Справа № 128/4476/24
Провадження № 22-ц/801/1026/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шевчук Л. П.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 рокуСправа № 128/4476/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача: Рибчинського В.П.,

суддів: Копаничук С.Г., Оніщука В.В.,

за участю секретаря судового засідання Кобенди Ю.О., представника ОСОБА_1 адвоката Саюка Б.О., представника Вінницької міської ради Мичківського І.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Саюка Бориса Олександровича на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 21 березня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Вінницької міської ради, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , про визнання права довічного успадкованого володіння на земельну ділянку в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

В листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вінницької міської ради, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , про визнання права довічного успадкованого володіння на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням ІХ сесії 21 скликання Вінницької районної ради народних депутатів «Про надання земельних ділянок для ведення селянських (фермерських) господарств» від 20.04.1992 ОСОБА_3 надано в довічне успадковуване володіння земельну ділянку площею 12,9 га з земель запасу Стадницької сільської ради, що підтверджується Проектом відведення земельної ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства з земель запасу Стадницької сільської ради, розробленого Вінницьким філіалом Інституту землеустрою УААН. На підставі вказаного рішення ОСОБА_3 видано Державний акт на право довічного успадковуваного володіння землею, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право довічного успатковуваного володіння землею за №33. 15.03.1996 зареєстровано Вінницькою РДА Фермерське господарство «Мельника Миколи Васильовича «АЛОЧКА» (ідентифікаційний код юридичної особи 21728935).

В подальшому на підставі Розпорядження Вінницької РДА №73 від 27.01.2005 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки в розмірі земельної частки (паю) членам фермерського господарства «Алочка» на території Стадницької сільської ради Вінницького району Вінницької області» проведено розпаювання земельної ділянки площею 12,9 га серед членів фермерського господарства. Вказаним Розпорядженням затверджено технічну документацію із землеустрою та передано земельні ділянки для ведення фермерського господарства з видачею державних актів на право власності на землю, а саме: ОСОБА_3 1,4798 га, ОСОБА_4 1,6654 га, ОСОБА_1 1,5501 га, ОСОБА_2 1,6119 га. Земельна ділянка площею 6,4223 га залишилася в межах державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею, що підтверджується пояснювальною запискою до вказаної технічної документації.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер та згідно довідки приватного нотаріуса Лукашенка В.Б., спадкоємцями ОСОБА_3 є його діти: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . На підставі наказу №129 від 13.05.2019 Вінницькою регіональною філією ДП «Центр державного земельного кадастру» розроблено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності на території Стадницької сільської ради, відповідно до якої площа земельної ділянки зменшилася з невідомих причин, а земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :03:003:0232, площа 5,200 га, цільове призначення 01.02 для ведення фермерського господарства та закріплена за землекористувачем ФГ «Мельника Миколи Васильовича «АЛОЧКА». Відповідно до листа ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, що наданий на адвокатський запит, вказана земельна ділянка сформована за рахунок земельної ділянки загальною площею 12,9029 га, яка належить ОСОБА_3 відповідно до державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею.

Дана земельна ділянка зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності 06.05.2024 за Вінницькою міською радою.

Спадкоємець ОСОБА_2 подала приватному нотаріусу Скутельник І.А. заяву про відмову від вступу до складу фермерського господарства в частці, що належала померлому ОСОБА_3 та заявила про вихід зі складу членів фермерського господарства. В подальшому рішенням від 14.07.2023 №2/2023 засновник ФГ « ОСОБА_3 «АЛОЧКА», припинено повноваження голови (керівника) господарства ОСОБА_3 у зв`язку із його смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 , обрано головою господарства ОСОБА_1 , збільшено та перерозподілено статутний капітал та затверджено нову редакцію статуту господарства, проведено державну реєстрацію змін до статутних документів, згідно яких єдиним засновником фермерського господарства є ОСОБА_1 .. Земельна ділянка з кадастровим номером :03:003:0232, площа 5,200 га, цільове призначення 01.02 для ведення фермерського господарства, яку сформовано за рахунок земельної ділянки загальною площею 12,9029 га, що належить ОСОБА_3 , використовується в господарській діяльності ФГ «Мельника Миколи Васильовича «АЛОЧКА» .

24.06.2024 ОСОБА_1 звернувся приватного нотаріуса Лукашенка В.Б. щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право довічного успадковуваного володіння землею після смерті батька ОСОБА_3 ..

Постановою №224/02-31 від 28.06.2024 нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки з наданого спадкоємцем державного акту на право довічного успадковуваного володіння на земельну ділянку площею 12,9 га, не вбачається право спадкодавця на земельну ділянку площею 5,2 га з кадастровим номером :03:003:0232, а власником даної нерухомості є Вінницька міська рада.

В подальшому ОСОБА_1 10.07.2024 звернувся до Вінницької міської ради із заявою про продаж йому вказаної земельної ділянки як спадкоємцю громадянина, якому належало право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою. Листом від 22.08.2024 Департамент земельних ресурсів Вінницької міської ради відмовив йому у цьому, оскільки надані документи не містять внесених змін щодо площі та конфігурації земельної ділянки у зв`язку із формуванням нових земельних ділянок, а також, наданий витяг з ДЗК від 26.03.2024 не містить відомостей про право власності/право постійного користування внесених до Поземельної книги, крім відомостей про речові права, що виникли після 01.01.2013.

На підставі викладеного, просив визнати за ним право довічного успадковуваного володіння на земельну ділянку площею 5,200 га, кадастровий номер :03:003:0232, цільове призначення: 01.02 Для ведення фермерського господарства, яка перебувала в користуванні ОСОБА_3 відповідно до Державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею №33, та виданий згідно рішення ІХ сесії 21 скликання Вінницької районної ради народних депутатів «Про надання земельних ділянок для ведення селянських (фермерських) господарств» від 20.04.1992, що є частиною земельної ділянки площею 12,9 га для ведення селянського (фермерського) господарства та розташована на території Вінницької міської ради Вінницького району Вінницької області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 21 березня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Саюк Б.О. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Вінницької міської ради Мичківський І.П. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що відповідно до копії рішення ІХ сесії 21 скликання Вінницької районної ради народних депутатів від 20.04.1992 вирішено надати в довічне успадковуване володіння жителю м. Вінниці гр. ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 12,9 га ріллі з земель запасу Стадницької сільської ради народних депутатів (а.с. 19).

На підставі вказаного рішення органу місцевого самоврядування Вінницьким філіалом УКРНДІЗЕМПРОЕКТ виготовлено проект відведення земельної ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства з земель запасу Стадницької сільської ради народних депутатів Вінницького району Вінницької області (а.с. 10-36).

Згідно копії Державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею ОСОБА_3 , який мешкає в м. Вінниці, на підставі рішення ІХ сесії 21 скликання Вінницької районної ради народних депутатів Вінницького району Вінницької області від 20.04.1992 №33 надано право у довічне успадковуване володіння 12,9 га землі в межах згідно з планом землеволодіння. Землю надано у довічне успадковуване володіння для ведення селянського (фермерського) господарства. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею за №33 (а.с. 37-40).

З копії свідоцтва про державну реєстрацію (перерєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності (юридичної особи) від 15.03.1996, що видане Вінницькою районною державною адміністрацією вбачається, що 15 березня 1996 року було зареєстровано Фермерське господарство Мельника Миколи Васильовича «Алочка», ідентифікаційний код СПД в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій 21728935 (а.с. 41).

Дане підтверджується також і Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 17.07.2023 (а.с. 42).

Розпорядженням Вінницької РДА №73 від 27.01.2005 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки в розмірі земельної частки (паю) членам фермерського господарства «Алочка» на території Стадницької сільської ради Вінницького району Вінницької області; передано громадянам (згідно додатку) у власність земельні ділянки для ведення фермерського господарства з видачею державних актів на право власності на землю; вказаним громадянам виготовити державні акти на право власності на землю та подати на державну реєстрацію в установленому законом порядку. Відповідно до додатку до даного розпорядження «Список громадян членів фермерського господарства «Алочка», яким передаються у власність земельні ділянки для ведення фермерського господарства з виготовленням державних актів на право власності на землю на території Стадницької сільської ради є: ОСОБА_3 1,4798 га, ОСОБА_4 1,6654 га, ОСОБА_1 1,5501 га, ОСОБА_2 1,6119 га (а.с. 43, 43-зворот).

Державним підприємством «Вінницький Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» 13.12.2004 на підставі Розпорядження Вінницької РДА №73 від 27.01.2005, виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні частки (пай) членам фермерського господарства «Алочка» на території Стадницької сільської ради Вінницького району Вінницької області (а.с. 44-66).

Відповідно до пояснювальної записки до даної технічної документації на підставі вищевказаного розпорядження Вінницької РДА №73 від 27.01.2005, членам фермерського господарства передається у власність земельна ділянка загальною площею 6,3072 га, частина земель площею 6,4223 га залишається у постійному користуванні фермерського господарства. На площі 0,1710 га запроектовані під`їзні шляхи до земельних часток (паїв) членів фермерського господарства «Алочка».

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 67).

Згідно копії довідки приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Лукашенка В.Б. №204/02-14/156/2020 від 09.05.2023, відповідно до матеріалів спадкової справи №156/2020 спадкоємцями майна після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , є його діти: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 68).

Відповідно до копії технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності на території Стадницької сільської ради Вінницького району Вінницької області (за межами населеного пункту), що виготовлена Вінницькою регіональною філією ДВ «Центр Державного земельного кадастру» на підставі наказу №129 від 13.05.2019 Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, загальна площа земельної ділянки ФГ Мельник М.В. становить 5,2000 га (а.с. 69-97).

Відповідно до листа ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 16.04.2024 №0-2-2.6-3422/2-24, що наданий у відповідь на запит представника позивача адвоката Саюка Б.О., в ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області не виявлено державного акту на право довічного успадкованого володіння землею, виданого ОСОБА_3 .. Також не виявлено Книги записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею по Стадницькій сільській раді. Тому надання копій вказаних документів, а також інформації про внесення змін до вказаного державного акту не вбачається за можливе. Однак, в ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області наявні «Проект відведення земельної ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства з земель запасу Стадницької сільської ради (розробник «Вінницький філіал УКРНДІЗЕМПРОЕКТ, з матеріалів якого встановлено, що ОСОБА_3 рішенням Вінницької районної ради народних депутатів від 20.04.1992 було надано в довічне успадковуване володіння земельну ділянку площею 12,9 га із земель запасу Стадницької сільської ради; «Технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки в розмірі земельної частки (паю) членам фермерського господарства «Алочка» на території Стадницької сільської ради (розробник «Вінницький Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», з матеріалів якого встановлено, що розпорядженням Вінницької РДА №73 від 27.01.2005 членам фермерського господарства «Алочка» були передані у власність земельні ділянки для фермерського господарства за рахунок земельної ділянки площею 12,9029 га, яка перебуває у довічному успадковуваному володіння гр. ОСОБА_3 .. Окрім того повідомляє, що земельну ділянку з кадастровим номером :03:003:0232, площею 5,200, цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, розташовану на території Стадницької сільської ради зареєстровано у відомостях Державного земельного кадастру на підставі «Технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності на території Стадницької сільської ради Вінницького району Вінницької області» (за межами населеного пункту), розробленої ДП ВРФ «Центр ДЗК» в 2019 році, з вихідних даних якої встановлено, що вказана земельна ділянка перебувала в користуванні ФГ ОСОБА_3 (а.с. 98-100).

Відповідно до Витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-024 від 26.03.2024 земельна ділянка з кадастровим номером :03:003:0232 на території Стадницької сільської ради, цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, Відділом у Вінницькому районі ГУ ДЗК у Вінницькій області 01.11.2019 зареєстрована в Державному земельному кадастрі (а.с. 101-106).

Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №381417689 від 04.06.2024 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:003:0232, площею 5,20 га, зареєстровано за Вінницькою міською радою (а.с. 107).

Відповідно до копій нотаріально посвідчених заяв члена ФГ «Алочка» ОСОБА_2 від 13.07.2023, адресованих ФГ «Мельника Миколи Васильовича «Алочка», остання, як спадкоємець після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , повідомила про відмову від вступу до складу членів фермерського господарства в частці, що належала померлому ОСОБА_3 та про вихід зі складу членів ФГ «Алочка» (а.с. 108, 109).

Рішенням №2/2023 засновника ФГ «Мельника Миколи Васильовича «Алочка» від 14.07.2023 збільшено статутний капітал господарства на суму 5000,00 грн, затверджено статутний капітал господарства в розмірі 5000,00 грн, припинено повноваження голови (керівника) господарства ОСОБА_3 у зв`язку із його смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 , обрано головою (керівником) господарства ОСОБА_1 , затверджено перерозподіл часток таким чином ОСОБА_1 5000,00 грн, що становить 100% складеного статутного капіталу господарства (а.с. 110).

24.06.2024 ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Лукашенка В.Б. із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на право довічного успадковуваного володіння на земельну ділянку, площею 5,2000 га, кадастровий номер :03:003:0232, після смерті батька ОСОБА_3 (а.с. 121-124).

Постановою від 28.06.2024 №224/02-31 приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В.Б. відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право довічного успадковуваного володіння на вказану земельну ділянку, оскільки із наданих спадкоємцем правовстановлюючих документів не вбачається право власності спадкодавця на цю земельну ділянку, а її власником є Вінницька міська рада (а.с. 125).

Рішенням Вінницької міської ради №1501 від 24.02.2023 затверджено документацію із землеустрою щодо відведення земельних ділянок згідно з додатками (а.с. 124-125).

Відповідно до додатку №2 до вказаного рішення Вінницької міської ради, зокрема п. 13, вирішено зареєструвати право комунальної власності на земельну ділянку площею 5,2 га, кадастровий номер :03:003:0232, для ведення фермерського господарства, що розташована за межами населеного пункту с. Стадниця (а.с. 129-130).

Рішенням Вінницької міської ради №2531 від 25.10.2024 відмовлено ОСОБА_1 у продажі земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства площею 5,2000 га, кадастровий номер :03:003:0232, що розташована за межами населеного пункту с. Стадниця (а.с. 131-135).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що за життя ОСОБА_3 , як фізичній особі, була виділена спірна земельна ділянка площею 12,9 га для створення селянського (фермерського) господарства, та після отримання у постійне користування цієї земельної ділянки, ОСОБА_3 створив Фермерське господарство «Алочка», тому право постійного користування спірною земельною ділянкою з моменту державної реєстрації Фермерського господарства «Алочка» перейшло від ОСОБА_3 до Фермерського господарства «Алочка», та саме через перехід права постійного користування земельною ділянкою до фермерського господарства, право постійного користування земельною ділянкою не входить до складу спадщини, та не може бути успадковане позивачем ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 .

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У справі, що переглядається, предметом спору є визнання права довічного успадковуваного володіння землею в порядку спадкування, яке виникло в особи - засновника фермерського господарства на підставі державного акту.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням ІХ 21 скликання Вінницької районної ради народних депутатів від 20.04.1992 гр. ОСОБА_3 надано в довічне успадковуване володіння із земель запасу Стадницької сільської ради народних депутатів земельну ділянку площею 12,9 га ріллі для ведення селянського (фермерського) господарства. На підставі вказаного рішення у 1992 році ОСОБА_3 видано державний акт на право довічного успадковуваного володіння землею.

Тобто ОСОБА_3 отримав спірну земельну ділянку на праві довічного успадковуваного володіння на підставі Земельного кодексу Української РСР від 18 грудня 1990 року та на підставі Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» від 20 грудня 1991 року, якими і було визначено порядок успадкування такого права.

ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року передбачав існування специфічного речового права на земельну ділянку та можливість для фізичних осіб бути суб`єктами права довічного успадковуваного володіння землею.

Так, відповідно до статті 6 цього Кодексу громадянам у довічне успадковуване володіння могли надаватися землі для ведення селянського (фермерського) господарства.

Вказане положення було продубльовано у частині першій статті 50 цього Кодексу, відповідно до якої громадянам Української РСР, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство, що ґрунтується переважно на особистій праці та праці членів їх сімей, надаються за їх бажанням у довічне успадковуване володіння або в оренду земельні ділянки, включаючи присадибний наділ.

Окремо законодавець виділяв іншу правову конструкцію - право постійного користування земельною ділянкою, підстави виникнення якого передбачено у статті 7 цього Кодексу.

Таким чином, починаючи з 1990 року, законодавець чітко розмежовував поняття права постійного користування та права довічного успадковуваного володіння, правові режими яких не визнавалися тотожними. При цьому кодекс передбачав лише одне право володіння земельною ділянкою, наданої для ведення сільського (фермерського) господарства, - право довічного успадковуваного володіння.

Щодо можливості успадкування права володіння вказана редакція кодексу також була однозначною.

Так, відповідно до вимог статті 55 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року у вказаній редакції у разі смерті громадянина, який вів сільське (фермерське) господарство, право володіння земельною ділянкою передається одному зі спадкоємців. Крім того, вже із самої назви правової конструкції можна говорити про можливість такого права бути успадкованим - право довічного успадковуваного володіння.

Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 березня 1991 року, яка втратила чинність на підставі постанови Верховної Ради України від 13 березня

1992 року № 2201-XII, затверджено форми державних актів: на право довічного успадковуваного володіння землею; на право постійного володіння землею; на право постійного користування землею.

Разом з тим, ЗК України № 2196-XII у редакції від 13 березня 1992 року виключив згадку про право довічного успадковуваного володіння та передбачив надання земель лише у постійне та тимчасове користування.

Постійним визнавалося землекористування без заздалегідь установленого строку. Так, відповідно до статті 7 Кодексу земельні ділянки у постійне користування надавалися громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, сільськогосподарським підприємствам і організаціям.

Втім, виключення з Кодексу правил про право довічного успадковуваного володіння не означало припинення цього права, як і не було передбачено його автоматичного переходу в іншу організаційну форму. Як суб`єктивне право, право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою, що виникло свого часу відповідно до закону, могло бути припинене лише з підстав, передбачених законом, проте в законі таких підстав наведено не було.

Відповідно до пункту 8 Постанови Верховної Ради України від 13 березня 1992 року № 2200 «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» громадяни, підприємства, установи, організації, яким було надано у встановленому порядку земельні ділянки у довічне успадковуване або постійне володіння, зберігають свої права на використання цих земельних ділянок до оформлення права власності або землекористування відповідно до ЗК України.

У подальшому Закон України у редакції від 25 жовтня 2001 року, починаючи з 1 січня 2002 року, обмежив коло суб`єктів права постійного користування землею виключно юридичними особами і зобов`язав постійних землекористувачів до 1 січня 2008 року переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди (пункт 6 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України 2001 року).

У рішенні Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп (справа про постійне користування земельними ділянками) зазначено, що у ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року була регламентована така форма володіння землею, як довічне успадковуване володіння. ЗК України в редакції від 13 березня 1992 року закріпив право колективної та приватної власності громадян на землю (зокрема, право громадян на безоплатне одержання у власність земельних ділянок для ведення сільського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства тощо (стаття 6). Це свідчить про те, що поряд із впровадженням приватної власності на землю громадянам на їх вибір забезпечувалася можливість продовжувати користуватися земельними ділянками на праві постійного (безстрокового) користування, оренди, пожиттєвого спадкового володіння або тимчасового користування. При цьому в будь-якому разі виключалась як автоматична зміна титулів права на землю, так і будь-яке обмеження права користування земельною ділянкою у зв`язку з непереоформленням правового титулу.

Конституційний Суд України вважав, що встановлення обов`язку громадян переоформити земельні ділянки, які знаходяться у постійному користуванні, на право власності або право оренди до 1 січня 2008 року потребує врегулювання чітким механізмом порядку реалізації цього права відповідно до частини другої статті 14, частини другої статті 41 Конституції України. У зв`язку з відсутністю визначеного у законодавстві відповідного механізму переоформлення громадяни не в змозі виконати вимоги пункту 6 Перехідних положень Кодексу у встановлений строк, про що свідчить неодноразове продовження Верховною Радою України цього строку. Підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт.

Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення:

- пункту 6 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення;

- пункту 6 постанови Верховної Ради України від 18 грудня 1990 року № 563-ХII «Про земельну реформу» з наступними змінами в частині щодо втрати громадянами, підприємствами, установами і організаціями після закінчення строку оформлення права власності або права користування землею раніше наданого їм права користування земельною ділянкою.

За таких обставин особа, яка володіє земельною ділянкою на праві довічного успадковуваного володіння за законом, не може бути позбавлена права на таке володіння.

На правовідносини щодо такого володіння поширюються гарантії, встановлені статтею 1 Протоколу Першого Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та статтею 41 Конституції України. Ці норми не лише гарантують право довічного успадковуваного володіння землею (як різновид мирного володіння майном в розумінні Конвенції та як речове право, захищене статтею 41 Конституції України), а й обмежують у можливості припинити відповідне право.

Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін в повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36).

Аналіз зазначених змін у земельному законодавстві свідчить про наявність певної правової колізії, у тому числі щодо розмежування різних правових конструкцій, як то право постійного користування та право довічного успадковуваного володіння, та щодо можливості успадкування цих прав.

З урахуванням зазначеного можна зробити висновок про те, що хоч дії державних органів щодо надання земельних ділянок громадянам у довічне успадковуване володіння були припинені, проте ті особи, які набули це право у встановленому законом порядку, зберегли його, оскільки законодавство не містить норми, яка б дозволяла припинити право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою, а тому таке право є дійсним.

Таким чином, право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою відноситься до тих прав, які можуть бути успадковані, тому, враховуючи, що зі смертю особи не відбувається припинення прав і обов`язків, спадкоємець стає учасником правовідношення з довічного успадковуваного володіння.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 368/54/17 (провадження № 14-487цс19), від якого Велика Палата Верховного Суду не відступила, і в постанові від 23 червня 2020 року у справі № 179/1043/16-ц (провадження № 14-63цс20) та застосовано в постанові Верховного Суду від 30 серпня 2023 року у справі № 313/1192/20 (провадження № 61-3206св23).

Так, у відповіді на запит представника ОСОБА_1 адвоката Саюка Б.О. ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області зазначило, що з матеріалів Проекту відведення земельної ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства з земель запасу Стадницької сільської ради (розробник «Вінницький філіал УКРНДІЗЕМПРОЕКТ» встановлено, що ОСОБА_3 рішення Вінницької районної ради народних депутатів від 20.04.1992 було надано в довічне успадковуване володіння земельну ділянку площею 12,9 га із земель запасу Стадницької сільської ради; «Технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки в розмірі земельної частки (паю) членам фермерського господарства «Алочка» на території Стадницької сільської ради (розробник «Вінницький Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», з матеріалів якого встановлено, що розпорядженням Вінницької РДА №73 від 27.01.2005 членам фермерського господарства «Алочка» були передані у власність земельні ділянки для фермерського господарства за рахунок земельної ділянки площею 12,9029 га, яка перебуває у довічному успадковуваному володіння гр. ОСОБА_3 .. Окрім того повідомляє, що земельну ділянку з кадастровим номером :03:003:0232, площею 5,200, цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, розташовану на території Стадницької сільської ради зареєстровано у відомостях Державного земельного кадастру на підставі «Технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності на території Стадницької сільської ради Вінницького району Вінницької області» (за межами населеного пункту), розробленої ДП ВРФ «Центр ДЗК» в 2019 році, з вихідних даних якої встановлено, що вказана земельна ділянка перебувала в користуванні ФГ ОСОБА_3 (а.с. 98-100).

За наслідками проведення інвентаризації землі, встановлено, що частина земель, що входило до земельної ділянки площею 12,9 га, була розпайована наступним чином: ОСОБА_3 1,4798 га, ОСОБА_4 1,6654 га, ОСОБА_1 1,5501 га, ОСОБА_2 1,6119 га.

Також з числа вказаної земельної ділянки була сформована земельна ділянка площею 5,2 га, якій присвоєно кадастровий номер :03:003:0232, цільове призначення для ведення фермерського господарства.

Проте, не дивлячись на те, що за наслідками інвентаризації землі було створено новий об`єкт земельна ділянка, площею 5,2 га, яка зареєстрована за Вінницькою міською радою, дана земельна ділянка входила до складу земельної ділянки, площею 12,9 га, яка була надана ОСОБА_3 в довічне успадковуване володіння та відповідно на неї видано Державний акт на право довічного успадковуваного володіння землею (зареєстрований в Книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею №33).

Відтак, враховуючи те, що законодавство не містить норми, яка б дозволяла припинити право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою, після смерті особи, якій було надано таке право не відбувається припинення прав і обов`язків, спадкоємець стає учасником правовідношення з довічного успадковуваного володіння.

Проте суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, безпідставно ототожнив поняття право довічного успадковуваного володіння з правом постійного користування земельною ділянкою, внаслідок чого прийшов до помилкового висновку про відмову в задоволенні позову.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Саюка Бориса Олександровича задовольнити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 21 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Вінницької міської ради, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , про визнання права довічного успадкованого володіння на земельну ділянку в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою, площею 5,200 га, кадастровий номер :03:003:0232, цільове призначення: 01.02 для ведення фермерського господарства, яка була сформована та була частиною земельної ділянки площею 12,9 га та відповідно до Державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею була передана ОСОБА_3 у довічне успадковуване володіння за рішенням ІХ сесії 21 скликання Вінницької районної ради народних депутатів від 20.04.1992 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21 травня 2025 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: С.Г. Копаничук

В.В. Оніщук