Провадження № 2-о/522/95/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Павлик І.А.,

за участю:

за участю: секретаря судового засідання Запольської А.М.,

сторони в судове засідання не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування фізичної особи на утриманні,

ВСТАНОВИВ:

28.11.2024 до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування фізичної особи на утриманні.

Заява обґрунтована тим, що 16.10.1993 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб, про що відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Малиновської районної райадміністрації виконкому Одеської міської ради було видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , актовий запис № 555.

10.06.2014 рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі № 522/6198/14-ц шлюб було розірвано. Проте після винесення рішення суду сторони примирились і стали знову проживати однією сім`єю, але без державної реєстрації шлюбу. Після примирення у сторін були справжні сімейні відносини та теплі стосунки як чоловіка та дружини, фактично проживали однією сім`єю. Сторони весь час проживали за адресою: АДРЕСА_1 . Під час сумісного проживання сторони користувались спільним бюджетом, який складався в основному із заробітку заявника. Факт спільного проживання також підтверджується показаннями свідків, сімейними фотографіями та актом обстеження житлових умов.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 10.05.2024 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 3872. Похованням ОСОБА_2 займалась ОСОБА_1 , що підтверджується договором-замовленням про поховання.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина у вигляді 29/1000 квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яку ОСОБА_1 прийняла за заповітом, складеним на її користь, посвідчений Другою Одеською державною нотаріальною конторою 13.01.2017, зареєстровано в реєстрі № 1-24.

Після смерті ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернулась із заявою до територіальних органів Пенсійного фонду України про переведення на пенсію у зв`язку із втратою годувальника. Рішенням № 15 від 06.06.2024 ОСОБА_1 було відмовлено у переведенні на пенсію у зв`язку із втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки нею не надано довідку про перебування на утриманні померлого годувальника, та рекомендовано звернутись до суду з заявою про встановлення факту перебування на утриманні померлого годувальника.

05.12.2024 ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження.

10.12.2024 від представника заінтересованої особи надійшло повідомлення про відсутність матеріалів у електронній справі.

23.01.2025 від представника заінтересованої особи надійшли пояснення, у яких зазначає, що покладається на об`єктивність та неупередженість суду при вирішенні питання щодо розгляду заяви ОСОБА_1 , а також на прийняття законного рішення у справі.

03.02.2025 від представника заявника надійшла заява про виклик свідків, яка ухвалою суду від 25.03.2025 задоволена.

29.04.2025 від представника заінтересованої особи надійшла заява про розгляд справи без їх участі.

01.05.2025 в судовому засіданні здійснено допит свідків:

- свідок ОСОБА_4 зазначила, що проживає на АДРЕСА_2 . Знайома з ОСОБА_1 та померлим з 1981 року, працювали в одній установі. У 2014 році було припинено існування шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . В шлюбі вони проживали по Вознесенькому провулку, після розлучення ОСОБА_2 переїхав на АДРЕСА_3 , іноді ОСОБА_1 туди приходила допомагати. Зазначила, що ОСОБА_2 заробляв більше ніж ОСОБА_1 , заявниця не могла самостійно прожити на свою пенсію. Коли ОСОБА_2 захворів, ОСОБА_1 переїхала до нього;

- свідок ОСОБА_5 зазначив, що проживає за адресою: АДРЕСА_4 , знає ОСОБА_1 та ОСОБА_2 давно. Не знає чи розривали шлюб, але переїхали на АДРЕСА_3 . Про сімейний бюджет нічого не знає.

ОСОБА_1 у судовому засіданні зазначила, що у 2014 році вони з ОСОБА_2 розлучились, проте продовжили проживати разом, вона за ним доглядала. Заявниця має дві квартири, одну здає, оскільки пенсії не вистачає.

07.05.2025 від представника заінтересованої особи надійшла заява про розгляд справи без їх участі.

Розглянувши матеріали заяви та справи, суд дійшов до наступних висновків.

10.06.2014 рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі № 522/6198/14-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Заявниця стверджує, що після винесення рішення суду про розірвання шлюбу сторони примирились і стали знову проживати однією сім`єю, але без державної реєстрації шлюбу.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя (ст. 21 СК України).

Державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства (ст. 27 Сімейного кодексу України).

Зареєстрований шлюб передбачає для подружжя ряд гарантій.

Ознаками фактичної сім`ї, що складає фактичний шлюб між чоловіком та жінкою та виникає за рішенням суду є: спільне проживання чоловіка і жінки; спільний побут; взаємні права і обов`язки.

Конституційний суд України у рішенні від 3.06.1999 у справі № 1-8/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Тривалість спільного проживання чоловіка та жінки як ознака наявності сім`ї на законодавчому рівні не визначена.

Водночас, строк спільного проживання однією сім`єю має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв.

Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.

Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.

Аналогічні висновки наведені у постанові КЦС ВС від 30.10.2019 у справі № 643/6799/17.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року в справі №127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі №343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі№522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі №354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі №490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі №588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі №279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі №748/897/18, від 11 грудня 2019 року у справі №712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі №490/4949/17, від 18 грудня 2019 року у справі №761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року у справі №490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року у справі №757/8786/15-ц та від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі № 524/10054/16.

В контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх слід також відзначити, що згідно усталеної судової практики самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанови Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16-ц та від 08 грудня 2021 у справі № 531/295/19).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 10.05.2024 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 3872.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина у вигляді 29/1000 квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яку ОСОБА_1 прийняла за заповітом, складеним на її користь, посвідченим Другою Одеською державною нотаріальною конторою 13.01.2017, зареєстровано в реєстрі за № 1-24.

Після смерті ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернулась із заявою до територіальних органів Пенсійного фонду України з метою переведення на пенсію у зв`язку із втратою годувальника. Рішенням № 15 від 06.06.2024 ОСОБА_1 було відмовлено у переведенні на пенсію у зв`язку із втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки нею не надано довідку про перебування на утриманні померлого годувальника, та рекомендовано звернутись до суду з заявою про встановлення факту перебування на утриманні померлого годувальника.

Судом встановлено, що місцем реєстрації проживання ОСОБА_1 є: АДРЕСА_5 ; місцем реєстрації проживання ОСОБА_2 було: АДРЕСА_1 .

Доказами, на які заявниця послалась в обґрунтування своїх вимог є: квитанції про оплату комунальних послуг за рахунком на ім`я ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , показання свідків, свідоцтво про право на спадщину за заповітом у вигляді 29/1000 квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та квитанції про оплату послуг поховання ОСОБА_2 .

Вказані докази з урахуванням вимог закону та сталої судової практики суд оцінює критично, як такі, які за своїм змістом самі по собі не доводять, що між заявницею та ОСОБА_2 склались та мали місце протягом спірного тривалого періоду часу усталені відносини, які притаманні подружжю.

Жодні докази тривалого постійного сумісного проживання, ведення спільного господарства, спільного побуту, спільного бюджету, взаємності прав та обов`язків, заявником не надані.

При цьому суд враховує, що в заяві ОСОБА_1 стверджує, що під час проживання однією сім`єю до укладення шлюбу, під час перебування у шлюбі та після його розірвання, вони з ОСОБА_2 проживали у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , проте заявниця не просила суд викликати та допитати у судове засідання в якості свідків сусідів, які проживають у цьому будинку та можуть підтвердити вказані заявницею доводи, натомість ОСОБА_1 заявлено про допит свідків, які проживають в інших районах м. Одеси та під час допиту не змогли згадати на якому поверсі знаходиться квартира АДРЕСА_6 та скільки поверхів має будинок АДРЕСА_3 , хоча стверджували про те, що бували в гостях у колишнього подружжя ОСОБА_6 .

Враховуючи вищевикладене, реальність сімейних відносин, сукупність усталених обставин та відносин, притаманних сім`ї, заявником в процесі розгляду справи не доведена, що виключає задоволення вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю судом.

Вимоги про встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_2 є похідними від вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю, оскільки право переходу на пенсію померлого годувальника у відповідності з положеннями ст.ст. 36, 38 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» мають лише члени його сім`ї, натомість заявницею не доведено факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 , а тому зазначені вимоги задоволенню не підлягають.

З огляду на наведене у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 та перебування на його утриманні, слід відмовити за недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 81, 141, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування фізичної особи на утриманні відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Одеського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 26.05.2025.

Суддя І.А. Павлик