Справа № 550/628/25
Провадження № 2-з/550/3/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року селище Чутове

Чутівський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Литвин В.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

23 травня 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору купівлі-продажу транспортного засобу та визнання права власності на транспортний засіб.

Разом із поданням позовної заяви подав заяву про забезпечення позову.

Просить суд накласти арешт на автомобіль марки BMW, модель 530,1998 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_3 , та заборонити органам державної реєстрації прав та ОСОБА_3 будь-які реєстраційні дії щодо зазначеного автотранспортного засобу.

Заяву мотивує тим, що ним подано до суду позовну заяву до ОСОБА_3 про розірвання договору купівлі-продажу транспортного засобу, предметом якого є зазначений автомобіль, та визнання за ним права власності на автомобіль.

Зазначає, що невжиття таких заходів призведе до неможливості виконання судового рішення в майбутньому.

Відтак ОСОБА_2 звернувся до суду з даною заявою.

Дослідивши матеріали заяви, суд дійшов наступного висновку.

Частиною 1 статті 153 ЦПК України визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дати надходження.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, щоспівмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі №753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Судом враховано, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для вжиття заходів забезпечення позову, свідчать про те, що між сторонами дійсно є спір та може виникнути реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про розірвання договору купівлі-продажу, предметом якого є транспортний засіб, на який позивач просить визнати право власності та щодо якого просить застосувати заходи забезпечення позову.

Виконання в майбутньому судового рішення у справі про розірвання договору, на підставі якого набуто спірне майно, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у відповідачки спірного майна на праві власності. Арешт майна, який накладається судом для забезпечення позову про розірвання договору, на підставі якого у відповідачки виникло право власності на майно, має на меті забезпечити можливість подальшої перереєстрації права власності на це майно.

Конкретний захід забезпечення позову є співмірним позовній вимозі, адже при його застосуванні забезпечується збалансованість інтересів сторін. Захід забезпечення позову має тимчасовий характер і його вжиття не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачки, оскільки арештоване майно фактично не перебуває у володінні відповідачки, та обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Факт належності ОСОБА_3 на праві власності вищевказаного транспортного засобу підтверджується копією договору купівлі-продажу від 16.11.2024, згідно з п. 2.2. якого право власності на транспортний засіб переходить до покупця з моменту підписання даного договору, та довідкою Територіального сервісного центру МВС № 5344 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях № 31/32/5344//547-аз-552-2025 від 14.05.2025.

Для унеможливлення відчуження спірного автомобіля, необхідним заходом забезпечення позову суд вважає накладення арешту на майно, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України. Обраним заходом забезпечення позову не можуть бути спричинені збитки, оскільки не позбавляють власницю майна її права власності.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для забезпечення позову шляхом заборони органам державної реєстрації прав та ОСОБА_3 вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо зазначеного автотранспортного засобу, оскільки, накладення арешту на майно є достатнім заходом для забезпечення позову, так як передбачає заборону відчужувати його, а тому не потребує додаткової заборони вчиняти будь-які дії щодо спірного майна.

Відтак, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви про забезпечення позовну шляхом накладення арешту на спірний автомобіль.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149-154, 260, 261, 263, 353-355 Цивільного процесуального кодексу України,суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на автомобіль марки BMW, модель 530, 1998 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_3 .

В іншій частині заяви відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Строк пред`явлення ухвали до виконання - три роки.

Для цілей виконання даної ухвали вважати:

Стягувачем: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Боржником: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя В.В. Литвин