РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/2050/25

провадження у справі №2/0285/1192/25

26 травня 2025 року м. Звягель

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Сташківа Т.Б. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ :

16.04.2025 ТОВ «Свеа фінанс» звернулося до суду із зазначеним позовом, у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором

В обґрунтування позову зазначає, що 21.12.2022 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 11 600 грн зі сплатою 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% в день з кінцевим терміном повернення коштів до 14.01.2023. Кредитодавець належним чином виконав умови кредитного договору, надавши відповідачу кредитні кошти на умовах та в порядку, передбаченому кредитним договором. 28.07.2023 укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» відступило, а ТОВ «Росвен інвест Україна», правонаступником якого є ТОВ «Свеа фінанс», набуло право грошової вимоги за вказаним кредитним договором. Оскільки відповідач належним чином не виконував грошові зобов`язання за кредитним договором, виникла заборгованість в сумі 45 240 грн, з яких: заборгованість зі тілом кредиту в розмірі 11 600 грн, проценти за користування кредитом в розмірі 33 640 грн, які позивач просить стягнути з відповідача.

У відзиві на позов відповідач просить відмовити в задоволенні позову позову, у разі ж коли суд дійде висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, то просить стягнути з відповідача лише тіло кредиту, стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн. Зазначає, що матеріали справи не містять доказів підписання сторонами кредитного договору в електронній формі, отже кредитний договір не є укладеним. Доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Відповідач заперечує укладення спірного кредитного договору, які і заперечує його підписання та узгодження всіх істотних умов. Наявна в матеріалах справи копія договору не може вважатись належним доказом підтвердження укладення кредитного договору та не є електронним документом, оскільки не відповідає вимогам ст.ст. 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Надана позивачем паперова копія договору фактично є неналежним доказом, оскільки позивачем не надано доказів того, що наявна в матеріалах справи копія договору створювалась в порядку, визначеному вищевказаним Законом та що вона була підписана електронним цифровим підписом уповноваженою особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Крім того, долучені до договору графік платежів та Паспорт споживчого кредиту також не містять підписів сторін договору, тобто фактичної згоди на отримання кредиту відповідач не надавав. У позовній заяві товариство зазначає, що відповідачу було надіслано одноразовий ідентифікатор смс-повідомлення, при введені якого відповідач ніби підтвердив прийняття умов кредитного договору, проте у матеріалах справи відсутні докази щодо часу та способу генерування одноразового ідентифікатора, його направлення відповідачу, тощо. Також позивачем не надано банківської виписки із рахунку відповідача, яка б підтверджувала перерахування коштів, наданих відповідачу у позику. Крім цього, відповідач заперечує щодо нарахування процентів за користування кредитом, оскільки що до моменту отримання кредиту, з 04.03.2022 відповідач є військовослужбовцем ЗСУ та перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 . 24.04.2025 відповідач надіслав на адресу позивача заяву про списання процентів за користування кредитом у зв`язку із проходженням військової служби, однак відповіді не отримав.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21.12.2022 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 11 600 грн зі сплатою 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% в день з кінцевим терміном повернення коштів до 14.01.2023. Кредитодавець належним чином виконав умови кредитного договору, надавши відповідачу кредитні кошти на умовах та в порядку, передбаченому кредитним договором (а.с. 8).

Кредитодавець перерахував на банківський картковий рахунок позичальника кредитні кошти в розмірі 11 600 грн (а.с. 15).

28.07.2023 укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» відступило, а ТОВ «Росвен інвест Україна», правонаступником якого є ТОВ «Свеа фінанс», набуло право грошової вимоги за вказаним кредитним договором (а.с. 21, 28).

Оскільки відповідач належним чином не виконував грошові зобов`язання за кредитним договором, виникла заборгованість в сумі 45 240 грн, з яких: заборгованість зі тілом кредиту в розмірі 11 600 грн, проценти за користування кредитом в розмірі 33 640 грн, які позивач просить стягнути з відповідача (а.с. 17).

Щодо позовних вимог про стягнення тіла кредиту, суд виходить з наступного.

За частиною 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Матеріалами справи підтверджується, що договір позики між сторонами укладено в електронному вигляді, відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Згідно із ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Позивач свої зобов`язання перед відповідачем виконав в повному обсязі, надавши кредит, а відповідач, у свою чергу, не повернув своєчасно кредитні кошти, і станом на день звернення позивача до суду із зазначеним позовом існує заборгованість за кредитним договором. Таким чином, невиконання відповідачем договірних зобов`язань порушує право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, які були надані у кредит.

Позивачем на підтвердження погодження сторонами істотних умов кредитного договору, укладення сторонами кредитного договору, перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача, надано належні, допустимі та достатні докази, а тому позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Доводи відповідача про те, що позивачем не доведено факт укладення кредитного договору, отримання відповідачем кредитних коштів, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Щодо позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

У постанові Верховного Суду від 04.09.2024 № 426/4264/19 викладено наступний правовий висновок.

Для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21.08.2014 № 322/2/7142.

Водночас вказаний закон не містить норм, які б звільняли позичальника від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом протягом особливого періоду у зв`язку з наявністю у нього статусу учасника бойових дій.

Положення Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не містять норм, які б звільняли позичальника від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом протягом особливого періоду у зв`язку з наявністю у нього статусу учасника бойових дій.

Верховний Суд зазначив, що висновки судів про застосування до спірних правовідносин положення пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є безпідставними та необґрунтованими, оскільки положення цього закону стосуються виключно мобілізованих позичальників та за фактичних обставин у справі, встановлених під час неодноразового її розгляду, на спірні правовідносини не поширюються.

Так, відповідно до листа Міністерства оборони України від 21.08.2014 № 322/2/7142 Міністерство інформує, що документом, який підтверджує призов та проходження військової служби військовослужбовцем у особливий період, а також підтверджує призов під час мобілізації резервістів та військовозобов`язаних, є військовий квиток, в якому в відповідних розділах здійснюються службові відмітки. Також документами, які підтверджують призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, можуть бути довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Початком військової служби військовозобов`язаних є день призову на військову службу у районному військовому комісаріаті, а для резервістів - день зарахування до списків особового складу військової частини, про що робиться відповідний запис до військового квитка. Закінченням військової служби для резервістів та військовозобов`язаних є день виключення військовослужбовців із списків особового складу військової частини, про що робиться відповідний запис до військового квитка. Закінчення особливого періоду в Україні здійснюється у відповідності до рішення Президента України про демобілізацію, що визначається Указом Президента України.

Як вбачається з копії військового квитка серії НОМЕР_2 військовослужбовець ОСОБА_1 04.03.2022 призваний у Збройні Сили України під час мобілізації на підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022.

Згідно із довідки заступника командира військової частини від 01.05.2025 молодший сержант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 з 10.01.2023.

08.05.2025 представник відповідача надіслала на електронну адресу ТОВ «Свеа фінанс» заяву про списання процентів за кредитним договором, посилаючись на вимоги п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та долучивши до заяви копію військового квитка ОСОБА_1 . Однак відповіді відповідач не отримав.

Таким чином, оскільки відповідач є військовослужбовцем та проходить військову службу під час дії особливого періоду (мобілізації), надіслав на адресу фінансової установи копію документу (військового квитка), встановленого листом Міністерства оборони України від 21.08.2014 № 322/2/7142, тому згідно із п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців» проценти за вказаним кредитом нарахуванню не підлягають.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги частково підтверджуються належними доказами, є частково обґрунтованими, а тому підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ч. 6 ст. 259, 265, 268, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс» ( б-р Вацлава Гавела, 6, м. Київ, 03126, код ЄДРПОУ 37616221) заборгованість за тілом кредиту в розмірі 11 600 гривень та судовий збір в розмірі 621 гривні 12 копійок

У задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Житомирського апеляційного суду.

Повний текст рішенні складено 26.05.2025.

Суддя Т. Б. Сташків