ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/3199/23 Головуючий суддя І інстанції Шишкін О. В.
Провадження № 22-ц/818/891/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про спонукання виконати або припинити певні дії
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Варламова Дмитра Володимировича на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів на відшкодування частини виконання зобов`язань за кредитними договорами,

в с т а н о в и в:

У квітні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 78207 грн. 69 коп. в рахунок відшкодування частини виконання зобов`язань за кредитними договорами та судові витрати.

Позовна заява мотивована тим, що з 23.04.1993 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_1 . Від шлюбу з відповідачем подружжя мала 2 дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час шлюбу позивачкою в інтересах сімї було відкрито рахунки в банках та отримано в користування кредитні картки, а саме: АТ «Приватбанк», АТ «Банк Форвард», АТ «Альфа-Банк», АТ «Універсал Банк», з яких на сімейні потреби використовувався кредитний ліміт. Всі грошові кошти з кредитних карток використовувалися на сімейні потреби, а саме на придбання продуктів харчування, ліків, одягу, взуття, на освіту, розвиток та відпочинок дітей та інші споживчі потреби в інтересах сімї. 29.07.2020 року відповідач спровокував сварку і пішов із дому та почав проживати з іншою жінкою. У серпні 2020 року ОСОБА_1 передав позивачу 4300 грн. на погашення боргів за картками, більше після того, ніяких платежів не здійснював. З 01.09.2020 року ОСОБА_1 перестав виходити на звязок та всі борги за кредитними картками, відсотки за користування кредитом, позивачка змушена була погашати сама. 25.07.2022 року рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова шлюб між сторонами було розірвано.

В добровільному порядку ОСОБА_1 відмовляється сплатити кошти на відшкодування частини виконання зобовязань за кредитними договорами, тому ОСОБА_2 вимушена була звернутися до суду.

Зазначила, що станом на 01.08.2020 року у позивача перед банківськими установами була задоргованість, яка нею була самостійно погашена у розмірі 82507,69 грн. З урахуванням передачі відповідачем на погашення заборгованості 4300 грн., загальна сума заборгованості складала 78207,69 грн., яку вона просила стягнути на її користь.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 78207 грн. 69 коп. в рахунок відшкодування частини виконання зобов`язань за кредитними договорами.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Варламов Д.В. в апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Вказав, що відповідач заперечує, що кредитні договори, які були укладені між позивачкою та АТ «Приватбанк», АТ «Банк Форвард», АТ «Альфа-Банк», АТ «Універсал Банк» під час шлюбу, та кошти, які були отримані за цими договорами, є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки саме позивач став власником цих коштів, які позивач вважає своїми кредитними зобов`язаннями та просить суд стягнути з відповідача частину цих зобов`язань. Відповідач після припинення сторонами спільного проживаня з вересня 2020 року та до моменту офіційного розірвання шлюбу, своєї згоди на користування кредитиними коштами позивачу не надавав. Кошти, які були витрачені під час роздільного проживання позивача та відповідача, були витрачені позивачкою на власний розсуд та для задоволення власних потреб, у звязку з чим відповідальність за кредитні зобовязання з вересня 2020 року до моменту розірвання шлюбу, несе саме позивач ОСОБА_2 .

Звертає увагу, що кошти, отримані в борг позивачем та використані не в інтересах сім`ї, не можуть бути стягнуті з ОСОБА_1 солідарно на підставі ст. 65 СК України. Посилався на правові висновки викладені касаційною інстанцією у постановах від 19 червня 2013 року у справі №6-55цс13, від 30 червня 2020 року у справі №638/18231/15-ц, згідно до яких, суди повинні досліджувати чи отримані грошові кошти були витрачені в інтересах сім`ї, чи підтверджено це відповідними доказами, а також з`ясовувати чи надавав інший з подружжя у письмовій формі згоду на укладенні договору позики. Матеріали справи такої згоди не містять. Саме такий висновок узгоджується з правовими позиціями викладеними у постановах від 20 лютого 2013 року у справі 6-163цс12, від 07 жовтня 2020 у справі №752/7501/18.

Відзив на скаргу не надійшов.

Частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржене рішення відповідає не повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України). Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Спірним кредитним зобов`язанням колишнього подружжя є зобов`язання за договорами кредиту, укладеними в інтересах родини, внаслідок чого є підстави для стягнення сплачених позивачем кредитних зобов`язань за власний рахунок та за період, починаючи з моменту припинення подружніх відносин і до звернення до суду.

Суд вважав встановленим, що під час шлюбу позивачкою ОСОБА_2 відкрито рахунки у банках та отримано в користування кредитні картки, а саме: АТ «Приватбанк»: договір від 01.01.2015 року, кредитний ліміт 52000 грн., станом на 01.08.2020 року заборгованість становила 24739,84 грн.; АТ «Банк Форвард»: договір від 26.06.2018 року, кредитний ліміт 95000 грн., станом на 01.08.2020 року заборгованість становила 42940,72 грн.; АТ «Альфа-Банк»: договір від 15.10.2013 року, кредитний ліміт 32800 грн., станом на 01.08.2020 року заборгованість становила 31407,51 грн.; АТ «Альфа-Банк»: договір від 16.02.2018 року, кредитний ліміт 17150 грн., станом на 01.08.2020 року заборгованість становила 17327,98 грн.; АТ «Універсал Банк» : договір від 06.07.2020 року, кредитний ліміт 100000 грн., станом на 01.08.2020 року заборгованість становила 5020,40 грн.

Станом на 01.08.2020 року у позивача ОСОБА_5 перед банківськими установами АТ «Приватбанк», АТ «Банк Форвард», АТ «Альфа-Банк», АТ «Універсал Банк» була заборгованість на загальну суму 82507,69 грн., яка на час розгляду справи судом погашена, що підтверджено поданими виписками про рух коштів та квитанціями про оплату.

В судовому засіданні заперечень з боку відповідача та його представника щодо погашення заборгованості у розмірі 4300 грн., до суду не надходило

Загальна сума заборгованості, яку погасила позивачка ОСОБА_2 за кредитними зобов`язаннями, склала 78207,69 грн.

Якщо один із колишнього подружжя в повному обсязі виконав зобов`язання, то він у порядку частини першої статті 544 ЦК України має право на зворотну вимогу (регрес) до іншого з подружжя у відповідній частині.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 підтвердила доводи, викладені позивачкою ОСОБА_2 та наполягала на використанні останньою кредитних коштів в інтересах сім`ї, в тому числі і батька ОСОБА_1 .

Тому, суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти на відшкодування частини виконання зобов`язання, що утворились за кредитними договорами з АТ «Приватбанк», АТ «Банк Форвард», АТ «Альфа-Банк», АТ «Універсал Банк» у розмірі 78207,69 грн.

Суд апеляційної інстанції не повністю погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

За нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність.

При вирішенні спору про порядок виконання подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19), постановах Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 205/5882/18 (провадження № 61-1436св20), від 17 червня 2020 року у справі 490/10838/16 (провадження № 61-43824св18), від 25 листопада 2020 року у справі № 452/926/16 (провадження № 61-45315св18).

Виходячи зі змісту статей 60 65 СК України, при поділі майна подружжя враховуються також борги подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, а тому якщо боргові зобов`язання підтверджуються наявними у справі доказами, такі боргові зобов`язання повинні ураховуватися при поділі майна подружжя.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина 3 статті 368 ЦК України), відповідно до частини 2 і 3 статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина 4 статті 65 СК України).

Тлумачення частини 4 статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника).

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Виконання кредитних зобов`язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок коштів одного з них (у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого подружжя, в тому числі і за правилами статті 544 ЦК України.

Так, відповідно до статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.

Зазначена компенсація може бути стягнута лише у разі погашення за особисті кошти кредитної заборгованості, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеним у постанові від 7 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16 та постанові Верховного Суду від 6 червня 2018 року у справі № 712/6574/16-ц (провадження № 61-17824св18).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Всупереч вказаній нормі цивільного процесуального права, суд першої інстанції не звернув уваги, що позивачка у своєму позові вказала, що 29.07.2020 відповідач ОСОБА_1 після сварки пішов з дому та почав проживати з іншою жінкою, та з того часу вони більше спільно не проживають однією сім`єю, не мають спільного бюджету та сім`я фактично розпалась (а.с. 3). Відповідно до наданої позивачкою довідки про рух коштів по її картці від 23.01.2023 з рахунку в АТ «Універсалбанк» (monobank) кредитні кошти, які вона отримала відповідно до вищевказаного договору від 06.07.2020 року вона почала використовувати вже після фактичного припинення шлюбних відносин з відповідачем з 23.07.2020 (а.с. 121-125). І при цьому в матеріалах справи відсутні необхідні в таких випадках письмові докази про їх використання в спільних з відповідачем інтересах, або про його письмову згоду на витрачання цих кредитних коштів.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Згідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За таких обставин, та відповідно до змісту вказаної норми ч. 4 ст. 65 СК України та правових висновків касаційного суду, за недоведеності укладений позивачкою з АТ «Універсал Банк» договір від 06.07.2020 року з кредитним лімітом 100000 грн. та понесені нею у зв`язку з цим договором витрати не створили обов`язки для другого з подружжя відповідача ОСОБА_1 показання свідка не є належними доказами здійснення витрат за письмовим кредитним договором в інтересах подружжя після того, як спільні шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися.

Суд першої інстанції вказаних обставин не з`ясував, внаслідок чого всупереч вказаній нормі права помилково стягнув на користь позивачки 4296,76 грн. В цій частині доводи скарги знайшли своє підтвердження у матеріалах справи.

Решта позовних вимог підтверджується вищевказаними обставинами, які були встановлені судом першої інстанції на підставі наявних у справі доказів, відповідають вищевказаним нормам матеріального права, а наведені з цього приводу доводи скарги належними доказами не доведені та спростовуються висновками суд першої інстанції.

З наведених підстав заявлений ОСОБА_2 позов підлягає задоволенню частково, на суму: 78207,69 4296,76 = 73 910,93 грн. В іншій частині у задоволенні позову слід відмовити, за недоведеністю.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив своє рішення при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; з неправильним застосування норм матеріального права, тому відповідно до п.п. 2-4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції змінює рішення суду та зменшує суму стягнення грошової суми.

Оскільки апеляційну скаргу було частково задоволено, то відповідно до ст. 141 ЦПК України наявні підстави для перерозподілу судових витрат.

Частиною 1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 , звертаючись до суду з позовом, сплатила 1073,60 грн судового збору (а.с.1).

Позовні вимоги задоволено на 73910,93 /78207,69= 94,50 %.

Таким чином, з відповідача необхідно стягнути на користь ОСОБА_2 (1073,60*94,50/100)=1014 грн 55 коп. за подачу позивачем позову до суду.

Проте апеляційна скарга відповідача також підлягає частковому задоволенню, а саме: на 5,50 %, тому з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі (1610,40 грн х 5,50 %/100) = 88 грн 57 коп.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Варламова Дмитра Володимировича задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2024 року змінити.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зменшити розмір стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових в рахунок відшкодування частини виконання зобов`язань за кредитними договорами до суми 73 910 (сімдесят три тисячі дев`ятсо десять) гривень 93 коп.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1014 грн 55 коп. за подання позову.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 88 грн 57 коп. за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 21 травня 2025 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді Ю.М.Мальований.

Н.П.Пилипчук.