Житомирський апеляційний суд
Справа №286/4014/24 Головуючий у 1-й інст. Кулініч Я. В.
Категорія 70 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Григорусь Н.Й., Талько О.Б.

за участю секретаря

судового засідання Драч Т.А

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №286/4014/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Крестьянінова Лідія Володимирівна

на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 31 грудня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Кулініча Я.В.

в с т а н о в и в :

В жовтні 2024 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила стягнути із ОСОБА_2 на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 374 631,67 грн. за період з 01.02.2016 року по 31.08.2024 року.

Заявлені вимоги обґрунтовувала тим, що відповідач є батьком їх неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якого згідно рішення Овруцького районного суду Житомирської області по справі №286/415/16-ц зобов`язаний сплачувати аліменти в розмірі частини його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Вказувала, що відповідач кошти не платить, через що у нього виникла заборгованість, яка згідно розрахунку заборгованості станом на 31.08.2024 року становить 374 631,67 грн. Загалом неустойка, згідно її розрахунку становить 3 431 488,58 грн., але враховуючи, що сума пені не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, то сума, що підлягає стягненню становить 374 631,67 грн.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 31 грудня 2024 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.02.2016 року по 31.08.2024 року в сумі 207 562,06 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 2 075,62 грн. судового збору. В іншій частині вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував, що в розрахунку, виданому Овруцьким ВДВС у Коростенському районі Житомирської області Центрального МУ МЮ (м. Київ) від 04.10.2024 року №49435, вказана загальна сума заборгованості, яка становить 374 631,67 грн., що складається з наступних сум, а саме: 103 781,03 грн. (штраф у розмірі 50% від суми заборгованості, яку стягнуто 07.03.2023 року Овруцьким ВДВС у розмірі 90 309,44 грн. на користь ОСОБА_1 ) та відповідно до винесеної постанови про накладання штрафу виконавчого збору у сумі 24 622,78 грн. (яку стягнуто 07.03.2023 року Овруцьким ВДВС у розмірі 170,00 грн. на користь Державної казначейської служби (витрат виконавчого провадження).

Вказує, що судом не було враховано, що зі скаржника стягнено на користь ОСОБА_1 окрім штрафу у розмірі 50% від суми заборгованості, також аліменти за період з березня 2023 року по березень 2024 року в розмірі 73 895,03 грн.

Звертає увагу, що дана обставина є важливою для вирішення спору, адже як зазначено в позовній заяві, заборгованість у скаржника виникла через несплату аліментів на користь відповідачки. Адже, вона надала розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, який більш вигідний їй, але державний виконавець надав скаржнику розрахунок заборгованості зі сплати аліментів та затверджене начальником відділу державної виконавчої служби розпорядження №54476510, де суми сплачених аліментів інші, в тому числі і штраф у розмірі 50% від суми заборгованості на користь ОСОБА_1 .

Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги та не надав оцінки у сукупності наявним у матеріалах справи доказам: відзиву з додатками на позовну заяву, де зазначено, що після розірвання шлюбу між відповідачем та скаржником склалися складні відносини, в свою чергу, у відповідача виникли небезпідставні сумніви щодо справжності батьківства відносно їх спільної дитини, а на прохання відповідача провести добровільно тест ДНК, позивач категорично відмовлялася, тому відповідач вимушений був звернутись до Овруцького районного суду Житомирської області для встановлення факту батьківства. Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 28.06.2023 по справі №286/1097/23 було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу та встановлено вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_2 .

Вказує, що від своїх обов`язків щодо сплати аліментів на дитину відповідач не відмовлявся та не відмовляється, та в своїх діях не мав наміру ухилятися від надання коштів на утримання дитини (сплати аліментів), що видно зі стягнених розмірів аліментів на дитину.

Однак, після розлучення з позивачем, сімейний стан ОСОБА_2 змінився, він зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 . У даному шлюбі народились син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Через важкі пологи, недоношеність 33-34 тижні в сина ОСОБА_5 виникли супутні захворювання, які потребували та потребують постійного лікування в реабілітаційному центрі міста Києва (2 рази на рік) та санаторно-курортного лікування в санаторії «Салют» (2 рази на рік), також дитина потребує регулярного приймання медичних препаратів за призначенням лікаря, відвідування лікаря на постійній основі. Після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, які спричиняють обмеження життєдіяльності, з 01.12.2021 року сину ОСОБА_5 було оформлено інвалідність.

Також звертає увагу, що через прийняття відповідачем участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, в зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, він отримав мінно-вибухову травму (закрита черепно-мозкова травма легкого ступеню, струс головного мозку), і в зв`язку з чим у нього погіршився стан фізичного та психологічного здоров`я. А також, враховуючи стягнення штрафу 07.03.2023 року Овруцьким ВДВС у розмірі 90 309,44 грн. на користь ОСОБА_1 сума боргу по сплаті аліментів збільшилася.

Зазначає, що з 02.10.2023 року по теперішній час відповідач проходить військову службу у військовій частині за контрактом добровольцем територіальної оборони, але з 10.01.2024 року ОСОБА_2 не отримує грошову винагороду, що свідчить про суттєве погіршення його матеріального стану. Тому, на даний час матеріальне становище відповідача значно погіршилось, що вказує про наявність суттєвих істотних змін майнового та сімейного стану у відповідача. Через погіршення самопочуття, в зв`язку із пораненням, та через складні обставини в країні, відповідач не має змоги влаштуватись на більш оплачувану роботу. Тому вимушений був звернутись до Овруцького районного суду Житомирської області щодо зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини через зміну сімейного та матеріального стану.

Враховуючи те, що скаржник не ухилявся та не ухиляється від виконання обов`язків, та має намір сплатити аліменти на утримання дитини за весь період та в повному обсязі, а також з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів (наприклад, наявність тяжко хворого члена сім`ї боржника, або наявність іншої неповнолітньої дитини, яких боржник зобов`язаний утримувати тощо), може зменшити розмір неустойки (частина друга статті 196 СК України).

Позивач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалася.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

16 травня 2025 року від представника відповідача надійшло клопотання про приєднання до апеляційної скарги копії рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 25 березня 2025 року у справі №286/3751/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,яким зменшено розмір аліментів, утримуваних з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини його заробітку (доходу) до 1/6 частини його заробітку (доходу), але не менше встановленого законодавством мінімуму для дитини відповідного віку.

Однак, поданий стороною відповідача доказ не приймається судом апеляційної інстанції до розгляду, оскільки він отриманий після ухвалення оскаржуваного рішення у даній справі.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Згідно ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Аналіз змісту даних норм дає підстави для висновку, що подання доказів учасником справи та їх прийняття судом можливе лише за умови існування цих доказів до ухвалення рішення у справі і у випадку порушення строків їх подання за наявності об`єктивних причин.

Прийняття апеляційним судом доказів, які не існували на момент ухвалення рішення судом першої інстанції, процесуальний закон не передбачає, оскільки таке очевидно та поза всяким розумним сумнівом буде суперечити меті апеляційного перегляду.

Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі №908/1908/19, де Верховний Суд зазначив, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права щодо змагальності сторін, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів (п.п.29-30 постанови).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Судом під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вбачається з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 13).

Відповідно до рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 29.03.2016 року у справі №286/415/16-ц та копії постанови про відкриття виконавчого провадження (ВП № 54476510) від 10.08.2017 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.02.2016 року і до ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто до його повноліття (а.с.7,14).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 16.09.2017 року, ОСОБА_8 та ОСОБА_3 16.09.2017 року зареєстрували шлюб у Коростенському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №376. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_3 змінила прізвище на « ОСОБА_9 » (а.с.34).

Загальна сума заборгованості відповідача станом на 01.09.2024 року складає 374 631,67 грн., що підтверджується розрахунком, виданим Овруцьким ВДВС у Коростенському районі Житомирської області Центрального МУ МЮ (м.Київ) від 04.10.2024 року №49435 (а.с.8-10).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з розміру заборгованості по сплаті аліментів за розрахунком, долученим позивачем до матеріалів справи та вимоги ч.1 ст.196 СК України, відповідно до якої розмір неустойки (пені) не може бути більше 100 відсотків суми заборгованості з аліментів.

Колегія суддів не в повній мірі може погодитися із таким висновок суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій та другій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Тлумачення статті 196 Сімейного кодексу України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Сімейним Кодексом України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

У справі встановлено, відповідач ОСОБА_2 є батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.13).

Загальна сума заборгованості відповідача станом на 01.09.2024 року складає 374 631,67 грн., що підтверджується розрахунком, виданим Овруцьким ВДВС у Коростенському районі Житомирської області Центрального МУ МЮ (м.Київ) від 04.10.2024 №49435 (а.с.8-10).

Відповідно до рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 29.03.2016 рокк у справі № 286/415/16-ц та копії постанови про відкриття виконавчого провадження (ВП № 54476510) від 10.08.2017 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.02.2016 року і до ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто до його повноліття (а.с.7,14).

Звернувшись до суду із вказаним позовом ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошові кошти у розмірі 374 631,67 грн., у якості пені за несплачені аліменти за період з 01 лютого 2016 року по 31 серпня 2024 року.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Слід зазначити, відповідно до вимог ст. 196 СК України пеня не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, та враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16, згідно з якою кількість днів заборгованості відраховується з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості), сума неустойки (пені) за весь період складає 207 562,06 грн. (а.с.9-10).

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини ОСОБА_2 , а тому наявні підстави для стягнення з нього на користь позивача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Однак, колегія апеляційного суду вважає за можливе зменшити розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, виходячи з наступного.

На обґрунтування неможливості сплати неустойки (пені) у присудженому судом першої інстанції розмірі, ОСОБА_2 зазначив, що після розлучення з позивачем, сімейний стан ОСОБА_2 змінився, він зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 . У даному шлюбі народились син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Через важкі пологи, недоношеність 33-34 тижні в сина ОСОБА_5 виникли супутні захворювання, які потребували та потребують постійного лікування в реабілітаційному центрі міста Києва і санаторно-курортного лікування в санаторії «Салют» (2 рази на рік), також дитина потребує регулярного приймання медичних препаратів за призначенням лікаря, відвідування лікаря на постійній основі. Після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, які спричиняють обмеження життєдіяльності, з 01.12.2021 року сину ОСОБА_5 було оформлено інвалідність.

Також під час розгляду справи встановлено, що через прийняття відповідачем участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, в зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, позивач отримав мінно-вибухову травму (закрита черепно-мозкова травма легкого ступеню, струс головного мозку), і в зв`язку з цим у нього погіршився стан фізичного та психологічного здоров`я.

Також з 02.10.2023 року по теперішній час відповідач проходить військову службу у військовій частині за контрактом добровольцем територіальної оборони, але з 10.01.2024 року ОСОБА_2 не отримує грошову винагороду, що свідчить про суттєве погіршення його матеріального стану. Тому, на даний час матеріальне становище відповідача значно погіршилось, що вказує про наявність суттєвих істотних змін майнового та сімейного стану у відповідача. Через погіршення самопочуття, в зв`язку із пораненням, та через складні обставини в країні, відповідач не має змоги влаштуватись на більш оплачувану роботу.

На підтвердження своїх доводів, ОСОБА_2 надав виписки із медичної карти хворого ОСОБА_5 , який має інвалідність з 01.12.2021 року та потребує лікування в реабілітаційному центрі (а.с.40-41).

Відповідно до консультативного висновку спеціаліста, ОСОБА_2 переніс мінно-вибухову травму (26.12.2022 року), в зв`язку з чим йому призначено відповідне лікування (а.с.45).

Відповідач зазначав, що за станом здоров`я він не може влаштуватися на більш привабливу роботу.

Отже, враховуючи, що у відповідача погіршився стан здоров`я у зв`язку з отриманням мінно-вибухової травми, в зв`язку з чим він потребує лікування, перебування на його утриманні також двох малолітніх дітей, один з яких має групу інвалідності, колегія суддів дійшла висновку про можливість зменшення розміру пені внаслідок несплати аліментів ОСОБА_2 у цій справі з 207 562,06 грн. до 100 000,00 грн.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір за подання позовної заяви пропорційного розміру задоволених позовних вимог (48,17%) стягується з відповідача на користь держави у розмірі 1 000,00 грн. Також, враховуючи часткове задоволення вимог апеляційної скарги (51,83 %), відповідачу компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 753,60 грн.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Крестьянінова Лідія Володимирівна, задовольнити частково.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 31 грудня 2024 року змінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів з 207 562,06 грн. до 100 000,00 грн. та стягнутого з ОСОБА_2 на користь держави судового збору з 2 075,62 грн. до 1 000,00 грн.

Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 753,60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 травня 2025 року.

Головуючий Судді