Провадження №2-о/932/127/25
РІШЕННЯ

іменем України

28.05.2025 місто Дніпро

Шевченківський районний суд міста Дніпра в складі: головуючого судді Салькової В.С., за участю секретаря судового засідання Щербаченко А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , заінтересована особа: Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області, про встановлення факту народження,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад вимог заявника

Заявник через представника в системі Електронний суд звернулася до суду із заявою про встановлення факту народження у неї дитини дівчинки, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Горлівці Донецької області.

Отримати свідоцтво про народження дитини встановленого законом зразку наразі за місцем мешкання матері дитини неможливо, оскільки місто Горлівка тимчасово не підконтрольне владі України.

Просила встановити факт народження рішенням суду.

ІІ. Заяви (клопотання) та пояснення учасників справи

В судове засідання заявник, її представник та представник заінтересованої особи не з`явилися, будучі повідомленими належним чином про дату, час та місце розгляду справи, заяв або клопотань будь-якого змісту суду не надали.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

27.05.2025 заява надійшла до суду, ухвалою суду того ж дня відкрите провадження у даній справі, призначено судове засідання на 16-00 28.05.2025.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст виниклих правовідносин

ОСОБА_1 є громадянкою України, її місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

На підтвердження факту народження дитини заявником надано копію медичного свідоцтва про народження №26, виданого 16.02.2023 ТМО «Семья и здоровье» м. Горлівки, згідно з яким у ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дитина дівчинка.

Також заявником надано копію свідоцтва про народження НОМЕР_1 , виданого 16.02.2023 в м. Горлівці, згідно з яким у ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_4 .

V. Оцінка суду

Стаття 4 ЦПК України гарантує кожній особі право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Згідно з пунктом п`ятим частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

За положеннями ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана батьками або одним з них, їхніми представниками, членами сім`ї, опікуном, піклувальником, особою, яка утримує та виховує дитину, або іншими законними представниками дитини до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. У рішенні про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

Частиною третьою статті 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами на тимчасово окупованій території, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, є недійсним і не створює правових наслідків.

07.05.2022 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України», яким, зокрема, частину третю статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» доповнено словами «крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акту цивільного стану».

Положеннями статей 3,8,9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Питання про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

У практиці Європейського суду з прав людини розвинений принцип узгодженості спірного питання, зокрема, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики.

При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] є далеким від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до вказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, у тому числі й цим. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за змістом цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд може застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті як мінімум «реєстрація народжень, смертей і шлюбів», виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки встановлення цих фактів має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України).

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.10.2018 у справі №235/2357/17.

Визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті, зокрема щодо реєстрації народження, з метою захисту прав і свобод громадян України на тимчасово окупованих територіях, ніяким чином не легітимізує таку владу.

Розгляд державними органами таких документів не означає автоматичного визнання окупаційної влади. У той же час держава має вживати заходів щодо ефективного захисту прав громадян на своїй території, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої держави.

Документи, видані органами та установами (зокрема, закладами реєстрації актів цивільного стану), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 315 ЦПК України.

Місто Горлівка Донецької області з 2014 року є тимчасово окупованою територією, а будь-які органи, їх посадові та службові особи, утворені, обрані, сформовані та призначені там всупереч законодавству України, нелегітимні (Указ

Президента України від 07.02.2019 №32/2019 «Про межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях», Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»).

Таким чином, досліджені судом докази підтверджують родинний зв`язок між заявником та дитиною, медичне свідоцтво про народження якої не відповідає встановленому в Україні зразку.

Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватися на дотриманні вимог ст.263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Відтак, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток, можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ.

З огляду на наведене суд приймає надані заявником докази як належні та допустимі.

Оскільки законодавством визначено процедуру державної реєстрації народження дитини шляхом звернення до суду і заявницею доведено, що встановлення юридичного факту необхідне для отримання свідоцтва про народження дитини встановленого законодавством України зразка, а в подальшому для підтвердження дитиною громадянства України та реалізації всіх належних їй прав та свобод громадянина України, суд дійшов висновку, що заява про встановлення факту народження дитини знайшла своє підтвердження під час судового розгляду та підлягає задоволенню.

Через те, що станом на день народження дитини заявник не перебувала в шлюбі, на підставі ст.135 СК України запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідно до ч.4 ст.317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,81,89,263-265,273,293,315,317, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_1 (зареєстрована: АДРЕСА_2 , мешкає: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ), заінтересована особа: Дніпровський відділ реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (49107, м. Дніпро, пр-т Науки, 112, код за ) про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити факт народження громадянкою України ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , живонародженої дитини жіночої статі на ім`я ОСОБА_4 , по батькові ОСОБА_5 , прізвищем ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження дитини: Україна, Донецька область, м. Горлівка.

Зазначити в актовому записі про народження дитини ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Горлівці Донецької області, Україна:

- матір`ю дитини: ОСОБА_1 , громадянку України;

- відомості про батька дитини вказати відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України, вказавши його прізвище, ім`я, по батькові як ОСОБА_3 , громадянин України.

Рішення підлягає негайному виконанню, оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Копію судового рішення невідкладно надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження особи.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення суду виготовлене 28.05.2025.

Суддя: В.С. Салькова