ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року

м. Київ

справа № 645/2798/24

провадження № 61-58св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача - Литвиненко І. В.,

суддів: Грушицького А. І., Петрова Є. В., Пророка В. В., Сердюка В. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Железняк Лариса Вячеславівна,

розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 серпня 2024 року під головуванням Алтухової О. Ю. та постанову Харківського апеляційного суду від 03 грудня 2024 року у складі колегії суддів: Тичкової О. Ю., Мамінової О. В., Пилипчук Н. П. за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Железняк Лариса В`ячеславівна, про встановлення факту батьківства,

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст вимог

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила:

- встановити факт батьківства померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по відношенню до доньки - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заяву обґрунтовувала тим, що з грудня 1981 року мати заявниці ОСОБА_3 проживала у цивільному шлюбі з батьком заявниці ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 народила від ОСОБА_2 доньку ОСОБА_1 . У свідоцтві про народження доньки, за вказівкою матері вказано, що батьком є « ОСОБА_4 », а прізвище « ОСОБА_1 ». Запис про батька доньки у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України.

Після народження заявниці її мати ОСОБА_3 та батько ОСОБА_2 до травня 2013 року проживали однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 , а 29 травня 2013 року ОСОБА_1 разом зі своїми дітьми зареєструвалися та проживали у квартирі батька ОСОБА_2 та бабусі ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку № 576 від 21 березня 2021 року особовий рахунок на кв. АДРЕСА_3 відкрито на ОСОБА_6 , в квартирі зареєстровані син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , онука - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 та правнуки.

За час життя у цивільному шлюбі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не встигли подати заяву про визнання його батьком дитини. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 виданого 04 жовтня 2023 року.

Із самого народження заявниці та по день смерті ОСОБА_2 , вони проживали разом однією сім`єю, він виконував усі обов`язки батька до неї як до рідної дитини передбачені сімейним законодавством. Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на кв. АДРЕСА_3 , що належала померлому на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 28 січня 2000 року та договору довічного утримання від 11 лютого 2004 року. ОСОБА_1 вважає себе спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 , а тому у встановлений законом шестимісячний строк після смерті останнього, вона звернулася до приватного нотаріуса Железняк Л. В. із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі виданого 13 лютого 2024 року № 75804617. Однак, приватний нотаріус Железняк Л. В. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з непідтвердженням родинного зв`язку з спадкодавцем. Встановлення факту батьківства необхідно заявниці для внесення відповідних змін до актового запису про народження, а також для подальшого оформлення спадкових прав.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Фрунзенський районний суд м. Харкова рішенням від 01 серпня 2024 року у задоволенні заяви відмовив.

Рішення мотивовано тим, що жоден з досліджених судом доказів ні окремо, ні в їх взаємозв`язку не може підтвердити факт батьківства померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 стосовно заявниці.

Харківський апеляційний суд постановою від 03 грудня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнив частково.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 серпня 2024 року - змінив.

Виклав мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Апеляційний суд указав, як вбачається з заяви ОСОБА_1 , заінтересованою особою у спірних правовідносинах зазначено приватного нотаріуса Харківського міського округу Железняк Л. В., а не інших спадкоємців, або територіальну громаду м. Харкова в особі Харківської міської ради, на що суд першої інстанції уваги не звернув та вирішив справу щодо неналежної заінтересованої особи.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У січні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Вініцький М. В., надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу у якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення процесуального права, просила скасувати рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 серпня 2024 року і постанову Харківського апеляційного суду від 03 грудня 2024 рокута ухвалити нове рішення про задоволення заяви.

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18, від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 641/9147/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 225/6301/15-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 14 лютого 2025 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував справу із Фрунзенського районного суду м. Харкова.

03 березня 2025 року цивільна справа № 645/2798/24 надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи

Судами встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України зазначено батьками ОСОБА_1 мати - ОСОБА_3 , батько - ОСОБА_7 .

Батьки ОСОБА_1 не перебували у зареєстрованому шлюбі.

Згідно довідки № 576 від 21 березня 2022 року з місця проживання про склад сім`ї та прописку ОСОБА_1 проживає і постійно прописана за адресою: АДРЕСА_2 . Особовий рахунок відкрито на ОСОБА_6 , в якому зазначено членами сім`ї зареєстровані у квартирі: ОСОБА_2 - син, ОСОБА_1 - онука та правнуки.

У матеріалах справи містяться копії документів, а саме: паспорту та РНОКПП ОСОБА_1 ; паспорту ОСОБА_2 ; свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02 квітня 2024 року; свідоцтва про право власності на житло від 28 січня 2000 року на кв. АДРЕСА_3 ; договору довічного утримання від 11 лютого 2004 року, дві фотокартки.

Судом витребувано та досліджено копії матеріалів спадкової справи № 6/2024, заведеної після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також були допитані свідки: ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які повідомили про те, що ОСОБА_2 був батьком ОСОБА_1 , але не записав дитину на себе через те, що мав судимість.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

У частині першій статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з частинами першою та другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Залежно від обставин юридичні факти за критерієм їх правових наслідків розрізняють на: правовиникаючі, правозмінюючі, правопризупиняючі, правовідновлюючі, правоприпиняючі.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи матиме він правові наслідки.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18.

У справі, яка переглядається Верховним Судом, ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту батьківства, яке необхідно заявниці для внесення відповідних змін до актового запису про народження, а також для подальшого оформлення спадкових прав.

Заінтересованою особою заявницею вказано приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Железняк Л. В.

Відповідно до статті 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Права заінтересованих осіб знаходяться у юридичному зв`язку із суб`єктивними правами заявників і зумовлюються встановленням юридичного факту. Інтереси заінтересованих осіб можуть суперечити інтересам заявника. Отже, притягнення (вступ) цих заінтересованих осіб має важливе практичне значення, оскільки вони мають можливість у процесі розгляду справи про встановлення юридичного факту заявити про порушення чи оспорювання їхніх суб`єктивних прав.

Заінтересовані особи беруть участь у справах окремого провадження з метою захисту своїх інтересів або інтересів держави. Але на відміну від заявника ці особи самі не звертаються до суду із заявою, а вступають у вже розпочатий процес з власної ініціативи або притягуються до участі у справі судом.

ЦПК України не визначено осіб, які є заінтересованими у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які суд розглядає в порядку окремого провадження. Коло заінтересованих осіб визначається залежно від мети встановлення фактів, взаємовідносин таких осіб із заявником у зв`язку з фактами, які підлягають встановленню, і які можуть вплинути на їх права та обов`язки. Неправильне визначення такої особи заявником не є підставою для відмови у задоволенні заяви, оскільки заінтересовані особи повинні бути залучені до участі у справі також з ініціативи суду або можуть вступити у справу з власної ініціативи.

Такі правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 13 червня 2024 року у справі № 333/8899/21, провадження № 61-6732св24; від 13 листопада 2024 року у справі № 308/14160/21, провадження № 61-5293св24; від 05 лютого 2025 року у справі № 183/4366/24, провадження № 61-14909св24.

Суд апеляційної інстанції, змінюючи мотиви відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 виходив із того, що остання звернулася до суду із заявою про встановлення факту батьківства й визначила заінтересованою особою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Железняк Л. В., а не інших спадкоємців або територіальну громаду м. Харкова в особі Харківської міської ради.

Тобто, суд апеляційної інстанції вказав, що, звертаючись до суду із заявою про встановлення факту батьківства, заявниця неправильно визначилася з учасниками справи, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні заяви.

Разом із цим, такі висновки не узгоджують з вищенаведеними нормами права та правовими позиціями Верховного Суду, а неправильне визначення заявником заінтересованої особи не може бути правовою підставою для відмови у задоволенні заяви.

Судом не враховано, що відповідно до частини третьої статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Заінтересовані особи в окремому провадженні повинні бути залучені до участі у справі також з ініціативи суду або можуть вступити у справу з власної ініціативи.

Таким чином, апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви у зв`язку з незалученням до участі у справі належних заінтересованих осіб, зробив помилкові висновки, не врахував норми ЦПК України, зокрема частину третю статтю 294 ЦПК України.

З урахуванням наведеного, судові рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є передчасним. Судові рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими, а тому вони підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно звернути увагу на вищевказане, визначитися з учасниками справи, звернути увагу на зазначені норми ЦПК України та правові висновки Верховного Суду.

Суди попередніх інстанцій не врахували вищенаведеного та у порушення частини п`ятої статті 12 ЦПК України не дотрималися вимог щодо всебічності, повноти та об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Вимогами процесуального закону визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Усунути ці недоліки на стадії касаційного перегляду з урахуванням повноважень Верховного Суду та меж перегляду справи в касаційній інстанції (стаття 400 ЦПК України), коли необхідно встановлювати фактичні обставини та оцінювати докази, є неможливим.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки Верховний Суд направляє справу на новий розгляд.

Керуючись статтями 400, 401, 411, 416, 418 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 серпня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 03 грудня 2024 рокускасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Литвиненко

Судді: А. І. Грушицький

Є. В. Петров

В. В. Пророк

В. В. Сердюк