Номер провадження: 22-ц/813/3888/25
Головуючий у першій інстанції Скриль Ю. А.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
15.05.2025 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Лозко Ю.П., Карташова О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Уманець А.В.,
учасники справи:
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Фінтраст Капітал,
відповідач ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Фінтраст Капітал,
на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2024 року, ухвалене судом у складі судді Скриль Ю.А., в м. Одеса,
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Фінтраст Капітал до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
Короткий зміст позовних вимог
Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором 27 травня 2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», як клієнтом, та позивачем, як фактором, було укладено Договір факторингу № 27.05/2024-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга вмотивована тим, що нараховані відсотки за кредитним договором є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту - процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором. Скаржник посилається, що згідно ст. 1054, 1055 ЦК України нарахування процентів за користування кредитним коштами, виданими в рамках кредитного договору, здійснювалося в межах строку користування кредитом, враховуючи вимоги чинного законодавства та на підставі умов кредитного договору.
Вважає, що позивач діяв правомірно, нараховуючи відсотки за період 27.05.2024 - 15.06.2024, що підтверджується умовами кредитного договору та положеннями ст. 1078 ЦК України. Загальна сума заборгованості за відсотками, у тому числі за цей період, становить 54 425 грн і підлягає стягненню з відповідача, а позивач мав законне право нараховувати відсотки в межах строку дії кредитного договору, а також після укладення договору факторингу, що відповідає нормам чинного законодавства України.
Зазначає, що чинне законодавство України не містить вимог щодо засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватись розмір заборгованості. Відповідно застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування. Скаржник вважає, що наданий розрахунок є належним та допустимим доказом утвореної заборгованості у цій справі.
(2) Позиція інших учасників справи
Одеський апеляційний суд ухвалою від 17.01.2025 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою, роз`яснив ОСОБА_1 право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.
ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» копію ухвали про відкриття провадження від 17.01.2025 року отримало 21.01.2025 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.
ОСОБА_1 копія ухвали про відкриття провадження від 17.01.2025 року та копія апеляційної скарги надсилались засобами поштового зв`язку.
Учасники процесу у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» судову повістку отримало 25.02.2025 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.
ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.
З огляду на положення частини другої статті 372 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, та зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає можливим розгляд справи проводити за відсутності учасників справи.
ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходи з того, що строк кредитування ОСОБА_1 за кредитним договором № 6787885 від 22.06.2023, укладеним між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 , визначений до 26.05.2024, а розмір відсотків які просить стягнути позивач за 20 календарних днів становить 9950,00 гривень, нарахування яких здійснювалося ТОВ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА», який набув права вимоги лише 27.05.2024, а нарахування здійснювалося ним за період з 27.05.2024 по 15.06.2024, тому відсутні підстави у ТОВ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» щодо нарахування вказаних відсотків.
Суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги ТОВ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» підлягають задоволенню частково, на підставі розрахунку, що міститься у матеріалах справи станом на 26.05.2024, у розмірі 69 475 грн, яка складається з наступного: 25 000,00 гривень заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту); заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 44 775,00 гривень, в іншій частині позовні вимоги залишив без задоволення, як безпідставні та недоведені.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України (в редакції на час виникнення правовідносин) визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частини першої ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (частина третя статті 207 ЦК України).
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Частиною 1 ст. 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Так, відповідно до п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Судом встановлено, що 22.06.2023 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено договір № 6787885 про надання споживчого кредиту в електронному вигляді, який підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідача«А4017» 22.06.2023 року.
Відповідно до п. 1.2 договору товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Згідно п 2.4. Договору кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п.2.1. Договору.
Пунктом 4.4 договору передбачено, що споживач зобов`язаний у встановлений Договором строк, повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності) та інші платежі передбачені Договором.
Відповідно до п. 5.1 договору сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичності внесення, здійснюватимуться згідно Графіка платежів, крім випадку визначеного п. 5.3. Договору.
Судом встановлено, що останні платежі відповідачем, щодо погашення кредиту, здійснювалися: 22.07.2023 оплата процентів згідно графіку платежу в розмірі 149,25 гривень без повернення тіла кредиту; 28.08.2023 здійснено частково оплату процентів на рахунок кредитора в розмірі 200,00 гривень та 25.09.2023 відповідач частково здійснив оплату процентів на рахунок кредитора в розмірі 100 гривень.
27.05.2024 р між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» укладено договір факторингу № 27-05/24-Ф, згідно умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» право грошової вимоги за кредитним договором, про що відповідача повідомлено на електронну пошту.
Відповідно до витягу з реєстру боржників, який є додатком № 1 до договору факторингу № 27-05/24-Ф від 27.05.2024, ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 69 475,00 гривень, з яких: 25 000,00 гривень заборгованість за основним боргом; проценти за користування кредитом 44 475 гривень, нараховані ТОВ «АВЕНТУС Україна» у період з 22.06.2023 по 26.05.2024.
Звертаючись до суду позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором № 6787885 про надання споживчого кредиту від 22.06.2023 у розмірі 79 455,00 гривень, з яких: 25 000,00 гривень заборгованість за основним боргом; проценти за користування кредитом 44 475 гривень, та проценти за 20 календарних днів у сумі 9950 гривень нарахованих позивачем у період з 27.05.2024 по 15.06.2024.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за 20 календарних днів у сумі 9950 гривень нарахованих у період з 27.05.2024 по 15.06.2024 року, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Встановлення строку дії кредитного договору має важливе значення для правильного вирішення справи з огляду на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18)).
Можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом») (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16).
Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав)».
Пунктом 1.1. договору факторингу № 27.05/24-Ф від 27.05.2024 року передбачено, що за даним договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.
За умовами договору про надання споживчого кредиту від 22.06.2023 року строк кредиту визначено 360 дні (день), із терміном повернення кредиту та нарахованих процентів до 16.06.2024 року, як зазначено в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту, яка є додатком № 1 до вказаного договору.
Користування кредитом - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору.
Згідно пункту 1.5.1. договору про надання споживчого кредиту стандартна процента ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту вказаного у пункті 1.4 цього договору.
Отже сторони у договорі про надання споживчого кредиту передбачили проценту ставку як плату за користування кредитом, у вигляді процентної ставки 1,99% в день на протязі 360 днів з дня укладення договору.
Зазначені обставини свідчать про те, що позивачем проценти за період з 27.05.2024 року по 15.06.2024 року нараховані в межах строку договору № 6787885, виходячи із процентної ставки встановленої договором.
Суд першої інстанції не врахував зазначені вище обставини та дійшов помилкового висновку про те, що позивачем не надано суду розрахунку відсотків за період з 27.05.2024 року по 15.06.2024 року та відсутність у позивача підстав для нарахування відсотків у розмірі 9950 грн.
Щодо суті апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2024 року в оскаржуваній частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Фінтраст Капітал до ОСОБА_1 про стягнення процентів за період з 27.05.2024 року по 15.06.2024 року, судового збору слід скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення.Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Фінтраст Капітал проценти за період з 27.05.2024 року по 15.06.2024 року у розмірі 9950 грн.
Щодо судових витрат
В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 18.07.2024 року, при зверненні з апеляційною скаргою сплачено судовий збір у розмірі 2906,88 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 08.01.2025 року.
У зв`язку з тим, що апеляційна скарга підлягає задоволенню в оскаржуваній частині, то з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Фінтраст Капітал підлягає стягненню судовий збір у сумі 5329,28 грн (2422,40 грн за подання позовної заяви + 2906,88 грн за подання апеляційної скарги).
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин першої-третьої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
До позовної заяви позивачем додано копію договору № 17/07-2024 від 17.07.2024 року про надання професійної правничої (правової) допомоги; ордер від 17.07.2024 року серія АІ № 1652223; акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно договору № 17/07-2024.
З акту прийому-передачі виконаних робіт від 18.07.2024 року вбачається, що відповідно до умов договору адвокатом надані, а клієнтом прийняті наступні послуги: зустріч адвоката та клієнта для надання консультації 1 год, вартість 1000 грн; аналіз норм чинного законодавства - 1 год., вартість 1000 грн; оформлення додатків до позовної заяви, підготовка та направлення адвокатського запиту 3 год., вартість 3000 грн; підготовка позовної заяви та клопотання про витребування доказів 4 год., вартість 4000 грн; підготовка адвоката до судових засідань, участь у судових засіданнях 1 год., 1000 грн.
Із матеріалів справи вбачається, що адвокат Столітній М.М. представляв інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Фінтраст Капіталшляхом складання позовної заяви, клопотання про витребування доказів.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).
З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виокремити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20, провадження № 14-20цс22).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).
Отже, в силу приписів наведених вище норм для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).
У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 у справі № 914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Колегія суддів вважає необґрунтованим стягнення з відповідача витрат за послугу підготовка та відправлення адвокатського запиту, підготовка адвоката до судових засідань та участь в судових засіданнях, оскільки в матеріалах справи відсутній адвокатський запит і згідно матеріалів справи судом першої інстанції розгляд справи проводився без участі сторін.
На підставі викладеного, керуючись критеріями реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), обґрунтованості, пропорційності та розумності, встановивши фактичний обсяг наданих адвокатом послуг колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Фінтраст Капітал витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.
В апеляційній скарзі позивач просить стягнути з відповідача витрати на оплату послуг з професійної правничої допомоги адвоката у розмірі 8000 грн, додавши договір про надання правової допомоги № 07/07-2022 від 07.07.2022 року; звіт про надання правової допомоги від 26.12.2024 року; платіжну інструкцію № 28 від 08.01.2025 року.
Визначаючи розмір судових витрат, понесених у суді апеляційної інстанції, які підлягають стягненню з відповідача апеляційний суд враховує складність справи, оскарження рішення суду в частині відмови у стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 9500 грн, щодо якої існує стала судова практика, та беручи до уваги, що розмір витрат на правничу допомогу повинен бути не лише підтвердженим документально, але і відповідати принципам розумності, необхідності, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 4000 грн.
Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Фінтраст Капіталзадовольнити.
Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2024 року в оскаржуваній частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Фінтраст Капітал до ОСОБА_1 про стягнення процентів за період з 27.05.2024 року по 15.06.2024 року, судового збору скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Фінтраст Капітал проценти за період з 27.05.2024 року по 15.06.2024 року у розмірі 9950 грн, судовий збір у сумі 5329,28 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст рішення складено 15 травня 2025 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

Ю.П. Лозко