КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. ОДЕСИ
Провадження № 2/947/409/25
УХВАЛА

28.05.2025 року

Київський районний суд м. Одеси в складі головуючого - судді Калініченко Л.В., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Грішиної Валентини Олександрівни, про відвід головуючого - судді Калініченко Л.В. по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - державний нотаріус Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одесі Ігнатенко Марина Миколаївна, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виключення запису про право власності, визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду міста Одеси на розгляді в порядку загального позовного провадження перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - державний нотаріус Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одесі Ігнатенко Марина Миколаївна, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виключення запису про право власності, визначення додаткового строку для прийняття спадщини, відкрите судове засідання в якій призначено на 02.06.2025 року о 10 годині 00 хвилин.

27.05.2025 року представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Грішиною Валентиною Олександрівною було подано до суду в електронній формі через систему «Електронний суд» заяву про відвід головуючого судді по даній справі - Калініченко Л.В. у відповідності до п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України, з підстав наявності сумнівів щодо об`єктивності та неупередженості судді.

У відповідності до вказаної заяви, представник позивача в якості підстав для відводу та наявності підстав, що свідчать про необ`єктивність та упередженість судді посилається на те, що судове засідання по даній справі призначалось на 24.04.2025 року, до якого вона - представник не мала можливості прибути та прийняти участь з підстав перебування у щорічній відпустці з 23.04.2025 року по 30.05.2025 року. За наслідком чого, нею - ОСОБА_4 22.04.2025 року було подано до суду клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи. Надалі, як вказує представник у системі Електронний суд надійшло від представника ОСОБА_2 - адвоката Беринди Д.О. клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за участі свідків ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та забезпечення проведення судових засідань в режимі відеоконференції у приміщенні Гусятинського районного суду Тернопільської області. Будучи незгодною з вказаним клопотанням, як вказує адвокат Грішина В.О., нею були подані письмові заперечення на вказане клопотання, з підстав порушення процесуальних вимог з надання доказів до даного клопотання про направлення його копії іншим учасникам справи. Як зазначає представник, її заперечення на клопотання доставлені до суду: 23.04.2025 о 17:39 та зареєстровані судом: 24.04.2025 о 09:20.

Однак, 23.04.2025 року суддею Київського районного суду м. Одеси Калініченко Л.В. було винесено ухвалу, якою клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - Беринди Дар`ї Олександрівни про проведення судового засідання в режимі відеоконференції - задоволено. Судове засідання по цивільній справі №947/24909/24, яке призначене на 24 квітня 2025 року о 11 годині 00 хвилин - провести в режимі відео конференції. Також, було доручено Гусятинському районному суду Тернопільської області, забезпечити проведення відеоконференції за участю за участі свідків: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з Київським районним судом м. Одеси 24 квітня 2025 року о 11 годині 00 хвилин.

За наслідком чого, представник позивачки вказує, що суддею Київського районного суду м. Одеси Калініченко Л.В., було винесено ухвалу в порушення вимог Цивільного процесуального кодексу України, а саме, ч. 2 ст. 212 ЦПК України та не враховано при розгляді вказаного клопотання про призначення відеоконференції її заперечень.

Також, представник позивачки, як на підставу для відводу вказує, що не зважаючи на її клопотання про відкладення судового засідання призначеного на 24.04.2025 року, судом було проведено судове засідання 24.04.2025 року за її відсутності, в якому в режимі відео конференції було здійснено допит свідка, не врахувавши, що при допиті свідка хотіла бути присутня ОСОБА_1 та адвокат Грішина В.О. Представник позивача додатково зазначає, що попереднє судове засідання у липні за клопотанням представника відповідача про відкладення було відкладено, а її клопотання не було задоволено.

Вказані обставини, на думку представника позивача, ставлять під сумнів незалежність та справедливість судді Калініченко Л.В., що стало підставою для звернення до суду з даною заявою.

Вказана заява зареєстрована в суді 28.05.2025 року та передана головуючому по справі.

Згідно з ч.7-8 ст.40 ЦПК України, питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

З урахуванням викладеного, судом було ухвалено провести розгляд заяви представника позивача - адвоката Грішиної В.О. про відвід судді в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши та вивчивши подану заяву та оглянувши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Статтею 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право у тому числі: подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

Стаття 39 ЦПК України, регламентує право на подання заяви про самовідводи та відводи у відповідності до якої з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи.

Так, у відповідності до статті 36 ЦПК України, визначені підстави для відводу (самовідводу) судді, згідно з якими суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу, якою передбачено недопустимість повторної участі судді в розгляді справи, та яка регламентує:

1 Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі.

2. Суддя, який брав участь у врегулюванні спору у справі за участю судді, не може брати участі в розгляді цієї справи по суті або перегляді будь-якого ухваленого в ній судового рішення.

3. Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у розгляді цієї самої справи в судах касаційної або першої інстанції, а також у новому розгляді справи після скасування ухвали чи рішення суду апеляційної інстанції.

4. Суддя, який брав участь у перегляді справи в суді касаційної інстанції, не може брати участі в розгляді цієї справи в суді першої чи апеляційної інстанції, а також у новому її розгляді після скасування ухвали чи рішення суду касаційної інстанції.

5. Суддя, який брав участь у вирішенні справи, рішення в якій було в подальшому скасовано судом вищої інстанції, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду у цій справі.

6. Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої, апеляційної, касаційної інстанцій, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з виключними обставинами у цій справі.

Також, у відповідності до ч.4 статті 36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відповідно до положень статті 39 ЦПК України, відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Встановлення обставин, вказаних у пунктах 1-4 частини першої статті 36 цього Кодексу, статті 37 цього Кодексу, звільняє заявника від обов`язку надання інших доказів упередженості судді для цілей відводу.

Якщо відвід заявляється повторно з підстав, розглянутих раніше, суд, який розглядає справу, залишає таку заяву без розгляду.

Як вбачається, заявлений головуючому судді в цій справі заявлено на підставі положень п.5 ч.1 ст. 36 ЦПК України, а саме з підстав наявності інших обставин, що на думку представника позивача викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

За змістом частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно статті 7 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII, кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції, кожен має право при визначенні його цивільних прав і обов`язків на справедливий публічний розгляд справи протягом розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону.

При вирішенні питання щодо відводу судді, суд керується практикою Європейського суду, зокрема по справі «Салов проти України», до неупередженість, в сенсі статті 6 § 1, має визначатися суб`єктивною оцінкою, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивною оцінкою - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які законні сумніви з цього приводу (див. Bulut v. Austria, рішення від 22 лютого 1996 року, Reports 1996-ІІ, с. 256, § 31, та Thomann v. Switzerland, рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996 ІІІ, с. 815, § 30).

По справі «Мироненко проти України», Європейський суд зокрема зазначив, що наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), рішення від 24 лютого 1993 року, серія A, N 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), заява N 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38).

Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна (Wettstein), п. 43).

Застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують, окрім самої поведінки судді , певні факти, які можуть служити підставою для сумніву в його безсторонності. Тобто при визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна (Wettstein), п. 44, та рішення у справі "Феррантеллі та Сантанджело проти Італії" (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), рішення від 7 серпня 1996 року, Reports 1996-III, с. 951-952, п. 58).

У цьому зв`язку навіть видимі ознаки можуть мати певне значення або, іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється" (див. рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium), рішення від 26 жовтня 1984 року, серія A, N 86, с. 14, п. 26).

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях ЄСПЛ, для визначення неупередженості суду належить виходити не тільки з суб`єктивного критерію, але й об`єктивного підходу, який визначає, чи були забезпечені достатні гарантії, аби виключити будь-які законні сумніви з цього приводу (рішення у справі Ferrantelli et Santangelo).

Також у своєму рішенні «Газета «Україна-центр» проти України» ЄСПЛ наголошував, що відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатись на підставі суб`єктивного і об`єктивного критеріїв. У контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, допоки не доведено протилежного. У контексті об`єктивного критерію потрібно визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо безсторонності суддів. З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть бути важливими, або іншими словами, «правосуддя має не тільки чиниться, також має бути видно, що воно чиниться». На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти в громадськість (§§ 28-32).

Розглядаючи інші справи ЄСПЛ уже констатував, що сумнів є легітимним, навіть якщо він не призводить до суттєвих наслідків. Суд може бути справедливим, але породжувати легітимні сумніви щодо своєї безсторонності. Проте сумніви мають бути основані на фактичних обставинах, тобто припущення до уваги не беруться.

Отже практика Європейського суду свідчить про те, що право відвід судді є не побажанням сторони по справі змінити склад чи усунення побоювання сторони, а повинно ґрунтуватися на об`єктивних підставах, критеріях, визначених практикою Європейського суду.

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Неупередженість судді, як правило, означає відсутність його упереджень та необ`єктивності, що може бути перевірено за допомогою двох тестів:

а) суб`єктивного, що враховує особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто визначає, чи мав суддя будь-які особисті упередження, або чи був він об`єктивним у справі;

б) об`єктивного, що вимагає встановлення того, чи забезпечив сам суд, а також конкретний склад суду у справі, незалежно від персональної поведінки будь-кого з його членів, достатні гарантії для виключення будь-яких обгрунтованих сумнівів щодо його неупередженості.

При цьому неупередженість має одночасно існувати як фактично (суб`єктивний тест), так і має бути забезпечена її розумна видимість (об`єктивний тест) (рішення ЄСПЛ у справі «Мікаллеф проти Мальти», № 17056/06 від 15 жовтня 2009 року, «Rustavi 2 Broadcasting Company Ltd та інші проти Грузії», № 16812/17 від 18 липня 2019 року).

Також суд зазначає, що Верховний Суд у своїх судових рішеннях неодноразово наголошував на тому, що необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи є так само порушенням права на справедливий суд, як і незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді (ухвала від 20 січня 2025 року у справі № 619/11/25 (провадження № 61-742ск25).

Приймаючи вищевказані положення, критерії, оглянувши матеріали справи та зміст заяви про відвід встановлено, що заявник - представник позивача - адвокат Грішина В.О., не вказала будь-яких об`єктивних і обґрунтованих підстав для відводу судді Калініченко Л.В. як головуючого по даній справі, передбачених статтями 36, 37 ЦПК України.

Доводи заяви про відвід судді Калініченко Л.В. по своїй суті зводяться до незгоди представника позивача - адвоката Грішиної В.О. із процесуальними діями та рішеннями головуючого судді у цій справі, а саме у постановленні ухвали суду від 23.04.2025 року про проведення судового засідання призначеного на 24.04.2025 року о 11 год. 00 хв, в режимі відео конференції за участі свідків, не враховуючи подані представником позивача заперечення, та проведення допиту свідка у судовому засіданні 24.04.2025 року, не зважаючи на подане представником позивача клопотання про відкладення судового засідання, що відповідно до статті 36 ЦПК України не є підставою для відводу судді.

Суд вважає, що обставини, викладені представником позивача у заяві про відвід судді, які не є підставами для відводу, носять суб`єктивний характер та свідчать лише про незгоду сторони позивача з процесуальними рішеннями в процесі судового розгляду справи, що не можу бути підставою для усунення судді від участі у розгляді певної справи.

Також щодо висловлених представником позивача доводів, суд вважає за необхідне зазначити, що доводи адвоката Грішиної В.О., як представника позивача, про безпідставне неврахування судом під час постановлення ухвали суду від 23.04.2025 року наданих нею заперечень проти клопотання про призначення судового засідання 24.04.2025 року в режимі відеоконференції за участі свідків, є безпідставними приймаючи що відповідні заперечення надійшли до суду, як і були зареєстровані та в подальшому передані головуючому судді, вже після розгляду відповідного клопотання та постановлення ухвали суду від 23.04.2025 року.

Крім того, як вбачається, представника позивача - адвокат Грішина В.О. станом на 23.04.2025 року була обізнана про вищевказане клопотання, як адвокат, який має зареєстрований електронний кабінет та доступ до матеріалів справи в електронному вигляді в системі Електронний суд, за наслідком чого представником позивача не доведено в чому саме полягає порушення її процесуальних прав, задоволенням вищевказаного клопотання.

У відповідності до усталеної судової практики Верховного Суду, Верховний Суд констатував, що конституційне право на участь у судовому розгляді не може бути формальним.

Крім цього, у низці рішень Європейського Суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті справи.

У справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскражити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Міргаль Есколано та інші протии Іспанії» від 13.01.2000 та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28.10.1998 Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Додатково суд зазначає, що вказаною ухвалою суду від 23.04.2025 року вирішувалось судом надання доступу свідкам на прийняття участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції виключно у приміщенні іншого суду відповідно до норм процесуального законодавства враховуючи віддалене місце проживання свідків ( ОСОБА_5 у с. Чабарівка в Тернопільській області та ОСОБА_6 у Тернопільський області в с. Гусятин) від місця розташування Київського районного суду міста Одеси, вже наявну інформацію про неможливість представником відповідача забезпечити явку свідків до минулого судового засідання, стосовно яких судом було вирішено питання про їх допит за наслідком задоволення заяви представника відповідача в судовому засіданні 21.01.2025 року, а відтак обмеження участі свідків в судовому засіданні в режимі відеоконференції, заяву про допит яких задоволено і було здійснено виклик до судового засідання, призвело б до формального формалізму і перешкодам у доступі до суду.

Щодо незгоди представника позивача - адвоката Грішиної В.О. з діями суду з приводу проведення допиту свідків в судовому засіданні 24.04.2025 року не зважаючи на її клопотання про відкладення судового засідання та бажання бути присутньою при їх допиті, суд також вважає необґрунтованими та такими, що не свідчать про будь-яке свідчення для сумніви у об`єктивності чи неупередженості головуючого судді, враховуючи, що судове засідання призначене на 24.04.2025 року було відкладено на іншу дату, саме за клопотанням представника позивача.

Поряд з цим, у відповідності до положень статті 223 ЦПК України, якою регламентовано наслідки неявки в судове засідання, передбачено у частині 8, що у разі відкладення розгляду справи суд повинен допитати свідків, які з`явилися. Тільки у виняткових випадках за ухвалою суду свідки не допитуються і викликаються знову.

Отже, приймаючи, що до судового засідання призначеного на 24.04.2025 року з`явився в режимі відеоконференції один з викликаних свідків за клопотанням відповідача, а саме свідок ОСОБА_6 , судом у відповідності до приписів ч.8 ст. 223 ЦПК України було здійснено його допит в якості свідка, враховуючи, що матеріали справи не містять будь-яких обставин на наявність будь-яких виняткових підстав, які б свідчили про недоцільність його допиту та виклику знову.

Також не заслуговують на увагу доводи представника позивача - адвоката Грішиної В.О., як на підставу про наявність сумнівів у об`єктивності та неупередженості головуючого судді Калініченко Л.В., за наслідком різних підходів до клопотань учасників справи, а саме відкладення судового засідання призначеного на 26.02.2025 року за клопотанням представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Беринда Д.О., за наслідком чого секретарем судового засідання було за телефоновано представнику позивача - адвокату Грішиній В.О. про відкладення судового засідання та фактичне не відкладення судового засідання і проведення допиту свідка у судовому засіданні 24.04.2025 року за її відсутності, попри подане клопотання про відкладення судового засідання з підстав перебування у відпустці, виходячи з наступного.

Суд зазначає, що як вбачається з матеріалів справи, по даній справі було призначено судове засідання на 26.02.2025 року о 10 годині 30 хвилин, до якого учасники справи, у тому числі позивач та її представник не з`явились.

До дати вказаного судового засідання 25.02.2025 року до суду в електронній формі надійшли клопотання:

- від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Беринда Д.О. за наслідком не можливості забезпечити явку свідків до судового засідання через незадовільний стан здоров`я та віддалене місце проживання від місця розташування Київського районного суду міста Одеси;

- а також від представника позивача - адвоката Грішиної В.О., про неможливість прибути до судового засідання у зв`язку з хворобою, однак без надання жодного доказу на підтвердження цих обставин, за наслідком чого представник вважала доцільним закрити стадію підготовчого провадження по справі та призначити розгляд справи по суті.

Поряд з цим, суд зазначає, що стадія підготовчого провадження по справі у даній справі була закрита 21.01.2025 року та судове засідання на 26.02.2025 року було призначено до розгляду справи по суті.

За наслідком чого, до судового засідання призначеного на 26.02.2025 року до розгляду справи по суті, представник позивача також не з`явилась, з повідомленням про хворобу, як і інші учасники справи, а не за наслідком поданого представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Беринда Д.О. клопотання про відкладення судового засідання через неможливість забезпечити явку свідків, що свідчить про безпідставність та надуманість представником позивача - адвокатом Грішиною В.О. доводів про необ`єктивність чи упередженість головуючого судді Калініченко Л.В. по даній справі, через різний підхід до розгляду поданих учасниками справи клопотань про відкладення судового засідання.

Отже, доводи заяви представника позивача - адвоката Грішиної В.О. про відвід судді не містять посилання на обставини, які б давали підстави для висновку про необ`єктивність та упередженість головуючого судді Калініченко Л.В.

Як вже судом зазначалось, необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи є так само порушенням права на справедливий суд, як і незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді (ухвала від 20 січня 2025 року у справі № 619/11/25 (провадження № 61-742ск25).

Суд оцінює обставини у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні.

Тому доводи розглядуваної заяви не можуть слугувати підставою для відводу судді, оскільки не підтверджують наявність об`єктивних сумнівів у її неупередженості та об`єктивності.

Ураховуючи викладене, оскільки доводи представника позивача - адвоката Грішиної В.О., не доведені, обґрунтовані виключно припущеннями, зводяться до незгоди із прийнятим головуючим суддею Калініченко Л.В. процесуальними діями та рішеннями в справі, що відповідно до статті 36 ЦПК України не є підставою для відводу, а є виключно реалізацією суддею процесуальних повноважень, передбачених нормами ЦПК України і не свідчать про існування обставин, які викликають сумніви у неупередженості та об`єктивності судді, суд вважає заявлений відвід адвоката Грішиної В.О. необґрунтованим.

Відповідно до ч.3 ст.40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

З огляду на те, що заявлений відвід є необґрунтованим, надійшов за три робочі дня до наступного судового засідання по справі, та з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду заяви представника позивача - адвоката Грішиної В.О. про відвід судді, суд вважає, що заяву слід передати до канцелярії Київського районного суду м. Одеси для визначення в порядку ч.1 ст.33 ЦПК України судді, який буде вирішувати питання про відвід судді Калініченко Л.В.

Керуючись ст.ст. 36, 39-41 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Грішиної Валентини Олександрівни, про відвід головуючого - судді Калініченко Л.В. по цивільній справі №947/24909/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - державний нотаріус Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одесі Ігнатенко Марина Миколаївна, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виключення запису про право власності, визначення додаткового строку для прийняття спадщини, передати до канцелярії Київського районного суду м. Одеси для визначення в порядку ч.1 ст. 33 ЦПК України судді, який буде вирішувати питання про відвід судді Калініченко Л.В.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Л. В. Калініченко