КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 359/9127/23 Головуючий у суді першої інстанції - Борець Є.О.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4530/2025 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,

секретар Цуран С.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Мельниченко Вікторією Валеріївною на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про виділ в натурі частки з домоволодіння та припинення права спільної часткової власності на цей об`єкт нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року ОСОБА_7 звернулась до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що вона є власницею 7/10 часток в домоволодінні по АДРЕСА_1 . Інші 3/10 частки в цьому об`єкті нерухомого майна належать ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Попередніми власниками цієї частки в домоволодінні були ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 28 вересня 2004 року в порядку виділу в натурі 3/10 часток з домоволодіння по АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було передано відокремлену частину житлового будинку, що складалась з житлової кімнати 1-6 площею 19,0 кв.м. та житлової кімнати 1-7 площею 22,0 кв.м., а також такі господарські будівлі: гараж, оглядову яму, ворота та 3/10 огорожі.

У фактичному користуванні позивачки залишилась інша відокремлена частина житлового будинку, що складалась з веранди 1-1 площею 14,3 кв.м., санвузла 1-2 площею 1,7 кв.м., котельні 1-3 площею 2,7 кв.м., санвузла 1-4 площею 5,2 кв.м., житлової кімнати 1-5 площею 13,5 кв.м., коридору 1-8 площею 5,4 кв.м., житлової кімнати 1-9 площею 11,4 кв.м., кухні 1-10 площею 12,2 кв.м. та вітальні 1-11 площею 13,2 кв.м., а також такі господарські споруди: літня кухня, приміщення для інвентарю, сарай, погріб, вхід в погріб, хвіртка, огорожа та ґанок.

Однак рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 28 вересня 2004 року не було вирішено питання про виділення в натурі вказаних приміщень та господарських споруд, а також не було припинено право спільної часткової власності на домоволодіння.

Тому ОСОБА_2 просила суд:

- виділити в натурі 7/10 часток з домоволодіння по АДРЕСА_1 та передати в її власність відокремлену частину житлового будинку, що складалась з веранди 1-1 площею 14,3 кв.м., санвузла 1-2 площею 1,7 кв.м., котельні 1-3 площею 2,7 кв.м., санвузла 1-4 площею 5,2 кв.м., житлової кімнати 1-5 площею 13,5 кв.м., коридору 1-8 площею 5,4 кв.м., житлової кімнати 1-9 площею 11,4 кв.м., кухні 1-10 площею 12,2 кв.м. та вітальні 1-11 площею 13,2 кв.м., а також такі господарські споруди: літню кухню, приміщення для інвентарю, сарай, погріб, вхід в погріб, хвіртку, огорожу та ганок;

- припинити право спільної часткової власності позивача та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на домоволодіння по АДРЕСА_1 .

В ході розгляду цивільної справи у суді першої інстанції позивачка подала заяву про часткову зміну предмета позову (а.с.96-101 т.2), відповідно до якої просила суд:

- виділити ОСОБА_2 в натурі 7/10 часток з домоволодіння по АДРЕСА_1 тапередати у власність позивачки відокремленучастину житлового будинку, що складається з веранди 1-1 площею 14,3 кв.м., санвузла 1-2 площею 1,4 кв.м., котельні 1-3 площею 2,7 кв.м., санвузла 1-4 площею 5,1 кв.м., житлової кімнати 1-5 площею 13,1 кв.м., кухні 1-6 площею 11,9 кв.м., житлової кімнати 1-7 площею 11,4 кв.м., коридору 1-8 площею 5,4 кв.м., житлової кімнати 1-9 площею 13,5 кв.м., кухні 1-22 площею 14,8 кв.м., коридору 1-23 площею 5,3 кв.м., житлової кімнати 1-24 площею 17,3 кв.м., санвузла 1-25 площею 4,0 кв.м. та санвузла 1-26 площею 2,5 кв.м., а також такі надвірні будівлі та господарські споруди: ґанок «а2», сходи «а3», літню кухню-сарай «Б», погріб «Д», сарай «Є», гараж «Н», навіс «О», альтанку «И», каналізаційну яму «П», огорожу №4, ворота №5, хвіртку №6, огорожу №9 , хвіртку №10 та вимощення №ІІ;

- припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 та відповідачів на домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Рішенням Бориспільськогоміськрайонного суду Київськоїобластівід 17 вересня 2024 рокупозов задоволено.

Виділено ОСОБА_2 в натурі 7/10 часток з домоволодіння по АДРЕСА_1 та передати в її власність відокремлену частину житлового будинку, що складається з веранди 1-1 площею 14,3 кв.м., санвузла 1-2 площею 1,4 кв.м., котельні 1-3 площею 2,7 кв.м., санвузла 1-4 площею 5,1 кв.м., житлової кімнати 1-5 площею 13,1 кв.м., кухні 1-6 площею 11,9 кв.м., житлової кімнати 1-7 площею 11,4 кв.м., коридору 1-8 площею 5,4 кв.м., житлової кімнати 1-9 площею 13,5 кв.м., кухні 1-22 площею 14,8 кв.м., коридору 1-23 площею 5,3 кв.м., житлової кімнати 1-24 площею 17,3 кв.м., санвузла 1-25 площею 4,0 кв.м. та санвузла 1-26 площею 2,5 кв.м., а також такі надвірні будівлі та господарські споруди: ґанок «а2», сходи «а3», літню кухню-сарай «Б», погріб «Д», сарай «Є», гараж «Н», навіс «О», альтанку «И», каналізаційну яму «П», огорожу №4, ворота №5, хвіртку №6, огорожу №9 , хвіртку №10 та вимощення №ІІ.

Право спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 на домоволодіння по АДРЕСА_1 припинено.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати на оплату судового збору в розмірі по 268,40 грн з кожного.

Не погоджуючись із таким рішенням суду відповідачка ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невстановлення усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що на території ОСОБА_11 побудовано одноповерхове приміщення- літню кухню, яка своєю східною частиною стіни приблизно на півтора метри виходить за межі залізобетонного паркану та територію, що належить ОСОБА_3 .

Стверджує, що позивачка без згоди відповідачів, порушуючи їх права, як власників земельної ділянки самовільно збудувала літню кухню. Літня кухня побудована з грубим порушенням норм ДБН 360-92 Містобудування Планування й забудови міських і сільських поселень та знаходиться на межі земельної ділянки. Що належить відповідачам, частково заступаючи на їх приватну земельну ділянку. Так, літня кухня, виділення якої та визнання права власності на яку просить визнати позивачка, перепланована з порушенням норм ДБН. Отже позивачем порушено право Відповідачів щодо користування земельною ділянкою, яка перебуває у їх власності.

Вказує, що з огляду на наявність самочинно збудованого нерухомого майна, яке порушує права відповідачів, суд першої інстанції, дійшов помилкового висновку, що таке майно може бути предметом поділу (виділу).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечила. Вказує, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

В судовому засіданні в апеляційному суді взяла участь представниця відповідачки ОСОБА_3 адвокат Білоус Т.А., яка підтримала апеляційну скаргу, просила задовольнити її з викладених підстав. Позивачка ОСОБА_2 та її представниця адвокат Головченко І.О.у судовому засіданні просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_2 є власницею 7/10 часток в домоволодінні по АДРЕСА_1 . Кожному з відповідачів належить по 0,075 або по 3/40 частки в цьому об`єкті нерухомого майна. Ці обставини підтверджуються інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №313871820 від 1 листопада 2022 року (а.с.25-41 т.1).

Зі змісту технічного паспорту на домоволодіння по АДРЕСА_1 (а.с.75-82 т.2) вбачається, що житловий будинок складається з веранди 1-1 площею 14,3 кв.м., санвузла 1-2 площею 1,4 кв.м., котельні 1-3 площею 2,7 кв.м., санвузла 1-4 площею 5,1 кв.м., житлової кімнати 1-5 площею 13,1 кв.м., кухні 1-6 площею 11,9 кв.м., житлової кімнати 1-7 площею 11,4 кв.м., коридору 1-8 площею 5,4 кв.м., житлової кімнати 1-9 площею 13,5 кв.м., кухні 1-10 площею 13,7 кв.м., санвузла 1-11 площею 3,6 кв.м., котельні 1-12 площею 3,3 кв.м., санвузла 1-13 площею 5,2 кв.м., коридору 1-14 площею 15,3 кв.м., житлової кімнати 1-15 площею 20,7 кв.м., сходинкової 1-16 площею 6,6 кв.м., житлової кімнати 1-17 площею 14,5 кв.м., санвузла 1-18 площею 2,3 кв.м., коридору 1-19 площею 10,2 кв.м., житлової кімнати 1-20 площею 11,4 кв.м., житлової кімнати 1-21 площею 16,2 кв.м., кухні 1-22 площею 14,8 кв.м., коридору 1-23 площею 5,3 кв.м., житлової кімнати 1-24 площею 17,3 кв.м., санвузла 1-25 площею 4,0 кв.м. та санвузла 1-26 площею 2,5 кв.м.; а надвірні будівлі та господарські споруди - з ґанку «а2», сходів «а3», ґанку «а5», літньої кухні-сараю «Б», погребу «Д», навісу «Е», сараю «Є», гаражу «З», ґанку «з1», гаражу «Н», навісу «О», альтанки «И», колонки «К», каналізаційної ями «Л», каналізаційної ями «П», огорожі №4, воріт №5, хвіртки №6, воріт з хвірткою №7, огорожі №8, огорожі №9 , хвіртки №10, вимощення №І та вимощення №ІІ.

Відповідно до ч.1 ст.355, ч.1 ст.356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Як роз`яснив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 8 березня 2023 року у справі №559/1923/17 (провадження №61-5181св22), за змістом норми, передбаченої ч.1 ст.364 ЦК України, виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку ст.364 ЦК України право спільної власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від площі іншого (інших) співвласників, тобто має складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні ст.181 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

У судовому засіданні в суді першої інстанції09 вересня 2024 року (а.с.91-92 т.2) ОСОБА_2 , її представник ОСОБА_13 та представник відповідачів ОСОБА_14 визнали, що між сторонами склався порядок користування домоволодінням по АДРЕСА_1 , за яким у користуванні позивача перебуває відокремлена частина житлового будинку, що складається з веранди 1-1 площею 14,3 кв.м., санвузла 1-2 площею 1,4 кв.м., котельні 1-3 площею 2,7 кв.м., санвузла 1-4 площею 5,1 кв.м., житлової кімнати 1-5 площею 13,1 кв.м., кухні 1-6 площею 11,9 кв.м., житлової кімнати 1-7 площею 11,4 кв.м., коридору 1-8 площею 5,4 кв.м., житлової кімнати 1-9 площею 13,5 кв.м., кухні 1-22 площею 14,8 кв.м., коридору 1-23 площею 5,3 кв.м., житлової кімнати 1-24 площею 17,3 кв.м., санвузла 1-25 площею 4,0 кв.м. та санвузла 1-26 площею 2,5 кв.м., а також такі надвірні будівлі та господарські споруди: ґанок «а2», сходи «а3», літня кухня-сарай «Б», погріб «Д», сарай «Є», гараж «Н», навіс «О», альтанка «И», каналізаційна яма «П», огорожа №4, ворота №5, хвіртка №6, огорожа №9 , хвіртка №10 та вимощення №ІІ; у користуванні відповідачів перебуває інша відокремлена частина житлового будинку, що складається з кухні 1-10 площею 13,7 кв.м., санвузла 1-11 площею 3,6 кв.м., котельні 1-12 площею 3,3 кв.м., санвузла 1-13 площею 5,2 кв.м., коридору 1-14 площею 15,3 кв.м., житлової кімнати 1-15 площею 20,7 кв.м., сходинкової 1-16 площею 6,6 кв.м., житлової кімнати 1-17 площею 14,5 кв.м., санвузла 1-18 площею 2,3 кв.м., коридору 1-19 площею 10,2 кв.м., житлової кімнати 1-20 площею 11,4 кв.м., житлової кімнати 1-21 площею 16,2 кв.м., а також такі надвірні будівлі та господарські споруди: ґанок «а5», навіс «Е», гараж «З», ґанок «з1», колонка «К», каналізаційна яма «Л», ворота з хвірткою №7, огорожа №8, та вимощення №І.

На підставі ч.1 ст.82 ЦПК України вказані обставини не підлягають доказуванню.

Зі змісту поверхових планів житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с.77, 78 т.2) вбачається, що вказаний об`єкт нерухомого майна фактично розділений на дві ізольовані частини, які повністю відповідають наведеному вище порядку користування спірним домоволодінням, що склався між сторонами. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 28 вересня 2024 року не вирішувалось питання про виділ в натурі 7/10 часток з домоволодіння по АДРЕСА_1 . Тому посилання представника відповідачів ОСОБА_14 на те, що вказаним рішенням суду вже був здійснений поділ в натурі спірного домоволодіння, є безпідставним. Крім того, перебування в провадженні Бориспільського міськрайонного суду цивільної справи №359/9445/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зобов`язання демонтувати одну зі стін літньої кухні-сараю «Б» жодним чином не перешкоджає виділенню в натурі 7/10 часток зі спірного домоволодіння. Адже вжиття цього заходу не перешкоджатиме демонтажу або переміщенню стіни вказаної літньої кухні-сараю, якщо буде підтверджено її розміщення на земельній ділянці відповідачів.

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстнції, що ОСОБА_2 належить виділити в натурі 7/10 часток з домоволодіння по АДРЕСА_1 та передати в її власність відокремлену частину житлового будинку, що складається з веранди 1-1 площею 14,3 кв.м., санвузла 1-2 площею 1,4 кв.м., котельні 1-3 площею 2,7 кв.м., санвузла 1-4 площею 5,1 кв.м., житлової кімнати 1-5 площею 13,1 кв.м., кухні 1-6 площею 11,9 кв.м., житлової кімнати 1-7 площею 11,4 кв.м., коридору 1-8 площею 5,4 кв.м., житлової кімнати 1-9 площею 13,5 кв.м., кухні 1-22 площею 14,8 кв.м., коридору 1-23 площею 5,3 кв.м., житлової кімнати 1-24 площею 17,3 кв.м., санвузла 1-25 площею 4,0 кв.м. та санвузла 1-26 площею 2,5 кв.м., а також такі надвірні будівлі та господарські споруди: ґанок «а2», сходи «а3», літню кухню-сарай «Б», погріб «Д», сарай «Є», гараж «Н», навіс «О», альтанку «И», каналізаційну яму «П», огорожу №4, ворота №5, хвіртку №6, огорожу №9 , хвіртку №10 та вимощення №ІІ. Крім того, слід припинити право спільної часткової власності сторін на спірне домоволодіння.

При цьому,суд першої інстанції правильно зауважив, що після виділення ОСОБА_2 її 7/10 часток з домоволодіння по АДРЕСА_1 у спільній частковій власності відповідачів залишиться інша відокремлена частина житлового будинку, що складається з кухні 1-10 площею 13,7 кв.м., санвузла 1-11 площею 3,6 кв.м., котельні 1-12 площею 3,3 кв.м., санвузла 1-13 площею 5,2 кв.м., коридору 1-14 площею 15,3 кв.м., житлової кімнати 1-15 площею 20,7 кв.м., сходинкової 1-16 площею 6,6 кв.м., житлової кімнати 1-17 площею 14,5 кв.м., санвузла 1-18 площею 2,3 кв.м., коридору 1-19 площею 10,2 кв.м., житлової кімнати 1-20 площею 11,4 кв.м., житлової кімнати 1-21 площею 16,2 кв.м., а також такі надвірні будівлі та господарські споруди: ґанок «а5», навіс «Е», гараж «З», ґанок «з1», колонка «К», каналізаційна яма «Л», ворота з хвірткою №7, огорожа №8 та вимощення №І.

Зазначення цих обставин в резолютивній частині рішення суду суперечить принципу диспозитивності, який згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України полягає у тому, що суд розглядає справу виключно в межах заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачка без згоди відповідачів, порушуючи їх права, як власників земельної ділянки, самовільно збудувала літню кухню, яка знаходиться на межі земельної ділянки, що належить відповідачам та частково заступає на їх приватну земельну ділянку, що не має впливати на право позивачки на виділ в натурі своєї частки зі спільної часткової власності.

При цьому, перелік складових 7/10 домоволодіння позивачки, виділених в натурі оскаржуваним рішенням суду, цілком співпадає з переліком складових домоволодіння визначених в рішенні Бориспільського міськрайонного суду від 2004 року, коли спірне домоволодіння було поділено на частки та передано в спільну часткову власність.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до її незгоди з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається відповідачка у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам та обґрунтовано ухвалено рішення про задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

АпеляційнускаргуОСОБА_15, яка подана адвокатом Мельниченко ВікторієюВалеріївноюзалишити без задоволення.

Рішення Бориспільськогоміськрайонного суду Київськоїобластівід 17 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст складено02 червня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді С.М. Верланов

Т.О. Невідома