Справа № 464/8125/23 Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б. Р.
Провадження № 22-ц/811/3651/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Підлужного В.І.,

з участю: представника позивача Макарика І.В., представника третьої особи Кіх О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Макарика Ігоря Володимировича на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 01 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Олмар", третя особа Головне управління ДПС у Львівській області про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою до ТзОВ "Олмар", в якій просила стягнути з відповідача основний борг за договорами про надання поворотної фінансової допомоги від 15 червня 2021 року, від 18 червня 2021 року, 23 червня 2021 року укладеними між сторонами, а саме: інфляційні втрати у розмірі 340138, 19 грн. та річні проценти у розмірі 1029529, 32 грн. покликаючись на невиконання взятих на себе зобов`язань.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 01 листопада 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 адвокат Макарик Ігор Володимирович, подавши апеляційну скаргу.

Не погоджується з рішенням Сихівського районного суду м. Львова, вважає що судом першої інстанції було допущено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, наявна недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також допущено невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, здійснено грубі порушення норм процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, порушено право на справедливий суд, яке передбачено положеннями ч. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначає, що відповідачем було скеровано відзив на позовну заяву, в якому відповідач фактично визнав обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог. Жодних заперечень стосовно будь яких обставин, які вказувалися позивачем, відповідачем надано не було, контррозрахунків відповідачем здійснено не було.

Зважаючи на те, що відповідач у своєму відзиві зазначив про те, що станом на момент написання відзиву, відповідачем не повернені суми коштів позивачу згідно договорів про надання поворотної фінансової допомоги від 11.01.2021 року, від 22.01.2021 року, 23.01.2021 року, 23.02.2021 року, 23.04.2021 року, 20.05.2021 року, 22.06.2021 року, укладеними між ОСОБА_2 та ТОВ «Олмар», а також за договором № 3 про заміну боржника від 01.03.2021 року та договором № 4 про заміну боржника від 01.03.2021 року, укладеними між ОСОБА_2 , ТОВ «Олмар» та ТОВ «Перша приватна броварня», а також на те, що відповідач фактично погодився із розрахунками позивача, то позивач вважає, що позов було фактично визнано повністю.

Вважає, що Сихівський районний суд м. Львова зобов`язаний був постановити ухвалу про залучення третьої особи окремим процесуальним документом в якому чітко зазначити на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.

Окрім цього, положеннями частин 1-3 статті 53 ЦПК чітко передбачено, що треті особи без самостійних вимог можуть вступити у справу на стороні позивача чи відповідача до закінчення підготовчого провадження.

В даному випадку судом першої інстанції було залучено до справи третю особу без самостійних вимог всупереч волі сторін, без зазначення конкретних підстав для залучення такої особи. При цьому судом першої інстанції не було зобов`язано, зокрема і сторони, надати третій особі заяви по суті спору, не встановлено строк для подання третьою особою пояснень, подання доказів, надсилання їх іншим учасникам справи.

Вважає, що судом першої інстанції було неправомірно постановлено ухвалу від 31.10.2024 року про відмову у затвердженні мирової угоди та прийняте неправосудне рішення про відмову у позові від 01.11.2024 року.

Позивач вважає, що мотиви Сихівського районного суду м. Львова є надуманими, такими, що не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства України, та суд першої інстанції чітко посилається при цьому на недопустимі докази, а саме додаткові пояснення третьої особи.

Просить скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від 01.11.2024 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача Макарика І.В., представника третьої особи Кіх О.Г., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вважав, що у в діях позивача вбачається певне зловживання матеріальними (цивільними) правами, що може мати негативні наслідки для держави в особі Головного управління ДПС у Львівській області, оскільки можуть призвести до завищення валових витрат відповідача, а відтак, заниження нарахування та сплати до бюджету податку на прибуток, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Встановлено, що 15.06.2021 р., між позивачем ОСОБА_1 (Кредитор) та відповідачем товариством з обмеженою відповідальністю «Олмар» (Позичальник) було укладено Договір про надання поворотної фінансової допомоги (а.с.10).

У відповідності до положень пунктів 1.1., 1.2. Договору Кредитор надає Позичальнику поворотну фінансову допомогу (далі по тексту «допомога») шляхом передачі Позичальнику у власність на визначений строк грошових коштів, а Позичальник зобов`язується повернути Кредитору таку ж суму коштів. Кошти Позичальнику надаються на поворотній основі без нарахування процентів або надання інших видів компенсації як плати за користування такими коштами.

Також згідно пунктів 2.1., 2.2. Договору, поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України в межах 4 500 000,00 грн. (чотирьох мільйонів п`ятсот тисяч гривень 00 коп.).

Поворотна фінансова допомога надається частинами на розсуд Кредитора шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Позичальника.

При цьому сторонами Договору у пункті 3.1. було обумовлено наступне: Поворотна фінансова допомога надається Позичальнику до 25 червня 2021 року. Поворотна фінансова допомога підлягає поверненню з моменту її надання до 30 червня 2021 року.

На виконання Договору позивачем було надано поворотну фінансову допомогу відповідачу шляхом перерахування на рахунок відповідача 24.06.2021 року грошових коштів в сумі 763 000,00 грн., згідно платіжної інструкції № 1 від 24.06.2021 р. (а. с. 13).

18.06.2021 р., між позивачем ОСОБА_1 (Кредитор) та відповідачем товариством з обмеженою відповідальністю «Олмар» (Позичальник) було укладено Договір про надання поворотної фінансової допомоги (а.с.11).

У відповідності до положень пунктів 1.1., 1.2. Договору Кредитор надає Позичальнику поворотну фінансову допомогу (далі по тексту «допомога») шляхом передачі Позичальнику у власність на визначений строк грошових коштів, а Позичальник зобов`язується повернути Кредитору таку ж суму коштів. Кошти Позичальнику надаються на поворотній основі без нарахування процентів або надання інших видів компенсації як плати за користування такими коштами.

Також згідно пунктів 2.1., 2.2. Договору, поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України в межах 3 000 000,00 грн. (трьох мільйонів гривень 00 коп.).

Поворотна фінансова допомога надається частинами на розсуд Кредитора шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Позичальника.

При цьому сторонами Договору у пункті 3.1. було обумовлено наступне: Поворотна фінансова допомога надається Позичальнику до 25 червня 2021 року. Поворотна фінансова допомога підлягає поверненню з моменту її надання до 30 червня 2021 року.

На виконання Договору позивачем було надано поворотну фінансову допомогу відповідачу шляхом перерахування на рахунок відповідача 22.06.2021 року грошових коштів в сумі 3 000 000,00 грн., згідно квитанції № ПН3913 від 22.06.2021 р.(а. с. 14).

23.06.2021 р., між позивачем ОСОБА_1 (Кредитор) та відповідачем товариством з обмеженою відповідальністю «Олмар» (Позичальник) було укладено Договір про надання поворотної фінансової допомоги (а.с.12).

У відповідності до положень пунктів 1.1., 1.2. Договору Кредитор надає Позичальнику поворотну фінансову допомогу (далі по тексту «допомога») шляхом передачі Позичальнику у власність на визначений строк грошових коштів, а Позичальник зобов`язується повернути Кредитору таку ж суму коштів. Кошти Позичальнику надаються на поворотній основі без нарахування процентів або надання інших видів компенсації як плати за користування такими коштами.

Також згідно пунктів 2.1., 2.2. Договору, поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України в межах 1 500 000,00 грн. (одного мільйона п`ятсот тисяч гривень 00 коп.).

Поворотна фінансова допомога надається частинами на розсуд Кредитора шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Позичальника.

При цьому сторонами Договору у пункті 3.1. було обумовлено наступне: Поворотна фінансова допомога надається Позичальнику до 25 червня 2021 року. Поворотна фінансова допомога підлягає поверненню з моменту її надання до 30 червня 2021 року.

На виконання Договору позивачем було надано поворотну фінансову допомогу відповідачу шляхом перерахування на рахунок відповідача24.06.2021 року грошових коштів в сумі 1 500 000,00 грн., згідно квитанції № ПН2637 від 24.06.2021 р. (а. с. 15).

Згідно пунктів 4.2. і 4.3. Договорів про надання поворотної фінансової допомогивід 15.06.2021 р., від 18.06.2021 р. та від 23.06.2021 року у випадку несвоєчасного повернення Позичальником суми поворотної фінансової допомоги, він зобов`язаний сплатити Кредитору суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. За несвоєчасне повернення Позичальником суми поворотної фінансової допомоги, Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитору 30 % процентів річних від суми неповерненої (несвоєчасно поверненої) поворотної фінансової допомоги.

Позивачем було долучено до позовної заяви акти звірки взаєморозрахунків по договорах про надання поворотної фінансової допомоги від 15.06.2021 р., від 18.06.2021 р. та від 23.06.2021 року, з яких вбачається наявність заборгованості відповідача перед позивачем у розмірах переданих коштів станом на 01.08.2023 року, що свідчить про неповернення коштів позивачу.

Документів, які свідчили б про зворотнє учасниками справи до суду першої чи апеляційної інстанції не подано.

Позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення з відповідача інфляційних втрат та річних процентів за період прострочення виконання зобов`язань з повернення коштів останнім.

При цьому позивач, обґрунтовуючи свої матеріальні вимоги до відповідача, посилався на умови договорів про надання поворотної фінансової допомоги від 15.06.2021 р., від 18.06.2021 р. та від 23.06.2021 року та положення ст. 625 ЦК України.

Розрахунок інфляційних втрат та річних процентів, що міститься у позовній заяві зроблений за період з 01.07.2021 року по 23.02.2022 року, тобто з наступного дня після факту неповернення грошових коштів позивачу до моменту запровадження в Україні воєнного стану.

Контррозрахунків іншими учасниками справи не надано.

Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до ч. 1 ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1, ч.2 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, що визначено положеннями ч. 1 ст. 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди ( ч.1 статті 611 ЦК України).

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України).

Відповідно до підпункту 14.1.257 статті 14 Податкового кодексу України поворотна фінансова допомога це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування відсотків або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України).

Порівняння диспозицій наведених норм права дає підстави стверджувати про наявність спільних ознак правових відносин та, відповідно, несуперечливе правове регулювання. Отже, договір поворотної фінансової допомоги за своєю правовою природою є договором позики, а тому під час вирішення спору потрібно керуватися положеннями ЦК України, що регулюють правовідносини, які виникли з договору позики (відповідна правова позиція міститься зокрема у постанові ВС від 27.03.2023 року у справі № 357/1771/21).

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2- 383/2010 провадження № 14-308цс18)

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, про що зазначено в частині першій статті 1050 ЦК України.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Поряд із цим, 17.03.2022 року набрав чинності пункт 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому дію воєнного стану було неодноразово продовжено, він триває і станом на даний час.

Одночасно колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спосіб захисту прав позивача, який він обрав може порушити права чи охоронювані законом інтереси держави в особі Головного управління ДПС у Львівській області та про те, що в діях позивача вбачається певне зловживання матеріальними (цивільними) правами, що може мати негативні наслідки для держави в особі Головного управління ДПС у Львівській області, оскільки можуть призвести до завищення валових витрат відповідачем, а відтак, заниження нарахування та сплати до бюджету податку на прибуток відповідачем, тому у задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне.

При цьому колегія суддів звертає увагу на наступне.

Згідно ч.1 ст. 2 ЦК України, учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі - особи).

У відповідності до положень ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно, ч. 1 ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

У відповідності до положень частин 1, 2 ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:1) визнання права;2) визнання правочину недійсним;3) припинення дії, яка порушує право;4) відновлення становища, яке існувало до порушення;5) примусове виконання обов`язку в натурі;6) зміна правовідношення;7) припинення правовідношення;8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном.

Колегією суддів встановлено, що позивач не є учасником (засновником) відповідача, не є посадовою особою відповідача чи його працівником. Позивач не здійснює контролю за поданням податкової звітності відповідачем, зокрема в частині визначення податку на прибуток.

Колегія суддів наголошує, що предметом розгляду справи не є взаємовідносини між ТОВ «Олмар» та Головним управлінням ДПС у Львівській області з приводу нарахування відповідачем самостійно чи відповідачу контролюючим органом будь-яких податків і зборів.

Проте суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивачу, обумовив підставу для відмови, відносинами з питань оподаткування між відповідачем і третьою особою, до яких позивач не має стосунку.

Одночасно колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції, було відмовлено у захисті прав та інтересів позивача, посилаючись на можливе завищення валових витрат та відповідно заниження податку на прибуток підприємств відповідачем.

Разом з тим положеннями чинного законодавства України не визначено поняття «валові витрати». Зазначений термін використовувався у Законі України «Про оподаткування прибутку підприємств» та припинив своє існування разом з набранням чинності Податковим кодексом України.

Колегія суддів звертає увагу, що будь-яке стягнення коштів з відповідача може в майбутньому бути віднесено до податкових витрат останнього, зважаючи на Національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затверджене Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.99 № 318, однак це не може бути підставою для відмови у позові до такої юридичної особи за наявності відповідних предмета і підстав позову.

У відповідності до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Також колегія суддів критично ставиться до пояснень третьої особи (а. с. 157-161), в яких вона заперечує проти позовних вимог та є суперечливими по відношенню до пояснень такої третьої особи, наданих попередньо (а. с. 148-150), в яких третя особа стверджує про необхідність стягнення інфляційних втрат та річних процентів.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню з постановленням нового судового рішення про задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно доч.1,2 ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції рішення Сихівського районного суду м.Львова від 01 листопада 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено, таким чином, на користь ОСОБА_1 слід стягнути витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 13420 грн. 00 коп. за подання позовної заяви, 20130 грн. 00 коп. за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Макарика І.В.- задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 01 листопада 2024 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Олмар» - задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Олмар» (, адреса: 79035, м. Львів, вул. Зелена, 204) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) інфляційні втрати у сумі 340138 (триста сорок тисяч сто тридцять вісім) грн. 19 коп., та річні проценти у сумі 1029529 (один мільйон двадцять дев`ять тисяч п`ятсот двадцять дев`ять) грн. 32 коп.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Олмар» (, адреса: 79035, м. Львів, вул. Зелена, 204) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) 33550 (тридцять три тисячі п`ятсот п`ятдесят) грн. 00 коп. судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 28 травня 2025 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.