ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/82/25Головуючий по 1 інстанції
22ц/821/111/25 Справа №693/896/23 Категорія: 304000000Шимчик Р.В. Доповідач в апеляційній інстанції Гончар Н. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар Широкова Г.К.

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ;

представник позивачів- адвокат Валько Ігор Вікторович;

відповідачі - ОСОБА_3 ; ОСОБА_4 ; ОСОБА_5 ;

представник ОСОБА_3 - адвокат Новік Владислав Ігорович

особа, яка подає апеляційну скаргу - представник ОСОБА_3 - адвокат Новік Владислав Ігорович

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги представника ОСОБА_3 - адвоката Новіка Владислава Ігоровича на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 23 вересня 2024 року та додаткове рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 31 жовтня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про визнання договорів недійсними, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Гненний Дмитро Анатолійович,

в с т а н о в и в :

У липні 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про визнання договорів недійсними.

Позовна заява обґрунтована тим, що рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 19.09.2022 року, яке залишене без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 10.11.2022 року, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 11 841, 85 доларів США, з яких - 10150, 00 доларів США. - основний борг; 1691,85 доларів США - 3 проценти річних.

Додатковим рішенням по справі від 26.10.2022 року стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою адвоката, в розмірі 14 000 грн.

Рішення суду Жашківського районного суду на день подачі позову не виконанні.

Згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно та обтяжень за ОСОБА_3 жодного нерухомого майне не значиться.

Стверджує, що ОСОБА_3 через два тижні після проголошення рішення суду, 07.10.2022 року, подарував власне майно (будинок і землю, майно яке отримано у спадок) своїй дружині ОСОБА_3 .

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно дарування майна оформлено Договір дарування від 07.10.2022 року у приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Камуз Ю.В.

19.11.2022 року ОСОБА_3 переоформив свій автомобіль на сина ОСОБА_4 , даний факт підтверджується листом Головного сервісного центра МВС України від 19.06.2023 року.

Таким чином, шляхом укладення двох договорів з дружиною та сином ОСОБА_3 позбувся всього вартісного майна, за рахунок якого могло бути звернуто стягнення на виконання рішення.

21.09.2022 року Жашківським районним судом Черкаської області було прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 15 768, 03 доларів США.

26.10.2022 року додатковим рішенням у вказаній справі стягнуто ще 12 350, 00 грн.

Постановою Черкаського апеляційного суду у вказаній справі залишено рішення суду в силі і стягнуто додатково 6 066, 00 грн.

Станом на момент звернення з позовом рішення суду не виконані.

Таким чином, ОСОБА_3 має заборгованість перед ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в розмірі 27609,88 доларів США та 25901,86 грн.

В зв`язку з вище викладеним, позивачі просили суд

визнати недійсним договір дарування житлового будинку загальною площею 98,2 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 та земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :01:001:0318 площею 0,3775 гектарів, що укладений дарувальником ОСОБА_3 та обдарованою ОСОБА_5 , та засвідчений приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Камуз Ю.В. 07 жовтня 2022 року та зареєстрований в реєстрі за номером 1076.

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 665069602 від 07.10.2022 року, прийняте приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Камуз Ю.В. про державну реєстрацію права власності на вищевказане майно, яким зареєстровано право власності за ОСОБА_5 . визнати недійсним укладений в Територіальному сервісному центрі № 7142 РСЦ ГСЦ МВС в Черкаській області договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7142/2022/884621121 від 19.11.2022 року, за яким ОСОБА_3 відчужив ОСОБА_4 транспортний засіб TOYOTA CAMRY, VIN НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 23 вересня 2024 року позовні вимоги задоволені.

Визнано недійсним договір дарування житлового будинку загальною площею 98,2 кв.м., житловою прощею 48, кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :01:001:0318 площею 0,377 гектарів, що укладений дарувальником ОСОБА_3 та обдарованою ОСОБА_5 , та засвідчений Приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Камуз Ю.В. 07 жовтня 2022 року та зареєстрований в реєстрі за номером 1076.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 65069602 від 07.10.2022 року, прийняте приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Камуз Ю.В. про державну реєстрацію права власності на житловий будинок загальною площею 98,2 кв.м., житловою площею 48, кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :01:001:0318 площею 0,377 гектарів за адресою : АДРЕСА_1 , яким зареєстровано право власності за ОСОБА_5 .

Визнано недійсним укладений в Територіальному сервісному центрі № 7142 РСЦ ГСЦ МВС в Черкаській області договір купівлі - продажу транспортного засобу № 7142/2022/884621121 від 19.11.2022 року, за яким ОСОБА_3 відчужив ОСОБА_4 транспортний засіб Toyota Camry, НОМЕР_4, об`єм двигуна 2362 кубічних сантиметрів, державний номерний знак НОМЕР_3 .

Додатковим рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 31 жовтня 2024 року стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7800 грн., по 2600 грн. з кожного.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 42033 грн. 22 коп., по 14011, 07 грн. з кожного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що при укладенні оспорюваних правочинів воля сторін не відповідала зовнішньому її прояву та вони не передбачали реального настання правових наслідків, обумовлених вказаними правочинами, дії сторін вчинені на перехід права власності на нерухоме майно з метою приховування майна від звернення стягнення при виконанні рішення судів про стягнення грошових коштів з ОСОБА_3 , отже правова мета оспорюваних договорів дарування та купівлі - продажу транспортного засобу є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочинами (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), суд визнає недійсними оспорюванні правочини на підставі статті 234 ЦК України.

Ухвалюючи додаткове рішення у справі, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь позивачів понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись з рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 23.09.2024 року та додатковим рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 31.10.2024 року, представник ОСОБА_3 - адвокат Новік В.І. подав апеляційні скарги, в яких просив рішення суду від 23.09.2024 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, а додаткове рішення суду від 31.10.2024 року змінити та зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами до 3000 грн.

Апеляційна скарга від 31.10.2024 року мотивована тим, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію, а тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права та інтересу позивача. За певних умов належним способом може бути скасування запису про проведену державну реєстрацію права.

За таких обставин, позовні вимоги в частині скасування рішення нотаріуса (який є суб`єктом державної реєстрації) не підлягає до задоволення, оскільки не є ефективним способом захисту та вичерпали свою дію з внесенням запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Зазначає, що оскаржуваний укладений договір дарування нерухомого майна та договір купівлі-продажу транспортного засобу не відповідають ознакам фраудаторного правочину, оскільки при їх укладені всі учасники діяли добросовісно, правочини вчинялися з метою реального настання правових наслідків визначених в правочині, а не з метою ухилення від виконання зобов`язання перед кредитором, а тому суд першої інстанції безпідставно задовольнив позов.

Щодо додаткового рішення в апеляційній скарзі від 15.11.2024 року апелянт зазначає наступне.

Витрати на правову допомогу, які були стягнуті судом першої інстанції з відповідачів на користь позивача в розмірі 7800,00 грн. та 42033,00 грн. є неспівмірними з складністю справи, є занадто завищеними. Стягнення витрат на правову допомогу не можуть використовуватися, як спосіб надмірного збагачення.

Вказує, що представник позивача приймав участь у судових засіданнях, в яких фактично оголошувалась перерва за різних причин, а тому справа не слухалась по суті, що не потребувала значного часу адвоката на участь в такому засіданні. В одному судовому засіданні, де учасникам надавалось право на вступне слово, виступ адвоката позивача також не був тривалим, що не потребувало значного часу та надмірних зусиль.

Крім того, справа не є занадто складною, не потребувала призначення експертиз, виклику та допиту свідків, що вказує на завищений рівень стягнутих витрат на правову допомогу, тому стягнуті витрати на правову допомогу є занадто завищеними та фактично зводяться до неприпустимого збагачення позивачів.

Суд першої інстанції не викликав в судове засідання 31.10.2024 року учасників, зокрема адвоката Новіка В.І., що не дало можливості останньому подати суду клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, що є порушенням прав на захист, адже не дав можливість відстояти свою позицію щодо можливості стягнення грошових сум та обґрунтування необхідності зменшення витрат на правову допомогу.

За таких обставин, наявні підстави зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами до 3000 грн. змінивши при цьому додаткове рішення суду першої інстанції.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Валько І.В. подав відзив на апеляційні скарги, в якому просить апеляційні скарги на рішення суду від 23.09.2024 року та на додаткове рішення суду від 31.10.2024 року залишити без задоволення, а рішення суду та додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказує, що апелянт посилається на практику суду, яка ґрунтувалася на нормах права, що діяли до внесення змін до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що набули чинності у 2020 році.

Із внесенням змін до законодавства Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», що набув чинності 16 січня 2020 року, концепція скасування реєстраційних записів зазнала істотних змін. Зокрема, ст. 26 Закону було викладено у новій редакції, яка встановлює, що скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, а також визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено реєстрацію, передбачає державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав згідно з чинними нормами Закону.

Це нововведення включало можливість скасування записів про проведену державну реєстрацію прав як самостійної дії. У зв`язку з цим задоволення позовних вимог про скасування таких записів фактично стає недоцільним, оскільки законодавством це більше не передбачено.

Це свідчить про використання апелянтом застарілих правових позицій, які не враховують актуальних змін у законодавстві.

Отже, тільки скасування рішення нотаріуса, як державного реєстратора, про реєстрацію прав власності на об`єкти нерухомості приведе до відновлення права власності за первинним власником.

Щодо укладення договір дарування нерухомого майна та купівлі-продажу транспортного засобу.

Договори дарування та відчуження автомобільного транспорту можуть бути визнанні фіктивними (фраудаторними правочинами), оскільки їх укладення між близькими родичами було спрямоване не на реальне настання правових наслідків, а на приховування майна з метою уникнення виконання грошових зобов`язань. Це означає що сторони правочину діяли недобросовісно і зловживали правами на шкоду кредитору, оскільки договір дарування порушує майнові інтереси кредитора позивачів і має на меті уникнення звернення стягнення на майно боржника.

Щодо додаткового рішення суду.

Зазначає, що з трьох відповідачів, яких стосується додаткове рішення, його оскаржив лише один ОСОБА_3 через свого представника. Адвокат Новік В.І. не є представником інших відповідачів, і не має права на апеляційне оскарження рішень суду від їх імені. Отже, прохальна частина апеляційної скарги на додаткове рішення про зменшення розміру витрат до 3000,00 грн. виходить за межі повноважень представника апелянта.

Апелянт та його представник заяв до суду про зменшення витрат на правничу допомогу не подавали. Стягнуті витрати на правничу допомогу реальні, потрібні і не завищені. Адвокат Валько І.В. представляв у цій справі двох позивачів. Було проведено 8 судових засідань, в яких адвокат брав участь як безпосередньо в суді у м. Жашків, куди приїжджав з позивачем з м. Києва, так і в режимі відеоконференції.

Тому доводи апелянта про невідповідність витрат вимогам ч. 4 ст. 137 ЦПК України щодо витраченого часу, складності справи, обсягам послуг і цінною позову є необґрунтованими.

Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд справи апеляційним судом через систему «Електронний суд», що підтверджується довідками про доставку електронного документа.

Конверт, надісланий відповідачу ОСОБА_5 поштовим зв`язком на адресу, яка міститься в матеріалах справи, повернувся до суду із позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою». Будь-яких інших засобів зв`язку відповідача ОСОБА_5 , крім поштової адреси матеріали справи не містять.

У зв`язку з цим, про розгляд справи учасників було також повідомлено шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Черкаського апеляційного суду. Відповідно до положень ст. 128 ЦПК України оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України є належним повідомленням відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_4 про розгляд справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 23.09.2024 року суду та додаткове рішення суду від 31.10.2024 року оскаржується відповідачем ОСОБА_3 . Іншими учасниками справи апеляційні скарги на вказані рішення суду не подані, а тому додаткове рішення суду в даній частині судом апеляційної інстанції не переглядається відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України.

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 19.09.2022 року, яке постановою Черкаського апеляційного суду від 19.09.2022 року залишено без змін, стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , суму боргу в розмірі 11 841, 85 дол. США, з яких: - 10150,00 дол. США - основний борг; 1691,85 дол. США - три проценти річних (а.с.17-18 т. 1).

Відповідно до додаткового рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 26.10.2022 року доповнено резолютивну частину рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 19.09.2022 року в справі № 693/266/22 абзацом третім наступного змісту: стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані з професійною правничою допомогою адвоката в розмірі 14 000 грн. ( а.с.19-20 т. 1).

Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження, 05.01.2023 року відкрито виконавче провадження № 70652113 про стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , суму боргу в розмірі 11841,85 дол. США, з яких: - 10150,00 дол. США - основний борг; 1691,85 дол. США - три проценти річних (а.с. 25 т. 1).

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.01.2023 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_5 про стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , судові витрати пов`язані з професійною правничою допомогою адвоката в розмірі 14 000 грн. (а.с.26 т. 1).

Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, вбачається, що за ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровано житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1 та земельна ділянка з кадастровий номер :01:001:0318, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування, земельної ділянки та житлового будинку, серії номер: 1076, виданий 07.10.22 року, Приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Камуз Ю.В. (а.с.28-29 т. 1).

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 21.09.2022 року, яке постановою Черкаського апеляційного суду від 29.11.2022 року залишено без змін, стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , суму боргу в розмірі 15768,03 дол. США, з яких: - 15000,00 дол. США - основний борг; 768,03 дол. США - три проценти річних (36-37 т.1).

Відповідно до додаткового рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 26.10.2022 року доповнено резолютивну частину рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 21.09.2022 року в справі № 693/291/22 абзацом третім наступного змісту: стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати пов`язані з професійною правничою допомогою адвоката в розмірі 12 350 грн. (а.с.38-39, т. 1).

Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.01.2023 року відкрито виконавче провадження № 7065170 про стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , суму боргу в розмірі 15768,03 дол. США, з яких: 15000,00 дол. США - основний борг; 768,03 дол. США - три проценти річних (а.с.45. т. 1).

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження, 05.01.2023 року відкрито виконавче провадження № 70652717 про стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , судові витрати пов`язані з професійною правничою допомогою адвоката в розмірі 12 350 грн. (а.с.46, т.1).

Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.01.2023 року відкрито виконавче провадження № 70652950 про стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , судові витрати за надання правничої допомоги в розмірі 6066, 67 грн.

Відповідно до договору дарування земельної ділянки та житлового будинку від 07 жовтня 2022 року, який посвідчений приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Камуз Ю.В., дарувальник ОСОБА_3 передає обдарованій ОСОБА_5 майно у власність безоплатно земельну ділянку, кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:0318, разом із розташованим на ній житловим будинком, що знаходиться за адресою: с. Конельська Попівка Жашківського району Черкаської області.

Згідно договору купівлі продажу 7142/2022/884621121 транспортного засобу від 19.11.2022 року ОСОБА_3 продав ОСОБА_4 транспортний засіб Toyota Camry, колір чорний, НОМЕР_4 (а.с.132-133 т. 1).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Згідно з ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22)).

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України).

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).

Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що «оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)».

Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що:

особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»;

наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають);

враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (постанова Верховного Суду від 16 червня 2021 року в справі № 747/306/19).

Необхідно розмежовувати конкурсне оспорювання та позаконкурсне оспорювання фраудаторних правочинів. Недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) «через можливість доступу до майна боржника», навіть і того, що знаходиться в інших осіб.

Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину (постанова Верховного Суду від 05 квітня 2023 року в справі № 523/17429/20).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц зроблено висновок, що: «позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України».

Тобто, Велика Палата Верховного Суду у справі № 369/11268/16-ц сформулювала підхід, за яким допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як: фіктивного (стаття 234 ЦК України); такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України); такого, що порушує публічний порядок (частини перша та друга статті 228 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2024 року справа № 757/50206/20-ц вказано, що: «цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку). Боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь своєї матері після пред`явлення до нього позову банку про стягнення заборгованості, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника.

Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України)».

Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Приватно-правовий інструментарій (зокрема, вчинення фраудаторного договору) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили, чи виконавчого напису (постанова Верховного Суду від 05 квітня 2023 року в справі № 523/17429/20).

Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір.

До обставин, які дозволяють кваліфікувати безоплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору зокрема, відноситься: безоплатність договору; момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, дружина чи колишня дружина боржника, чоловік чи колишній чоловік боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа).

Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину (постанова Верховного Суду у складі від 05 квітня 2023 року в справі № 523/17429/20).

У постанові Верховного Суду від 06 листопада 2024 року у справі № 754/622/21 зазначено, що: «апеляційний суд не звернув уваги, що кваліфікація правочину як фіктивного виключається, якщо на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав; натомість для кваліфікації фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України) не має значення, що на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав. Важливим для кваліфікації такого правочину як фраудаторного є те, що внаслідок його вчинення відбувається, зокрема, унеможливлення звернення стягнення на майно боржника чи зменшується обсяг його майна. Тому мотивувальну частину постанови суду апеляційної інстанції слід змінити з урахуванням висновків, викладених в цій постанові.

Пред`являючи позов, позивачі посилалися на те, що оспорювані правочини вчинені відповідачем без дійсних намірів створення правових наслідків, а з метою уникнення можливості ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити вимоги кредитора за рахунок наявного в нього майна.

У даній справі встановлено, що рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 19.09.2022 року, яке постановою Черкаського апеляційного суду від 10.11.2022 року залишено без змін, стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , суму боргу в розмірі 11 841, 85 дол. США.

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 21.09.2022 року, яке постановою Черкаського апеляційного суду від 29.11.2022 року залишено без змін, стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , суму боргу в розмірі 15768,03 дол. США.

Відповідно до договору дарування земельної ділянки та житлового будинку від 07 жовтня 2022 року, дарувальник ОСОБА_3 передав дружині ОСОБА_5 майно у власність безоплатно земельну ділянку, разом із розташованим на ній житловим будинком.

Згідно договору купівлі продажу 7142/2022/884621121 транспортного засобу від 19.11.2022 року ОСОБА_3 продав сину ОСОБА_4 транспортний засіб Toyota Camry.

Тобто, ОСОБА_3 , укладаючи оспорювані договори, достовірно знав про те, що в нього існує значна заборгованість за рішеннями суду.

Така обставина, як відчуження майна за наявності непогашеної заборгованості є вирішальною при доведенні фраудаторності, а, отже, і недійсності оспорюваних договорів, адже наявність цих обставин свідчить про те, що відповідач діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам позивачів. При цьому відчуження спірного майна відбулося з метою уникнення у майбутньому звернення стягнення кредитором майна відповідача.

Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною, тоді як відповідач мети укладення оспорюваних договорів в суді не довів.

Беручи до уваги ту обставину, що після прийняття судових рішень, яким з ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 грошові кошти, враховуючи відсутність у ОСОБА_3 іншого майна за рахунок якого можливо було б погасити заборгованість перед позивачами, відсутність жодної проплати за боргом, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оспорювані правочин дарування та правочин купівлі-продажу вчинено боржником на шкоду кредитору з метою утруднення виконання судового рішення щодо стягнення грошових коштів з боржника, тому суд дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги про визнання оспорюваних договорів підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду про фраудаторність правочинів не ґрунтуються на встановлених обставинах справи та не спростовують висновків суду про те, що вчинений боржником ОСОБА_3 безоплатний правочин дарування земельної ділянки та житловим будинком своїй дружині та укладений договір купівлі-продажу із сином транспортного засобу у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором був вчинений на шкоду кредиторам.

Не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не підтверджено факту порушення ним їх прав та інтересів оспорюваними договорами, оскільки даний факт спростовуються наявними доказами у справі.

Що стосується висновку суду про задоволення вимог про скасування рішення про державну реєстрацію, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та обтяжень регулює ЗУ «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень».

Згідно пунктів 1, 2, 3 ч. 3 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, чинній з 16 січня 2020 року, відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16).

Наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України).

Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2023 року в справі № 523/17429/20).

Належним способом є відновлення становища яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України), і для повернення майна боржнику оспорювання наступних правочинів (реєстраційних дій) щодо цього майна не вимагається (постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року у справі № 643/15604/17, від 12 квітня 2023 року в справі № 161/12564/21).

У зв`язку з викладеним оскаржене судове рішення в цій частині слід змінити, скасувавши державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 65069602 від 07.10.2022 року, прийняте приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Камуз Ю.В. про державну реєстрацію права власності на житловий будинок загальною площею 98,2 кв.м., житловою площею 48, кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та державну реєстрацію права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :01:001:0318 площею 0,377 гектарів за адресою : АДРЕСА_1 , яким зареєстровано право власності за ОСОБА_5 .

Щодо оскарження додаткового рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 31 жовтня 2025 року.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про стягнення з відповідачів витрати на правничу допомогу у розмірі 7800,00 грн., по 2600,00 грн. з кожного та заяву ОСОБА_1 про стягнення з відповідачів витрати на правову допомогу у розмірі 42033,22 грн., по 14011,07 грн. з кожного, суд першої інстанції виходив з того, що представником позивачів були обґрунтовані вимоги з приводу стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, надано докази, які підтверджують понесення позивачами витрат на правничу допомогу у зазначеному в заявах розмірах, що є співмірним з предметом спору та складністю справи.

Скаржник ОСОБА_3 звертаючись зі скаргою на додаткове рішення просить апеляційний суд скасувати рішення повністю, мотивуючи апеляційну скаргу тим, що загальний розмір понесених позивачем судових витрат є неспівмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України право на апеляційне оскарження рішення суду мають учасники справи у тому разі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Колегія суддів зазначає, що іншими відповідачами по справі додаткове рішення суду від 31 жовтня 2025 року не оскаржується, ОСОБА_3 чи його представник Новік В.І. доказів того, що вони мають повноваження представляти інтереси інших відповідачів по справі апеляційному суду не надали.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. (Правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16).

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01).

З матеріалів справи вбачається, що представником позивачів адвокатом Вальком І.В. було надано документи на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, а саме: договір № 368/22 про надання правничої допомоги від 18.04.2022 року; акт - розрахунок № 11 прийому - передачі послуг від 26.12.2023 року, укладеного між АБ «Валько - Ігор та партнери» з одної сторони та ОСОБА_1 уклали цей акт рахунок прийому-передачі послуг до договору про надання правничої допомоги від 18.04.2022 року № 368/22 на суму 2600,00 грн.; акт - розрахунок № 10 прийому - передачі послуг від 11.12.2023 року на суму 2600,00 грн.; платіжна інструкція від 04.12.2023 року на суму 2600,00 грн.; акт-розрахунок № 9 прийому-передачі послуг від 30.11.2023 року на суму 2600,00 грн.; платіжна інструкція від 04.122023 року на суму 3216,64 грн.; акт-розрахунок № 8 прийому-передачі послуг від 31.10.2023 року на суму 3216,64 грн.; платіжна інструкція від 05.10.2023 року на суму 2600,00 грн.; акт-розрахунок № 7 прийому-передачі послуг від 11.09.2023 року на суму 2600,00 грн.; платіжна інструкція від 18.07.2023 року на суму 7800,00 грн; акт-розрахунок № 5 прийому-передачі послуг від 15.07.2023 року на суму 7800,00 грн.; акт-розрахунок № 12 прийому-передачі послуг від 13.03.2024 року на суму 8019,00 грн.; акт-розрахунок № 13 прийому-передачі послуг від 23.04.2024 року на суму 3350,00 грн.; платіжна інструкція від 23.04.2024 року на суму 8769,00 грн.; акт-розрахунок № 14 прийому-передачі послуг від 30.06.2024 року на суму 3900,00 грн.; платіжна інструкція від 16.07.2024 року на суму 3900,00 грн.; акт-розрахунок № 15 прийому-передачі послуг від 30.08.2024 року на суму 5470,00 грн.; платіжна інструкція від 04.09.2024 року на суму 5470,00 грн.; акт-розрахунок № 16 прийому-передачі послуг від 23.09.2024 року на суму 3400,00 грн.; платіжна інструкція від 24.09.2024 року на суму 3400,00 грн.

Колегія суддів звертає увагу на те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною, постанови Верховного суду від23 грудня 2021 року у справі № 923/560/17, від10 листопада 2021 року у справі № 329/766/18, від 24 січня 2024 року у справі № 357/13634/21.

Колегія суддів, з урахуванням наведеного вище та з урахуванням конкретних обставин справи, обґрунтованості та реальності понесених позивачем ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, розумності їхнього розміру, принципу співмірності судових витрат, розміру наданої правничої допомоги, складністю справи та виконаними адвокатом послугами, часом, витраченим на виконання робіт з надання правової допомоги, обсягом наданих послуг, результатами розгляду справи, приходить до висновку, що розмір витрат на оплату послуг адвоката в сумі 14011,07 грн. є завищеним. При цьому колегія суддів вважає, що з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 2600,00 грн., що буде відповідати критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, необхідних процесуальних дій сторони та часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги у суді першої інстанції.

Що стосується вимоги про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2600,00 грн.

На підтвердження представником позивачів адвокатом Вальком І.В. було надано документи на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції позивачу ОСОБА_2 а саме: договір № 369/22 про надання правничої допомоги від 18.04.2022 року; акт рахунок № 5 прийому-передачі послуг від 15.07.2023 року укладеного між АБ «Валько - Ігор та партнери» з одної сторони та ОСОБА_2 уклали цей акт рахунок прийому-передачі послуг до договору про надання правничої допомоги від 18.04.2022 року № 369/22 на суму 7800,00 грн.

Враховуючи складність справи, судову практику у спірних правовідносинах, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, враховуючи співмірність вартості реальних послуг з правничої допомоги зі складністю справи, колегія суддів вважає справедливим та пропорційним стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в апеляційній інстанції у розмірі 2600,00грн.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат Валько І.В. заявив клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в розмірі 10 400 грн.

На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги адвокатом надано: ордер на надання правничої допомоги від 19.04.2022 року; акт-рахунок № 18 прийому-передачі послуг від 14.12.2024 року; акт-рахунок № 19 прийому-передачі послуг від 30.04.2025 року; платіжна інструкція № @2PL032307 від 06.05.2025 року.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, врахувавши критерій реальності наданих доказів та обсяг виконаних робіт адвоката на представництво інтересів позивача в суді апеляційної інстанції вважає за необхідне частково задовольнити клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Валько І.В. в розмірі 5000,00 грн., оскільки така сума буде відповідати принципу співмірності та розумності і буде узгоджуватися також із позицією Великої Палати ВС справа № 904/4507/18 щодо визначення критеріїв розміру гонорару.

В зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу понесені в суді апеляційної інстанції в розмірі 5000 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_3 - адвоката Новіка Владислава Ігоровича на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 23 вересня 2024 року та додаткове рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 31 жовтня 2024 року - задовольнити частково.

Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 23 вересня 2024 року змінити, виклавши третій абзац резолютивної частини в слідуючій редакції:

«Скасувати державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 65069602 від 07.10.2022 року, прийняте приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Камуз Ю.В. про державну реєстрацію права власності на житловий будинок загальною площею 98,2 кв.м., житловою площею 48, кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та державну реєстрацію права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :01:001:0318 площею 0,377 гектарів за адресою : АДРЕСА_1 , яким зареєстровано право власності за ОСОБА_5 ».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Додаткове рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 31 жовтня 2025 року змінити, зменшивши загальний розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню з ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 з 42033,22 грн. до 30622,14 грн, та зменшивши розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 з 14011,07 грн. до 2600,00 грн.

В іншій частині додаткове рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу при розгляді справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 5000,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді