Справа № 129/359/25
Провадження по справі № 2/129/672/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" травня 2025 р. Гайсинський районний суд Вінницької області

у складі: головуючої судді Бондар О.В.,

розглянув без участі сторін та їх представників в місті Гайсині в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на 1/3 частку у спільному майні, -

установив:

27.01.2025 р. позивач звернулася до суду з позовом, в якому просять припинити право ОСОБА_2 на 1/3 частку у праві спільної сумісної власності на частинужитлового будинку по АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_1 право спільної часткової власності на цю частку.Позовні вимоги обґрунтувала наступними обставинами та доказами на їх підтвердження.

На підставі договору міни від 26.09.1997 року, посвідченого Гайсинською державною нотаріальною конторою Вінницької області від 26.09.1997 року, реєстровий номер 4680 ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві особистої власності належить житловий будинок (1/2 частина) з відповідною частиною господарських будівель в АДРЕСА_1 , що також підтверджується реєстраційним посвідченням виданим Тульчинським БТІ від 29.09.1997 року, р.№3729 та довідкою КП «Гайсинське бюро технічної інвентаризації»; в 1994p. після укладення шлюбу з ОСОБА_5 дочка позивачки від першого шлюбу ОСОБА_2 виїхала на постійне місце проживання до росії, тобто у спірному будинку вона фактично не проживала, не зареєстрована, не користувалась своєю часткою і не сплачувала побутові послуги, частка відповідачки у спільному нерухомому майні є незначною, вона не може бути виділена в натурі, спільне володіння та користування майном (за умови постійного проживання відповідачки за межами України) є неможливим і таке припинення не завдає істотної шкоди інтересам співвласників, оскільки відповідачка мас на праві власності нерухоме майно.

Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, в поданій до суду заяві просить справу розглянути без участі представника позивача, позовні вимоги підтримали повністю.

Відповідач в надісланій до суду заяві позовні вимоги визнала повністю, справу просила розглянути у її відсутність.

З урахуванням досліджених доказів та вимог закону суд визнає за необхідне задовольнити позовні вимоги повністю з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві особистої власності належить житловий будинок (1/2 частина) з відповідною частиною господарських будівель в АДРЕСА_1 згідно договору міни від 26.09.1997 року, посвідченого Гайсинською державною нотаріальною конторою Вінницької області від 26.09.1997 року, реєстровий номер 4680; що також підтверджується реєстраційним посвідченням виданим Тульчинським БТІ від 29.09.1997 року, р.№3729 та довідкою КП «Гайсинське бюро технічної інвентаризації»; в 1994p. ОСОБА_2 виїхала на постійне місце проживання до росії, у спірному будинку вона фактично не проживала, не зареєстрована, не користувалась своєю часткою і не сплачувала побутові послуги, частка відповідачки у спільному нерухомому майні є незначною, вона не може бути виділена в натурі, тривалий час через постійне проживання відповідачки за межами України спільне володіння та користування майном є неможливим, а тому припинення її частки у праві власності на житловий будинок (1/2 частина) з відповідною частиною господарських будівель в АДРЕСА_2 не завдає істотної шкоди інтересам співвласників, оскільки відповідачка має у власності нерухоме майно.

Ст. 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна на майно.

Ст. 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох.або більше осіб, без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Частинами 1 та 2 ст. 369 ЦК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Умови, за наявності яких суд може припинити право співвласника на частку у спільній власності у порядку, визначеному статтею 365 ЦК України, повинні досліджуватися судом з урахуванням положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної прецедентної практики Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), згідно з якими втручання у право власності може бути виправданим, якщо воно здійснено: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності.

Відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до висновку Верховного суду України, викладеного постанові від 24 лютого 2016 року у цивільній справі №6-2784цс15, положеннями статті 365ЦК України встановлено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16751/18 (провадження № 61-10039св21) зроблено висновок, що: «аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном. Правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Приписи пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України («таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам

його сім`ї») перш за все спрямовані на регулювання майнових відносин, учасниками яких є співвласники - фізичні особи».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21) вказано, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України).В постанові від 23 листопада 2016 року по цивільній справі №6- 1943цс16 Верховний суд дійшов наступного правового висновку: аналіз положень статті 365ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі №908/1754/17 зроблено висновок, що відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності.

Вказані судові рішення свідчать про єдність практики застосування положень ст.365 ЦК України. Виходячи із встановлених у справі обставин, з урахуванням при вирішенні спору інтересів всіх співвласників, суд вирішуєпитання щодо наявності підстав вважати, що припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника.

За таких обставин, зважаючи на те, що ОСОБА_2 виїхала на постійне місце проживання до росії, у спірному будинку вона тривалий час (понад тридцять років) не проживає та не зареєстрована, не користується своєю часткою в житловому будинку і не обслуговує його, не приймає участі в його утриманні, частка відповідачки у спільному нерухомому майні є незначною (1/6), ця частка не може бути виділена в натурі, тривалий час через постійне проживання відповідачки за межами України спільне володіння та користування майном є неможливим, відповідачка погоджується на припинення її частки у спільному майні, припинення її частки у праві власності на житловий будинок (1/2 частина) з відповідною частиною господарських будівель в АДРЕСА_2 не завдає істотної шкоди інтересам відповідача та інших співвласників, то позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом припинення права ОСОБА_2 на 1/3 частку у праві спільної сумісної власності на частинужитлового будинку АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_1 право спільної часткової власності на цю частку.

Керуючись ст. 258, 259, 263, 264, 265, 267, 271-273 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позовні вимоги задовільнити повністю.

Припинити право ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/3 частку у праві спільної сумісної власності на частинужитлового будинку по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), мешканкою АДРЕСА_1 право на 1/3 частку у праві спільної сумісної власності на частину(1/6 частку в цілому) житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: