Справа № 752/8741/22
Провадження № 2-з/752/108/25
У Х В А Л А

26 травня 2025 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.

за участі секретаря судового засідання Давиденко С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву адвоката Тітової Олени Олендрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на майно, визначення порядку користування майном, -

встановив:

у провадженні Голосіївського районного суду м. Києва знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на майно, визначення порядку користування майном,зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

22.05.2025 року представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Тітова Олена Олендрівна звернувлася до суду із заявою про забезпечення зазначеного вище позову, шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме на: на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що скаладається з чотирьох кімнат, загальною площею: 81,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0000, що належить належить ОСОБА_3 .

В обґрунтування заяви про забезпечення позову адвокат Тітова Олена Олександрівна зазначила, що позивачка просить суд визнати недійним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 09.11.2022 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, поділити спільне майно подружжя, зокрема, шляхом визнання права власності на спірну квартиру та визначити порядок користування.

На момент звернення до суду із заявленими вимогами спірна квартира зареєстрована за ОСОБА_3 . Заявник вказувала, що враховуючи те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не визнають позовні вимоги, ОСОБА_4 може розпорядитися зазначеною квартирою та відчужити її на користь інших осіб, що в подальшому унеможливить виконання рішення суду.

У зв`язку з зазначеним вище просила накласти арешт на майно.

Учасники справи у судове засідання не викликались відповідно до правил ч.1 ст. 153 ЦПК України.

За правилами ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Питання щодо забезпечення позову може вирішуватися судом на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, за захистом яких він звернувся до суду.

Отже умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або неефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пленумом Верховного Суду України в постанові № 9 від 22.12.2006 року звернуто увагу на те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Судом встановлено, що за даними змісту позовної заяви ОСОБА_1 , предметом позову є, зокрема, визнання недійним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 09.11.2022 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, поділ спільного майна подружжя, зокрема, шляхом визнання права власності на спірну квартиру та визначення порядоку користування.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову представник позивачки -адвокат Тітова Олена Олександрівна вказував на те, що існує ризик здійснення відповідачкою відчуження майна, яке є предметом спору.

ОСОБА_3 , будучи власником майна, яке є спільною частковою власністю, має можливість здійснити відчуження чи інші правочини для зміни власника нерухомого майна, що призведе до неможливості виконання рішення суду, та ускладнить ефективний захист прав позивачки.

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 754/6415/18 (провадження 61-44759св18) суд вказав, що: «…забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, або до набрання законної сили рішенням про відмову у позові.

Так, позовні вимоги ОСОБА_1 мають майновий характер, між сторонами виник спір щодо визнання недійним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 09.11.2022 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, поділ спільного майна подружжя, зокрема, шляхом визнання права власності на спірну квартиру та визначення порядоку користування, та існує обґрунтоване припущення щодо можливості відчуження спірного майна на користь третіх осіб, що призведе до невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно, або грошові кошти, що належать відповідачеві.

Отже, враховуючи предмет даного позову, наведені обставини та надані докази заявлених вимог у заяві щодо забезпечення позову, суд дійшов висновку, що заявником обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що скаладається з чотирьох кімнат, загальною площею: 81,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0000, яка на праві власності належить ОСОБА_3 , оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне створити умови для виконання судового рішення ухваленого за заявленими позовними вимогами, у випадку задоволення їх судом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149 - 153 ЦПК України, суд -

ухвалив:

заяву адвоката Тітової Олени Олендрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на майно, визначення порядку користування майном, задовольнити.

Накласти арешт на наступне майно, а саме на:

квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що скаладається з чотирьох кімнат, загальною площею: 81,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0000, яка на праві власності належить ОСОБА_3 .

Стягувач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ;

Боржник - ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Ухвала може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня постановлення.

Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею

(частина 2 статті 261 ЦПК України).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду (частина 1 статті 353, стаття 355 ЦПК України).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (стаття 354 ЦПК України).

Суддя: К.Г. Плахотнюк