на прийняття нею рішення щодо укладання оспорюваного заповіту.

Що ж стосується відсутності у ОСОБА_3 волевиявлення на складання даного заповіту слід зазначити наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що, якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Частиною першою статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем (абзац 1 частини другої статті 1247 ЦК України).

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 12 березня 2020 року у справі № 716/1051/17 (провадження № 61-40992св18), від 01 листопада 2023 року у справі № 730/624/20 (провадження № 61-5984св23).

У частини першій статті 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений, зокрема з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

У постанові від 27 листопада 2024 року у справі № 204/8017/17 (провадження № 61-29цс23) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у випадку недійсності чи нікчемності правочину насамперед йдеться про юридичну кваліфікацію об`єктивно наявного та вираженого у певний спосіб волевиявлення суб`єкта права щодо виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що відсутність (підроблення) підпису сторони правочину, щодо якого передбачена обов`язкова письмова форма, за загальним правилом не свідчить про недійсність цього правочину, а вказує на дефект його форми та за відсутності підтвердження волевиявлення сторони на його укладення, свідчить про неукладеність такого правочину.

Відсутність підпису заповідача в заповіті свідчить про порушення вимог щодо форми заповіту.

Заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Відповідно до п.157 "Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженої наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 03 квітня 2004 року заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом.

Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою за правилами, викладеними в пункті 16 цієї Інструкції.

З матеріалів справи вбачається, що 21 лютого 2009 року ОСОБА_3 склала заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право заповіла ОСОБА_2 . Заповіт містить особистий підпис ОСОБА_3 та посвідчений державним нотаріусом Кривоозерської державної нотаріальної контори Миколаївської області Шинкарук Н.І.

У даній справі за клопотанням представника позивача судом неодноразово призначалась посмертна судово-почеркознавча експертиза, проведення якої доручалось різним експертним установам. На вирішення експертизи ставилось наступне питання:

-чи виконаний рукописний текст - «заповіт прочитано мною в голос та власноручно підписано» та підпис (в графі підпис та над нею у пустих графах) ОСОБА_3 , наданому на дослідження заповіті від 21 лютого 2009 року, посвідченого державним нотаріусом Кривоозерської державної нотаріальної контори Миколаївської області Шинкарук Н.І., зареєстрований в реєстрі за № 390 особисто ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , чи іншою особою?

Проведення експертизи, які призначені ухвалами Кривоозерського районного суду від 23 лютого 2022 року, 05 вересня 2022 року, 24 жовтня 2022 року та 16 березня 2023 року доручалось експертам Миколаївського НДЕКЦ МВС України. Проведення експертизи, яка призначалась ухвалами суду від 18 липня 2023 року , 30 жовтня 2023 року та 21 березня 2024 року доручалось експертам Одеського НДЕКЦ МВС України. Та проведення експертизи, призначеної ухвалою суду від 26 червня 2024 року доручалась експертам Кіровоградського НДЕКЦ МВС України.

Експертами неодноразово заявлялись клопотання про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи, проте на їх виконання позивачем такі матеріали не надавались.

Суд максимально сприяв можливості проведення експертизи та отриманню повного та детального висновку, однак жодна з посмертних судово-почеркознавчих експертиз проведена не була у зв`язку з ненаданням у розпорядження експертів за їх клопотанням достатньої кількості вільних зразків підпису та почерку ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже доказів, які б підтверджували відсутність у ОСОБА_3 волевиявлення на укладання заповіту матеріали справи не містять.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем порушень вимог законодавства під час складання 21 лютого 2009 року ОСОБА_3 заповіту та відсутності волевиявлення заповідача щодо його складання.

Судом першої інстанцій правильно встановлені фактичні обставини справи і застосовано норми матеріального та процесуального права, які підлягали застосуванню, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для його скасування .

Заявлені представником позивачки в суді апеляційної інстанції вимоги щодо скасування ухвали суду першої інстанції про відмову в призначенні посмертної судово-почеркознавчої експертизи не підлягають розгляду, оскільки зазначена ухвала суду не оскаржувалась позивачкою в порядку передбаченому законом, а апеляційний суд відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 10 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: Т.Б.Кушнірова

Н.О.Тищук

Повний текст постанови складено 26 травня 2025 року.