ХАДЖИБЕЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа№ 521/351/22
Номер провадження№2/521/103/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси в складі:

судді Маркарової С.В.,

за участю секретаря судового засідання Вінжановської К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

позивач : Одеська міська Рада

відповідачі : ОСОБА_1

ОСОБА_2

предмет позову : визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання спадщини відумерлою, витребування майна, виселення,-

ВСТАНОВИВ:

Одеська міська Рада звернулась до суду із вищевказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 11.10.2018 рішенням Малиновського районного суду м.Одеси у справі № 521/9134/18 встановлений факт проживання відповідача ОСОБА_1 однією сім`єю із ОСОБА_3 у період з січня 2012 до моменту її смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі зазначеного рішення суду 02.03.2019 року державним нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори у м.Одесі Михальовою Л.І. ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом.

Свідоцтво зареєстровано у спадковому реєстрі під №1-87 (спадкова справа № 934/2017).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № на підставі свідоцтва державним нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одесі Михальовою Л.І. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.03.2019 № 45781594 та проведена державна реєстрація права власності на спірне майно за відповідачем ОСОБА_1 (РНОНМ: НОМЕР_1 , номер запису про право власності: 18664236).

31.10.2019 відповідачами зареєстровано місце свого проживання за спірною адресою.

28.11.2019 постановою Одеського апеляційного суду рішення суду скасовано, а заява ОСОБА_1 залишена без розгляду.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 11.11.2021 (справа 521/729/20) аналогічні вимоги ОСОБА_1 в позовному провадженні задоволені.

Постановою Одеського апеляційного суду від 09.04.2024 рішення скасовано, в позові відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 06.03.2025 постанова Одеського апеляційного суду від 09.04.2024 залишена без змін.

Позивач стверджував, що враховуючи вищевказані судові рішення відповідач ОСОБА_1 не мала права на спадкування; обидва відповідача без законних підстав користується спірною квартирою.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України зазначені обставини тягнуть визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним у судовому порядку.

За відсутності у спадкодавця померлої ОСОБА_3 спадкоємців спірне свідоцтво про право на спадщину порушує права територіальної громади м. Одеси як універсального правонаступника відумерлого майна.

Положення ст. 1277 Цивільного кодексу України визначають, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

ОМР наполягала на тому, що згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Оскільки відповідно до статті 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна із чужого незаконного володіння переходить до спадкоємців власника, а у випадку їх відсутності територіальній громаді.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 набула спірне майно у власність безоплатно та незаконно і на підставі зазначених дій фактично самоправно проживає у спірному майні, незаконно зареєструвавши місце свого проживання та на той час неповнолітнього сина відповідача ОСОБА_2 , ОМР просила суд виселити відповідачів зі спірної квартири без надання іншого житлового приміщення.

При вирішенні спору ОМР просила врахувати, що з огляду на характер спірних правовідносин, обставини справи, правові норми, співмірність втручання держави в право на мирне володіння майном застосуванню судом не підлягає.

Окрім того, в сучасних реаліях надзвичайна велика кількість мешканців міста Одеси потребують поліпшення житлових умов та перебувають у відповідних чергах.

Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 26.01.2017 сформований фонд для тимчасового проживання з метою забезпечення житлом громадян, які не мають або втратили житло внаслідок звернення стягнення на житлові приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного приміщення, а також біженців та громадян, які вимушені залишити житлове приміщення внаслідок його аварійного стану, стихійного лиха або з інших підстав, які загрожують стану та безпеці відповідного житлового приміщення, вирішено сформувати фонд житла для тимчасового проживання.

Виконавчими органами ОМР також ведеться облік заяв громадян, які потребують надання житлового приміщення з фонду житла для тимчасового проживання та надання житлового приміщення особам, які потребують поліпшення житлових умов, а кількість таких осіб значно перевищує кількість вільних жилих приміщень.

Окрім задоволення позовних вимог, позивач просив присудити на свою користь судовий збір.

Позивач в процесі розгляду справи позов підтримав.

Відповідач ОСОБА_1 позов фактично визнала, просила, однак, не застосовувати до неї виселення, запропонувавши ОМР викупити спірну квартиру.

Представник відповідача адвокат Новосьолова О.В. позов не визнала, стверджуючи, що відповідач є добросовісним набувачем спірного майна, а втручання у право на житло не є співмірним із нагальною суспільною необхідністю.

Відповідач ОСОБА_2 на час вирішення спору є повнолітньою особою, в судові засідання не з`явився, за поясненнями матері ОСОБА_1 перебуває за кордоном, повідомлений про розгляд справи як через мати, так і через свого представника адвоката Скибінську Є.С. в її електронному кабінеті.

Остання в судове засідання не з`явилась.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав :

11.10.2018 рішенням Малиновського районного суду м. Одеси у справі № 521/9134/18 встановлений факт проживання відповідача ОСОБА_1 однією сім`єю із ОСОБА_3 у період з січня 2012 до моменту її смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі зазначеного рішення суду 02.03.2019 року державним нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори у м.Одесі Михальовою Л.І. ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом.

Свідоцтво зареєстровано у спадковому реєстрі під №1-87 (спадкова справа № 934/2017).

На підставі свідоцтва державним нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одесі Михальовою Л.І. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.03.2019 № 45781594 та проведена державна реєстрація права власності на спірне майно за відповідачем ОСОБА_1 (РНОНМ: НОМЕР_1 , номер запису про право власності: 18664236, інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № ).

31.10.2019 відповідачами зареєстровано місце свого проживання за спірною адресою (лист Департаменту надання адміністративних послуг №1110/01-08).

28.11.2019 постановою Одеського апеляційного суду рішення суду скасовано. Заява ОСОБА_1 залишена без розгляду.

Відповідачі залишились, однак, безпідставно проживати в спірній квартирі, користуватись спірним майном.

Вказаний факт останніми не оспорювався.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 11.11.2021 (справа 521/729/20) аналогічні вимоги ОСОБА_1 в позовному провадженні задоволені.

Постановою Одеського апеляційного суду від 09.04.2024 рішення скасовано, в позові відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 06.03.2025 постанова Одеського апеляційного суду від 09.04.2024 залишена без змін.

Так, ВС встановлено, що ОСОБА_1 не довела обставини, існування яких свідчить про факт її спільного проживання із спадкодавцем ОСОБА_3 однією сімєю, а також ведення ними спільного господарства, наявності спільних витрат, спільно бюджету, спільного харчування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, взаємних прав та обов`язків. Докази надання матеріальної допомоги спадкодавцю, сплата комунальних платежів, тощо по справі відсутні.

На час вирішення спору ОСОБА_1 фактично проживає за спірною адресою.

Відповідач ОСОБА_2 на час вирішення спору є повнолітнім, тимчасово перебуває за кордоном.

Інших спадкоємців ОСОБА_3 не має.

При вирішенні спору суд виходить з наступного :

Підстави набуття права власності це передбачені законом юридичні факти, за наявності яких особа набуває майно, стає його власником.

Похідною підставою виникнення права власності на річ є спадкування.

При цьому, одним з основних принципів набуття права власності відповідно до ст. 328 ЦК України є законність набуття права власності, тобто право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або якщо незаконність набуття права власності встановлена рішенням суду.

Так, Верховним Судом встановлена незаконність набуття права власності ОСОБА_1 на спірне майно квартиру АДРЕСА_2 .

Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом (ст.1301 ЦК України).

Зацікавлена особа, яка вважає, що її право на спадкування порушено, може звернутися до суду з позовною заявою про визнання недійсним виданого свідоцтва про право на спадщину.

Зазначені норми закону узгоджуються із практикою ВС, за якою підставою визнання заповіти недійсним може бути відсутність юридичних факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування (справа № 2-1316/2227/11).

Верховний Суд дійшов також висновку про те, що порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб є самостійною підставою для визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними (справа № 414/811/17).

У справі № 461/12525/15-ц, яку розглянула Велика Палата ВС (постанова від 14.12.2022) суд зазначив, що досить давно в практиці існує проблема «солом`яних чоловічків» (Strohmann, homme de paille, man of straw) чи «дерев`яної голови» (testa di legno) як «штучних» спадкоємців і, відповідно, того, як здійснювати захист інтересів територіальної громади.

На час вирішення спору спірне майно відповідачем ОСОБА_1 не відчужено, у майна немає нового власника, який на законних підставах зареєстрував право власності.

Так, територіальна громада має публічний обов`язок прийняти відумерлу спадщину, а спірна квартира є відумерлою спадщиною, яка залишилася від власника (спадкодавця) і не перейшла до іншої особи (спадкоємця).

Перехід відумерлої спадщини до територіальної громади здійснюється виключно на підставі судового рішення.

Встановлений статтею 46 ЦК України строк на подання заява про визнання спадщини (спливу одного року з дня смерті спадкодавця) ОМР дотриманий (спадкодавець ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 ).

Перехід відумерлого майна у комунальну власність надає право територіальній громаді на повне розпорядження ним.

Відповідно до закону таке майно може залежно від його призначення бути передане в користування іншим особам, в оренду, відчужене (продане), тощо.

Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Висновок Верховного Суду України щодо витребування майна, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею неодноразово підтриманий Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 05.12.2028 (провадження № 14-247цс18, № 14-179цс18), 15.05.2019 (справа № 522/7636/14-ц, провадження № 14-636цс18).

Зайняття відповідачами спірної квартири при виниклих правовідносинах, користування нею є самоправним.

Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення (ст. 116 ЖК України).

При вирішенні спору суд враховує, що виселення це примусовий та крайній захід, який спрямований на виселення особи з житла (квартири, будинку, житлового приміщення) у зв`язку з порушенням прав власника майна або якщо особи проживала без правових підстав та документів у майні, яке їй не належить.

Вселення та проживання у житлі без права власності на майно є однією з підстав для виселення.

Із вимогою про виселення відповідачі обізнані з моменту пред`явлення даного позову, тобто з 05.01.2022, спірне приміщення, однак, не звільнили.

Суд не погоджується із доводами адвоката відповідача ОСОБА_1 про те, що вона є добросовісним набувачем спірного майна, а до виниклих правовідносини може бути застосована ст. 1 Першого протоколу до Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод як підстава для відмови у виселенні, оскільки :

За статтею 330 ЦК України добросовісний набувач це особа, яка набула майно за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує захист на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність.

В такому випадку може бути врахований критерій «справедливого балансу».

По справі, разом із тим, наявні інші правовідносини незаконного безоплатного спадкування спірного майна, що виключає оцінку судом такого поняття як «справедливий баланс».

Враховуючи вищевикладене, позов є доведеним позивачем, а спосіб захисту порушеного права є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права позивача, характеру його порушення та спричиненим цими діяннями наслідкам, реально відновлює суб`єктивне право, яке порушено, відповідає цілям судочинства, не суперечить принципу верховенства права.

Судовий збір підлягає присудженню на користь ОМР в порядку ст.141 ЦПК України.

Керуючись Главою 9 Розділу ІІІ ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий номер 1-87, спадкова справа 111/2019, видане на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на квартиру АДРЕСА_2 .

Визнати спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 у виді квартири АДРЕСА_2 відумерлою.

Витребувати квартиру АДРЕСА_2 у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь територіальної громади м.Одеси в особі Одеської міської Ради.

Виселити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з квартири АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Одеської міської Ради судовий збір 8708 грн. 45 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Одеської міської Ради судовий збір 8708 грн. 45 коп.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки передбачені ст.ст. 354,355 ЦПК України: Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Одеського апеляційного суду.

Суддя: Світлана МАРКАРОВА

Повний текст рішення виготовлений 28.05.2025

28.05.25