Справа № 147/1341/24
Провадження № 2/147/62/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

15 травня 2025 року с-ще Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Мудрак А.М.

з участю секретаря Чудак Г.І.,

представника позивача Долі О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Дашівської селищної ради, про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

14 жовтня 2024 року представником позивача адвокатом Доля О.А. подано до суду в інтересах ОСОБА_1 позов до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.В обґрунтування позову покликається на те, що ОСОБА_1 перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі з 24 квітня 2020 року. Від даного шлюбу у них з відповідачем народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області по справі №131/315/22 від 03.05.2022 шлюб розірвано. З 16.06.2021 вони з відповідачем спільно не проживають. За цей час батько жодного разу не бачив дитини, свідомо й умисно не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, зовсім не приймає участі у вихованні доньки. Позивач разом з дочкою ОСОБА_3 проживає на території Чеської Республіки. Неповнолітня ОСОБА_3 відвідує дошкільний заклад дитячий садок з 01.09.2023 та повністю перебуває на утриманні матері.

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 06.06.2022 у справі №131/390/22 було вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі 5000 (п`ять тисяч) грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. При примусовому виконання даного рішення про стягнення аліментів, Тростянецьким відділом державної виконавчої служби у Гайсинському районі Вінницької області ЦМУ МЮ (м. Київ), 07.02.2023 відкрито виконавче провадження НОМЕР_4, в ході якого, внаслідок умисних дій відповідача ОСОБА_2 , утворилась заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на 19 січня 2024 року складає 98548,39 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів за вих. №1945 від 23.01.2024. Отже, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере ніякої участі в утриманні і вихованні дитини, не проявляє турботи про її здоров`я, фізичний, етичний і духовний розвиток.

У зв`язку з чим, позивач просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою судді від 06.11.2024 залишено позов без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання даної ухвали.

07.11.2024 на електронну адресу суду від представника позивача адвоката Доля О.А. надійшла заява на виконання вимог ухвали суду від 06.11.2024 та надано квитанцію про сплату судового збору.

Ухвалою судді від 07.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 27.11.2024 витребувано від Дашівської селищної ради Гайсинського району Вінницької області письмовий висновок щодо можливості та доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до ст. 19 СК України.

Ухвалою суду від 18 березня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала заявлений позов за обставин, викладених у ньому, пояснила, що вона проживала разом з ОСОБА_2 , потім у них народилась дочка ОСОБА_3 . Потім вони переїхали жити в Чеську Республіку. Коли дитині було 1 рік 8 місяців вони перестали проживати разом. ОСОБА_2 бачив дитину, коли їй було 2 місяці, бо дитина проживала з бабусею спочатку в Україні. ОСОБА_2 за весь час приїздив один раз до них. В подальшому вона забрала дитину до себе в Чехію. На даний час ОСОБА_2 не цікавиться дитиною, не телефонує, не пише, не шукає приводу щоб побачити дочку, не забезпечує її матеріально, не займається її розитком. Дитина не знає його зовсім. Колега по роботі казала, що він одружився вдруге. Те, що ОСОБА_2 записаний батьком чинить великі перешкоди для неї та дитини, оскільки вони не можуть вільно пересуватись, постійно потрібно дозвіл батька.

Представник позивача адвокат Доля О.А. в судовому засіданні підтримала позицію позивача, просить задовольнити позов в повному обсязі. Додатково пояснила, що в діях відповідача наявний умисел, що полягає в тому, що батько дитини не утримує дитину матеріально, не спілкується з дочкою. До розлучення сторони проживали разом у Чехії, тому на сьогоднішній день відповідачу відомо, де знаходиться його дитина, з ким вона проживає. Однак він жодного разу не приїздив, не телефонував, та взагалі не приймає участі у житті та вихованні дочки, не виявляв бажання на спілкування з дитиною. Порушуються права дитини, оскільки для вільного пересування потрібна згода батька на поїздку в Україну. На сьогоднішній його місце перебування невідоме, востаннє він був в Чехії. Дитина постійно проживає з матір`ю в Чехії. Оскільки батько не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, тому просить задовільнити позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату та час розгляду справу, однак конверти повернуті з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Заяв та відзиву від відповідача до суду не надходило.

Відповідно до п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У постанові Верховного Суду від 01.12.2023 у справі №591/4832/22 (61-10261св23) зазначено, що довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутністю за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 752/11662/20 (провадження № 61-14813св21), від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18 (провадження № 61-185св23) .

Представник Служби у справах дітей Дашівської селищної ради в судове засідання не з`явились. Подали заяву про розгляд справи без їх участі, не заперечують щодо задоволення позову.

В судовому засіданні в присутності спеціаліста Служби у справах дітей Дашівської селищної ради - психолога заслухана думка дитини ОСОБА_3 , яка розповіла, що прож иває з матір`ю, бабусею, татом ОСОБА_4 . Ходить в садочок (там вони називають його школою), любить маму, бабуся водить у садочок, у неї є багато іграшок, які купляла мама та тато ОСОБА_4 . На запитання, хто такий ОСОБА_2 не змогла дати відповідь. Зазначила, що до неї не приходив ОСОБА_2 .

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

За таких обставин, суд вважає можливим відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Згідно з ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_3 , батьками якої записані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 06.07.2020 (а.с.20).

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 03.05.2022 у справі №131/315/22 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Рішення набрало законної сили 22.07.2022 (а.с.19).

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 06.06.2022 у справі №131/390/22 ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 5000,00 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття (а.с.32-33).

На підставі рішення суду у справі №131/390/22 від 26.07.2022 Тростянецьким відділом ДВС у Гайсинському районі Вінницької області відкрито виконавче провадження (а.с.36).

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, сформованого за період з травня 2022 року по грудень 2023 року вбачається, що за боржником ОСОБА_2 станом на 19.01.2024 рахується сукупний розмір заборгованості 98548,39грн (а.с.39).

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, сформованого за період з травня 2022 року по листопад 2024 року вбачається, що за боржником ОСОБА_2 станом на 10.12.2024 рахується сукупний розмір заборгованості 153548,39 грн (а.с.161,162).

В порядку досудового врегулювання спору та підготовки позову до суду адвокат Доля О.А. зверталась до Дашівської селищної ради щодо питання винесення рішення щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_3 , що підтверджується адвокатським запитом (а.с.11, 12, 35).

12 грудня 2024 року від Служби у справах дітей Дашівської селищної ради надійшли до суду додаткові пояснення. Зі змісту яких вбачається, що оскільки мати ОСОБА_1 та дитина ОСОБА_3 проживають в 16.06.2021 на території Чеської республіки, вони не можуть зібрати необхідний пакет документів передбачений Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної з захистом прав дитини, для надання висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

Факт проживання позивача ОСОБА_1 та її дочки ОСОБА_3 за кордоном на території Чеської Республіки у місті Богушовіце над Огржі, підтверджено документами (довідко) про забезпечення місця проживання (а.с.21-23), дитина відвідує садочок (а.с.26-31).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що є рідною сестрою позивача. З відповідачем знайома, однак не спілкується. З 2022 року, відколи позивач ОСОБА_1 виїхала проживати в Чехію з дочкою ОСОБА_3 , ОСОБА_2 не приймав жодної участі у вихованні дитини. Колись він говорив, що це не його дитина, бо він хотів хлопчика. Також знає, що ОСОБА_2 не підносить слухавки, коли ОСОБА_1 до нього дзвонила, у нього вимкнутий телефон. Їй відомо, що ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_2 в Чехії з 2021 року разом, потім розійшлись. Дочку ОСОБА_3 ОСОБА_1 забрала в Чехію 25 березня 2022 року. Зараз вони проживають разом з дочкою в Чехії, дитина ходить в садок, ОСОБА_1 працює офіційно, отримує зарплату близько 50000 грн. Аліментів на утримання дитина ОСОБА_1 не отримує. Однак вона не може приїхати в Україну, оскільки потрібна згода батька, якого ніхто не бачив давно. Дитина не знає свого батька, бо коли їй показували фото, вона відповідача, що не знає хто це. Разом з ОСОБА_1 в Чехії проживала мати ОСОБА_6 . Вона ( ОСОБА_7 ) також їздить до Чехії кожного року по 2-3 рази на рік. Там проживають разом з ОСОБА_1 , її дочкою ОСОБА_3 та теперішнім хлопчем ОСОБА_1 . Після народження ОСОБА_3 її батько одразу відмовився від сім`ї, казав, що хотів хлопчика.

Допитаний в судовому засіданні свідком ОСОБА_5 суду пояснив, що є батьком позивача. Спочатку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали в с. Ілляшівка Гайсинського району, а потім вони поїхали в Чехію, як там жили йому невідомо. На сьогоднішній день ОСОБА_1 живе в Чехії, а зареєстрована в Україні. Як жили ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , коли народилась їхня дочка ОСОБА_3 йому невідомо. Однак він знає, що ОСОБА_2 покинув ОСОБА_1 з маленькою дитиною в Чехії, не спілкується з ними, не допомагає нічим. Він не виходить на зв`язок взагалі, телефон вимкнений. ОСОБА_1 розповідала, що вона не спілкується з ОСОБА_2 уже давно, аліментів він не платить. Спочатку ОСОБА_1 з ОСОБА_2 жили самі в Чехії, а онучка ОСОБА_3 жила в Україні з бабусею. Потім ОСОБА_1 забрала дочку до себе в березні 2022 року, коли почалась війна.

Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 150 СК України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, крім іншого, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч.1 ст. 155 СК України).

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (п.57, п.58).

У справі «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18 грудня 2008 року, п.п. 47-49) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

Відповідно до с. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення від виконання батьківських обов`язків це є відсутність піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, коли батьки не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, №10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Аналізуючи вимоги та положення зазначеного вище законодавства, а також враховуючи, відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, суд визнає, що при вирішенні питань, які стосуються дитини, в тому числі і щодо позбавлення батьківських прав її батьків, в першу чергу мають бути враховані інтереси дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо.

Судом встановлено та підтверджено відповідними доказами, що батько малолітньої дитини ОСОБА_3 - ОСОБА_2 не проживає з дитиною, не утримує її, вихованням не займається, не цікавиться ним, участі в житті дитини та її розвитку не приймає та не бажає забезпечувати свій дитині базові потреби - належне харчування, відповідний одяг. Спілкування з батько у дитини ОСОБА_3 взагалі не відбувається, як і сам виховний процес. З її слів, вона не знає, хто це. Тобто, відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дочки ОСОБА_3 .

Окрім того, судом не встановлено обставин, які свідчили б про те, що ОСОБА_2 чиняться перешкоди у спілкуванні з дитиною.

За таких обставин суд дійшов висновку, що батька ОСОБА_2 необхідно позбавити батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , а тому позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

При цьому суд роз`яснює відповідачу зміст ч.1 ст. 169 СК України, якою визначено, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з платіжної інструкції №0.0..1 від 07.11.2024 позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір в розмірі 1211,20 грн. (а.с.53).

З огляду на викладене, необхідно стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір.

Також позивач просить стягнути з відповідача на її користь понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн.

Відповідно до ч.1, п.2 ч.2, ч.3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачем на підтвердження понесених витрат за надання правничої допомоги до суду подано договір про надання правової допомоги від 11.12.2023 (а.с.14), квитанцію №1 від 11.12.2023 на суму 7000грн (а.с.13), ордер (а.с.8), свідоцтво про заняття адвокатською діяльністю (а.с.9).

Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн.

Керуючись ст. ст. 258-260, 263-265, 280 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Дашівської селищної ради, про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , відносно малолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.) та витрати за надання правничої допомоги в розмірі 7000,00 грн (сім тисяч гривень 00 коп.).

Роз`яснити сторонам у справі, що згідно з вимогами ч.1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто суб`єктом подання заяви про перегляд заочного рішення є виключно відповідач, а не інші особи, які беруть участь у справі. Повторне заочне рішення сторони можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивачем та третіми особами апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне ім`я сторін:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

третя особа - Служба у справах дітей Дашівської селищної ради Гайсинського району Вінницької області, , адреса місцезнаходження: вул. Горького, 9, с-ще Дашів, Гайсинський район, Вінницька область.

Повний текст рішення складено 26 травня 2025 року.

Суддя А.М. Мудрак