печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року Печерський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Головко Ю.Г.,

за участю секретаря судових засідань Мхітарян М. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання виданого на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 24.07.2014 у справі № 757/27387/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у розмірі 94734158 грн.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначає, що рішенням Печерського районного суду міста Києва у справі № 757/27387/13-ц від 24.07.2014 вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договорами позики, укладеними між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у розмірі 94734158 грн.

На виконання вказаного рішення ОСОБА_1 судом видано виконавчий лист №757/27387/13-ц від 12.09.2014 року, який був скерований заявником до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, на підставі листа відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_1.

Під час проведення виконавчих дій виконавцем не виявлено майна та коштів боржника на які можна було звернути стягнення. Таким чином, рішення суду не виконано. У зв`язку з вказаними обставинами, державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 12.02.2019. Відповідно до вказаної постанови, виконавчий документ міг бути повторно пред`явлений до виконання в строк до 12.02.2022.

Проте, в установлений строк заявник не зміг повторно подати виконавчий лист до примусового виконання оскільки хворів на COVID-19 про що свідчить Виписка із медичної карти амбулаторного хворого (Форма № 027/0) а також, те що з 24.02.2022 почалися активні обстріли і бойові дії місця де зберігалися документи у справі № 757/27387/13-ц - АДРЕСА_1 , був частково пошкоджений, уцілілі речі були поспіхом вивезені до місця зберігання.

Вказані документи заявник вважав втраченими. 30.01.2024 року під час перевезення особистих речей, у зв`язку зі зміною місця зберігання, ним були виявлені документи у справі №757/27387/13-ц.

Таким чином, посилаючись на наведені в заяві обставини заявник просить поновити строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Від ОСОБА_1 до суду надійшла заява про розгляд заяви у його відсутність, вимоги підтримав, просив задовольнити з викладених у ній обставин.

В судове засідання інші учасники справи не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи, заяву, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у справі № 757/27387/13-ц Печерським районним судом м. Києва ухвалене рішення від 24.07.2014 року, яким вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договорами позики, укладеними між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у розмірі 94734158 грн. Вказане рішення набрало законної сили 30.08.2014 року.

На виконання вказаного рішення ОСОБА_1 судом видано виконавчий лист №757/27387/13-ц від 12.09.2014, на підставі якого Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відкрите виконавче провадження ВП № НОМЕР_1.

12.02.2019 постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурлою В. Е., винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу. Відповідно до ч. 2 постанови, виконання документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 12.02.2022.

Як встановлено, з 06.02.2022 по 23.02.2022 заявник хворів на COVID-19 та до 27.02.2022 мав перебувати на карантинному режимі, про що свідчить Виписка із медичної карти амбулаторного хворого (Форма № 027/0), яка міститься в матеріалах справи.

Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» та відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з 12.03.2020 по 22.05.2020 на всій території України було встановлено карантин, дію якого було в подальшому продовжено до 30.06.2023.

Відповідно до Указу Президент України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022, який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року (згідно з Указом воєнний стан запроваджувався з 5:30 24 лютого 2022 року), а також вимоги Закону України № 2129-1Х від 15.03.2022 де розділ ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» доповнено пунктом 10-2, згідно з підпунктом 4 якого тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Згідно з ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року у справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно ч. 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

Згідно з ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання є одним із видів процесуальних строків, які передбаченіст.120 ЦПК України. Суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Поважними можуть бути визнані лише ті причини, що виникли внаслідок обставин, об`єктивно незалежних від волі зацікавленої особи, які безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк.

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків порушує принцип правової визначеності та право на справедливий суд, закріплене в статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 та згідно зі ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України (п. 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29.10.2015 в справі Устименко проти України, заява № 32053/13).

Відповідно до ч. 1 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Метою статті 433 ЦПК України про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є захист інтересів добросовісного стягувача, який пропустив строк з поважних причин. Поважними можна вважати причини, які не залежали від волі стягувача.

В п.41 рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 «Пономарьов проти України» суд зазначив, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреціних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. У кожній справі національні суди мають перевіряти підстави для поновлення строків.

Отже, звертаючись до суду із заявою про поновлення строків пред`явлення виконавчого документа до виконання, заявник зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилався як на обґрунтування своїх вимог.

З`ясувавши усі обставини справи, оцінивши надані докази, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд враховуючи обставини пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, які визнані судом поважними, вважає за необхідне задовольнити заяву ОСОБА_1 , про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 757/27387/13-ц від 12.09.2014 виданого Печерським районним судом м. Києва.

Керуючись ст. 433 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі № 757/27987/13-ц від 12.09.2014 виданого Печерським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договорами позики, укладеними між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у розмірі 94734158 (дев`яносто чотири мільйони сімсот тридцять чотири тисячі сто п`ятдесят вісім) грн.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційного скарги.

Суддя Ю. Г. Головко