Справа № 766/3716/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2025 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючої судді Шестакової Я.В.,

за участі секретаря Сивкович О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Херсон в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач у березні 2024 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на будинок АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько ОСОБА_5 . Фактично після смерті батька позивач одноосібно доглядає батьківський будинок АДРЕСА_1 . Відповідачі брати позивача приймати участь у ремонтних роботах будинку відмовилися, звернутися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, також. Таким чином, ОСОБА_1 вважаючи себе фактичним власником вищезазначеного будинку із 1999 року, керуючись ст. 344 ЦК України, просить задовольнити позовні вимоги та визнати його добросовісним набувачем та власником нерухомого майна.

Ухвалою суду від 20.04.2024 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 23.05.2024 року відкрито провадження, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 12.02.2025 року виключено з числа відповідачів ОСОБА_3 , закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі зазначив, що позовні вимоги визнає.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних доказів, суд прийшов до наступного.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла « ОСОБА_6 », про що Інгулецькою сільською радою, Білозерського району, Херсонської області складено актовий запис №17. Прізвище, ім`я та по батькові вказано російською мовою.

Згідно свідоцтва про смерть, виданого повторно серії НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , про що Білозерським райвідділом реєстрації актів громадянського стану Херсонської області складено актовий запис №16.

Згідно акту за результатами проведеного обстеження пошкоджених об`єктів який складено на підставі звіту №061/23 від 06.10.2023 року за заявами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , об`єкт нерухомого майна розташований за адресою АДРЕСА_1 є пошкодженим.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст.344ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Таким чином, інститут набувальної давності за своєю правовою природою покликаний усунути юридичну невизначеність поняття фактичного володіння майном, ввести до цивільного обороту вибулі з нього нерухомі речі, чим забезпечити стабільність цивільних правовідносин.

Набувальна давність є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, тобто не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій ст.344ЦК України, тобто наявність законного об`єкту володіння, добросовісності, відкритості, безперервності, визначених законом строків володіння.

Згідно п.п. 9, 11, 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.ст. 15,16ЦК, а також ч.4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Водночас Верховний Суд в своїх рішеннях (зокрема постанові від 29 березня 2018 року у справі №175/4741/16) неодноразово висловлював правовий висновок, згідно якого давність володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати по відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Володіння майном повинно бути безтитульним.

Безтитульне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

Подібні висновки зробив Верховний Суд в своїх постановах від 25 червня 2018 року у справі №293/312/15-ц, від 22 травня 2018 року у справі №922/1574/17, від 01 серпня 2018 року у справі №201/12550/16-ц та, в подальшому, неодноразово підтверджував, зокрема у постановах від 23 жовтня 2021 року у справі №365/5/20, від 20 грудня 2021 року у справі №294/380/20, від 15 листопада 2022 року у справі №293/1061/21 (провадження №61-4347св22), від 15 червня 2023 року у справі №359/8844/20 (провадження №61-5539св23) та від 27 березня 2024 року у справі №462/2756/18 (провадження №61-15779св20).

При вирішенні справи судом встановлено, що позивач заявляючи позовні вимоги про визнання права власності на спірний житловий будинок, не надав суду будь-яких доказів існування вказаного нерухомого майна взагалі, крім того, як позивачем зазначено у позовній заяві, житловий будинок на який позивач просить визнати за ним право власності за набувальною давністю, за життя належав батькові позивачу ОСОБА_1 , про що позивачу було відомо, що також підтвердив відповідач у своїй заяві про визнання позову.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок за набувальною давністю, оскільки позивач в контексті положень ст. 344 ЦК України не є добросовісним набувачем та безтитульним набувачем житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , а самі по собі тривалість, відкритість і безперервність користування спірним майном, як зазначено позивачем у його позові, не є достатніми підставами для набуття права власності за набувальною давністю, оскільки позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

У зв`язку із зазначеним, судом, також, не приймається до уваги заява відповідача про визнання позовних вимог, оскільки це суперечить закону.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтовані, не доведені нележними та допустимими доказами та заявлені з невірно обраним способом захисту, а тому задоволенню не підлягають.

У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги не задоволено, судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову, стягненню з відповідача не підлягає.

Керуючись ст.ст.12,13,81,141,258,259,263-265,268 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Повний текст рішення складено 22.04.2025 року.

Суддя Я.В. Шестакова