СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/10087/21

пр. № 2/759/82/25

23 травня 2025 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Твердохліб Ю.О.

за участю секретаря судових засідань Вінцковської О.І.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сибіга Сабріна Еглерівна про визнання договору міни договором купівлі-продажу, переведення прав та обов`язків покупця за договором купівлі продажу,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , у якому з урахуванням зміни предмету позову, просив визнати договір міни, укладений, між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 11.03.2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сибігою С.Е., зареєстрований в реєстрі за № 262, договором купівлі-продажу 4/9 частин в праві спільної часткової власності у квартирі АДРЕСА_1 , за умовами якого ОСОБА_4 є покупцем, а ОСОБА_8 продавцем цього майна; перевести на ОСОБА_3 права та обов`язки покупця за договором купівлі-продажу, що укладався та посвідчувався як договір міни, між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 11.03.2020 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сибігою С.Е., зареєстрований в реєстрі за № 262; виплатити ОСОБА_4 з депозитного рахунку Святошинського районного суду міста Києва внесену ОСОБА_3 грошову компенсацію за 4/9 частки в праві спільної часткової власності у квартирі АДРЕСА_1 , в розмірі 273 588,16 грн; судові витрати покласти на відповідачів.

Свої вимоги ОСОБА_3 мотивував тим, що у вересні 2020 року йому стало відомо, що ОСОБА_4 набув право власності на 4/9 часток квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору міни укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , посвідченого 11.03.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сибігою С.Е. за реєстровим № 262. Власником інших 5/9 часток в цій квартирі є він: на 1/4 частку- на підставі дублікату свідоцтва про право власності на житло, виданого 21.04.2003 року Святошинською у м.Києві районною радою згідно розпорядження № 705; на 11/36 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом за реєстровим №6-887, виданого державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Фещук Н.І. 03.12.2020року, право власності зареєстровано в реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Він вважає договір міни удаваним правочином, який приховує інший правочин, а саме, договір купівлі-продажу, чим порушується його переважне право на купівлю частки у праві спільної часткової власності.

13.01.2020 року приватний нотаріус КМНО Сибіга С.Е. передала йому заяву ОСОБА_6 від 21.12.2019 року ( від імені якого, на підставі довіреності, діяла ОСОБА_9 ) про те, що ОСОБА_8 має намір продати належні йому 4/9 частки у квартирі за адресою : АДРЕСА_2 за ціною 900 тис. грн, та просила повідомити нотаріуса у місячний термін від дня отримання цієї заяви про згоду купити квартиру або відмовитися від переважного права на купівлю цієї частки, в протилежному випадку, зі спливом цього строку, 4/9 частки квартири будуть продані іншій особі.

У той же день, 13.01.2020 року, він подав приватному нотаріусу КМНО Сибізі С.Е. заяву про те, що він готовий придбати майно за оголошеною ціною та просив зв`язатися з ним за зазначеними у заяві номерами телефонів, коли продавець визначить дату продажу, однак надалі з ним ніхто не вів перемовин з приводу укладення договору купівлі- продажу спірної частки квартири.

За умовами договору міни ОСОБА_4 обміняв належні йому на праві власності 17/100 часток у праві спільної часткової власності з 19/100 у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_3 , на належні ОСОБА_10 4/9 частки у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 . В свою чергу, за умовами Договору міни (пункт 2) ОСОБА_11 поміняв 4/9 частки у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 на належні ОСОБА_4 на праві власності 17/100 часток у праві спільної часткової власності з 19/100 у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_4 . Квартира (об`єкт 1), 17/100 часток у праві власності на яку відчужується за договором міни, в цілому складається з чотирьох кімнат загальною площею 93,5 кв.м., житловою 51,7 кв.м. та згідно Висновку суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «СТАНДАРТ КОНСАЛТИНГ» від 11.02.2019р. ринкова вартість складає 273 588,16 грн (пункт 3). Квартира 4/9 частки у праві спільної часткової власності, на яку відчужується (об`єкт 2), в цілому складається з чотирьох житлових кімнат, житловою площею , загальною площею 92.9 кв.м. та згідно Висновку суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «СТАНДАРТ КОНСАЛТИНГ» від 20.02.2019 року, ринкова вартість складає 677 202 грн. (пункт 4).

За висновком про оцінку майна від 11.02.2019 року об`єкту 1 (19/100 часток у праві спільної часткової власності на житлову квартиру АДРЕСА_3 ), здійснену ТОВ «СТАНДАРТ КОНСАЛТИНГ», оціночна вартість складає 305 775 грн. Відповідно, нотаріусом вирахувано оціночну вартість частки 17/100 із 19/100 нерухомого майна у сумі 273 588,16 грн. Об`єкт 2 (16/36 часток у праві власності на житлову квартиру АДРЕСА_1 оцінений у 677 202 грн. Отже, вартість майна, яке відчужив ОСОБА_11 , у 2,5 рази перевищує вартість майна, яке він отримав за договором міни від ОСОБА_4 . Отже, ОСОБА_4 став покупцем 4/9 частки об`єкту 2 за ціною 273 588,16 грн, відповідно, ОСОБА_8 став покупцем 17/100 частки об`єкту 1 за ціною 677 202,00 грн без доплати.

Одразу, у цей же день - 11.03.2020 року ОСОБА_8 , після реєстрації права власності на набуте ним на підставі спірного договору міни майно (17/100 частки об`єкту 1), відчужив його ОСОБА_12 на підставі укладеного між ними договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Сибігою С.І. за реєстровим номером № 263 за 49 500,00 грн.

Приватний нотаріус КМНО Сибіга С.Е. 11.03.2020 року за участю ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_12 посвідчувала наступні угоди: 18:09:54 - посвідчений договір дарування ОСОБА_4 2/100 частки, із належних йому 19/100 часток, у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_5 , ОСОБА_12 , реєстровий №261; 19:22:52 - посвідчений договір міни ОСОБА_7 належних йому 4/9 часток у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 , на 17/100 часток (залишок після дарування 2/100 часток), належних ОСОБА_4 , у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_5 , реєстровий № 262; 20:14:44 - посвідчений договір купівлі-продажу ОСОБА_12 у ОСОБА_6 належних йому 17/100 часток, у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_5 , реєстровий № 263.

Це свідчить про те, що воля сторін у договорі міни була направлена на досягнення правових наслідків, пов`язаних із договором купівлі-продажу, а договір міни був укладений саме для приховування цієї справжньої волі, у зв`язку з чим ОСОБА_3 звернувся з позовом та просить його задовольнити.

Процесуальні дії

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.05.2021 року визначено головуючого суддю Кириленко Т.В. (т. 1 а.с. 28).

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 18.05.2021 року відкрито провадження по справі у порядку загального позовного провадження (т.1 а.с. 30-31).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.01.2022 року витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сибіги С.Е. належним чином засвідчену копію договору купівлі-продажу 17/100 квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , зареєстрованого в реєстрі за № 263 від 11.03.2020 року та належним чином засвідчену копію довіреності посвідченої Заїкою Н.В., консулом Генерального Консульства України в м. Торонто/Канада, 14.11.2018 року за реєстровим номером № 573-1803 на підставі якої було ОСОБА_9 від імені ОСОБА_5 укладено спірний договір міни (т. 1 а.с. 116-117).

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 23.02.2023 року залучено до участі у справі співвідповідача - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , роз`яснено йому права та обов`язки передбачені ст.ст. 43, 49 ЦПК України (т. 2 а.с. 43-44).

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 23.02.2023 року постановлено звернутись до компетентного органу Канади - Department of Justice Canada Constitutional, Administrative and International Law Section (284 Wellington Street, OTTAWA, Ontario, Canada K1A 0H8) з судовим дорученням про надання правової допомоги; доручено компетентному органу Канади - Department of Justice Canada Constitutional, Administrative and International Law Section вручити відповідачу у цивільній справі № 753/10087/21 - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_7, копію цієї ухвали, а також копію ухвали про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви з копіями доданих до неї документі (т. 2 а.с. 45-48).

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 03.04.2023 року забезпечено позов шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 45,4 кв.м., що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (т. 2 а.с. 59-60).

Розпорядженням керівника апарату Святошинського районного суду м. Києва від 05.06.2023 року призначено повторний автоматичний розподіл справи (т. 2 а.с. 67).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.06.2023 року визначеного головуючого суддю Твердохліб Ю.О. (т. 2 а.с. 68-69).

Ухвалою судді Святошинського районного суду м.Києва від 15.06.2023 року прийнято до провадження за правилами загального позовного провадження суддею Твердохліб Ю.О. та розпочато підготовче судове засідання (т.2 а.с. 70).

28.08.2023 року до суду від представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_14 надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог до нього в повному обсязі. Вказує, що згідно договору міни від 11.03.2020 року він обміняв належну йому частку квартири у розмірі 17/100, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 на належну ОСОБА_13 частку у розмірі 4/9 квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , який було посвідчено приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Сибігою С.Е. та зареєстровано в реєстрі за № 262 з подальшою державною реєстрацією. Сторони правочину, досягли згоди за всіма істотними умовами договору, зокрема була проведена оцінка ринкової вартості обох об`єктів нерухомості. Після укладання договору міни від 11.03.2020 року була здійснена державна реєстрація за ОСОБА_4 права власності на частку квартири у розмірі 4/9 квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а за ОСОБА_7 на частку квартири у розмірі 17/100, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 .

Позивач вказує, що укладений договір міни є удаваним правочином, який відповідач вчинив для приховання договору-купівлі продажу, а права покупця за договором мають перейти до нього, як особи яка має переважне право на купівлю частки майна, яке перебуває у спільній частковій власності. Однак, за рік до підписання договору міни, а саме 27.12.2018 року нотаріусом Боднар Н.В. на підставі заяви ОСОБА_9 , яка діяла від імені ОСОБА_6 , було направлено повідомлення ОСОБА_3 за місцем його фактичного проживання та місцем реєстрації про продаж частки майна, яка належить ОСОБА_15 . Також, за два з половиною місяці до підписання договору міни, а саме 31.12.2019 року нотаріусом Сабігою С.Е. на підставі заяви ОСОБА_9 , яка діяла імені ОСОБА_6 було направлено повідомлення ОСОБА_3 за місцем його фактичного проживання та місцем реєстрації про продаж частки майна, яка належить ОСОБА_15 . Позивач, після отримання зазначених письмових повідомлень нотаріусів, - особисто з`являвся за робочими адресами обох нотаріусів та висловлював у гучній формі своє незадоволення, що свідчить про те, що намір продажу ОСОБА_6 належної йому частки майна у розмірі 4/9 квартири був відомий ОСОБА_3 .

Вважає, що ведення перемовини з позивачем щодо продажу, належної ОСОБА_13 частини квартири є правом співвласника, проте такі перемовини не свідчать, що змінивши свій намір у подальшому укладання такого договору і укладання іншого правочину, у порядку та спосіб встановлений законом, є наслідком його недійсності. ОСОБА_8 на більш вигідних для нього умовах розпорядився належним йому майном, при цьому не порушуючи права позивача, оскільки укладання спірного договору міни відбулось відповідно вимог діючого законодавства. Окрім заявлених позивачем позовних вимог, матеріали справи не містять інших доказів, на підтвердження наміру ОСОБА_6 здійснити продаж належної йому частини квартири (розміщення інформації о продаж квартири на дошках для оголошень чи у засобах масової інформації, замовлення брокерських послуг і тому подібне). Позовна заява ні інші матеріали, які були надані позивачем не містять обставин та підтверджень тим обставинам, що воля обох сторін правочину була спрямована на встановлення інших цивільно- правових відносин ніж тих, що виникли між сторонами в результаті складення оспорюваного договору міни або настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином (т. 2 а.с. 99-108).

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 23.11.2023 року прийнято до розгляду заяву про зміну предмету позову (т. 2 а.с. 216-217).

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 23.11.2023 року доручено компетентному органу Канади вручити ОСОБА_13 документи (т. 2 а.с. 218-221).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.01.2024 року відновлено провадження у справі (т. 2 а.с.239).

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 23.11.2023 року, 19.02.2024 року, 17.09.2024 року постановлено звернутись до компетентного органу Канади - Ministry of the Attorney General (Ontario Court of Justice 393 Main Street Haileybury, Ontario P0J 1K0, Canada) з судовим дорученням про надання правової допомоги, доручено вручити відповідачу ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_7, копію цієї ухвали, а також копію ухвали про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів (т. 2 а.с. 218-221, т. 3 а.с. 13-16, т.3 а.с. 54-57).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.01.2024 року, 05.08.2024 року та 17.01.2025 року відновлено провадження у справі (т. 2 а.с. 239, т.3 а.с. 33, т. 3 а.с. 99).

17.09.2024 року до суду від представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення по справі, у яких просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Вказала, що заявлено позивачем вимога про визнання спірного договору міни від 11.03.2020 року договором купівлі-продажу є неналежним способом захисту. Щодо позовної вимоги про переведення прав та обов`язків покупця, то позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки з моменту укладення спірного договору міни від 11.03.2020 року і внесення відповідних відомостей до державного реєстру речових прав на нерухоме майно до дати подання позовної заяви до суду (тобто до 14.05.2020 року) мину 1 рік 2 місяці 3 днві. При цьому позивач вказує, що нібито довідався про факт порушення його права лише у вересні 2020 року, після отримання від нотаріуса заяви ОСОБА_4 про намір вселення. Однак, не повідомив суду поважних причин чи обставин, які б перешкоджали йому довідатись про наявність оспорюваного договору міни раніше, по факту укладення цього договору, зокрема з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, дані якого є відкритими.

Щодо внесення позивачем суми коштів на депозитний рахунок суду у розмірі 300 978,67 грн, вважають, що позивач зобов`язаний був внести на депозитний рахунок грошову суму, як за договором купівлі-продажу, з позиції позивача прихованим під виглядом договору міни від 11.03.2020 року, нібито повинен був сплатити відповідач ОСОБА_4 , як покупець спірних 4/9 часток квартири, виходячи з дійсної ринкової вартості зазначеної частини квартири станом на час розгляду справи. Проте матеріали справи не містять доказів підтвердження дійсної (ринкової) вартості спірної 4/9 квартири (т. 3 а.с. 66-72).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17.01.2025 року зобов`язано ОСОБА_3 надіслати судові документи безпосередньо поштою відповідачу ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_11) (т. 3 а.с. 102-104).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19.02.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду ( т.3 а.с. 126-128).

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з урахуванням зміни предмету позову.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 заперечувала щодо позовних вимог, також зазначила про пропуск позовної давності.

Відповідач ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись шляхом направлення кореспонденції на адресу реєстрації (т. 3 а.с. 122) та оголошеннями на офіційному сайті судової влади (т. 3 а.с. 78, 133, 146). У встановлений судом строк, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сибіга С.Е. у судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином. На адресу суду надіслала клопотання, в якому просила розглядати справу за її відсутності.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступних висновків.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 24.10.1995 року квартира за адресою: АДРЕСА_2 належала на праві власності: ОСОБА_16 - 1/4 частини, ОСОБА_17 - 1/4 частини, ОСОБА_3 - 1/4 частини, ОСОБА_10 - 1/4 частини (т. 1 а.с. 167).

ОСОБА_3 належить 11/36 частини квартири, що знаходиться за адреса: АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 03.12.2020 року (т. 1 а.с. 10).

27.12.2018 року нотаріус Бондар Н.В. направила на адресу ОСОБА_3 повідомлення про намір продати належну ОСОБА_18 1/4 частину квартири за адреса: АДРЕСА_2 (т. 2 а.с. 123).

21.12.2019 року нотаріус Сибіга С.Є. направила на адресу ОСОБА_3 повідомлення про намір продати належну ОСОБА_18 1/4 частину квартири за адреса: АДРЕСА_2 (т. 2 а.с. 124).

13.01.2020 року ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сибіги С.Е. з заявою, у якій вказав, що 13.01.2019 року він отримав від громадянина ОСОБА_6 , що діє в особі громадянки ОСОБА_9 на підставі довіреності, інформацію про намір продати належні ОСОБА_13 4/9 частки квартири АДРЕСА_8 , та висловив намір про готовність придбати вищезазначене майно за ціною, зазначеною у заяві (т. 1 а.с. 15).

11.03.2020 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , в особі представника ОСОБА_9 , укладено договір міни, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сибігою С.Е., зареєстрований в реєстрі за № 262 (т. 1 а.с. 52-54).

Згідно п. 1 договору міни ОСОБА_4 міняє належні йому на праві власності 17/100 часток у праві спільної часткової власності з 19/100 у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_4 , на належні на праві приватної власності ОСОБА_10 4/9 частки у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно п. 2 договору міни ОСОБА_11 міняє належні йому на праві власності 4/9 частки у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 на належні на праві приватної власності ОСОБА_4 17/100 часток у праві спільної часткової власності з 19/100 у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_4 .

Згідно п. 3 договору міни квартира, 17/100 часток у праві власності на яку відчужуються за цим договором (об`єкт 1), в цілому складається з чотирьох кімнат загальною площею 93,5 кв.м., житловою 51,7 кв.м. Ринкова вартість об`єкту 1 згідно висновку про об`єкт оцінки пароль пошуку звіту про оцінку НГЧРЖД705428, зроблений оцінювачем ТОВ «СТАНДАРТ КОНСАЛТИНГ» від 11.02.2019 року становить - 273 588,16 грн.

Згідно п. 4 договору міни квартира, 4/9 частини у праві спільної часткової власності на яку відчужуються (Об`єкт 2), в цілому складається з 4 житлових кімнат, жилою площею - 61,9 кв.м., загальною площею - 92,9 кв.м. Ринкова вартість об`єкту 2 згідно висновку про об`єкт оцінки пароль пошуку звіту про оцінку ИИМЦЛТ247753, зроблений оцінювачем ТОВ «СТАНДАРТ КОНСАЛТИНГ» від 20.02.2019 року становить - 677 202 грн.

Згідно п. 4 договору міни обмін об`єктів проводиться без доплати.

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до статей 6, 627 ЦК України визначальним для формування правовідносин є принцип свободи договору, сутність якого полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізувати, по-перше, можливість укласти договір (або утриматися від укладення договору); по-друге, можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи при цьому зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом.

За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 658 ЦК України приймати рішення про відчуження майна має право лише його власник.

Згідно з частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Отже, правочин - це вольові, правомірні дії, безпосередньо спрямовані на досягнення правового результату, а саме на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, шляхом волевиявлення сторін на набуття певних цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, який правочин насправді вчинили сторони, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення, в якому встановлює нікчемність цього правочину або визнає його недійсним.

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 522/14890/16-ц.

Відповідно до частини першої статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 715 ЦК України за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов`язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом. Договором може бути встановлений обмін майна на роботи (послуги).

Відповідно до частини першої статті 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

У разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів (частина перша статті 362 ЦК України).

Частиною четвертою статті 362 ЦК України передбачено, що у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець.

Аналіз зазначеної норми свідчить про те, що передбачені положеннями статті 362 ЦК України обмеження щодо розпорядження своєю часткою стосуються лише продажу частки співвласником.

Переважне право інших співвласників на придбання частки не існує у випадках її відчуження іншим чином: шляхом укладення договорів міни, дарування, ренти (якщо майно передається безоплатно - стаття 734 ЦК України), довічного утримання, спадкового договору або складання заповіту. Крім того, інші співвласники позбавлені переважного права на купівлю частки у праві спільної часткової власності у випадку її продажу з публічних торгів.

Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 травня 2022 року у справі № 520/2224/19-ц.

Статтею 716 ЦК України встановлено, що до договору міни застосовуються загальні положення, зокрема, про купівлю-продаж або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Договір купівлі-продажу є оплатним, двостороннім та консенсуальним.

При цьому, вартість відчужуваного майна сплачується продавцеві лише у грошовому вираженні, тому істотною умовою договору є ціна, визначена сторонами шляхом обопільної згоди.

Договір міни, як і договір купівлі-продажу, є відплатним, оскільки передбачає надання зустрічного задоволення за переданий у власність товар.

Однак, особливість договору міни полягає в характері зустрічного задоволення. Якщо у договорі купівлі-продажу покупець зобов`язаний сплатити за передане йому у власність майно певну грошову суму, то у договорі міни оплата за переданий у власність товар здійснюється у вигляді передачі іншого товару, виконання робіт чи надання послуг.

За договором міни у його сторін виникає взаємний двосторонній обов`язок, та відповідне йому право вимоги, передати саме майно, при цьому компенсація різниці вартості майна не є обов`язковою умовою такого договору і залежить виключно від волевиявлення сторін угоди.

Отже, характерною особливістю, що відрізняє договір міни від інших правочинів, є саме обмін одного товару (майна) на інший товар (майно).

Крім цього, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю, проте такого права він не має при укладенні договору міни.

Правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на його зміст, тому, оцінюючи відповідність волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам, суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків.

Подібна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 927/1099/22, від 23 січня 2019 року у справі № 522/14890/16-ц, від 15 червня 2018 року у справі № 916/933/17.

У постановах Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1026цс16, від 24 грудня 2014 року в справі № 6-32466св14, від 22 травня 2013 року в справі № 6-5673св13 зроблено висновок про те, що позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.

У свою чергу суди повинні оцінити зазначені доводи, подані сторонами докази та здійснити правильну кваліфікацію правочину, виходячи із відносин, які реально склались між його сторонами.

Стаття 13 Конституції України гарантує та забезпечує усім власникам рівні умови здійснення їх прав.

Згідно ст. 19 Конституції України Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Слід зазначити, що у відповідності до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Конституційним принципом в Україні є принцип верховенства права (ст. 8 Конституції України), громадяни здійснюють свої права за принципом "дозволено все, що прямо не заборонено законом", а державні органи та їх посадові особи - за принципом "дозволено лише те, що прямо визначено законом". Україна визнає пріоритет загальнолюдських цінностей, дотримується загальновизнаних норм і принципів міжнародного права.

Предметом цього позову є визнання договору міни, укладеного 11.03.2020 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , договором купівлі-продажу 4/9 частини в праві спільної часткової власності на кв. АДРЕСА_1 , та переведення на ОСОБА_3 прав та обов`язків покупця за цим договором купівлі-продажу.

Відповідно до договору міни ОСОБА_8 поміняв належні йому на праві власності 4/9 частини спірної квартири, вартістю - 677 202,00 грн, на належні ОСОБА_4 17/100 часток у праві власності на квартиру вартістю 273 588,16 грн, без доплати.

Зі змісту договору міни вбачається, що сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України .

Отже, ОСОБА_11 , укладаючи договір міни без доплати, законно розпорядився своїм майном.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

За загальним правилом тягар доказування удаваності правочину покладається на позивача.

Таким чином, пред`являючи позов про визнання договору міни удаваним з тих підстав, що насправді було укладено договір купівлі-продажу, позивач мав довести, що сторони договору мали на меті досягнення наслідків та встановлення між ними прав і обов`язків, характерних саме для договору купівлі-продажу, зокрема, факт отримання продавцем коштів за відчужуване майно та неотримання будь-якого товару взамін на відчужену частину квартири.

З досліджених судом фактичних обставин справи судом встановлено, що між відповідачами дійсно укладено договір, який за своєю суттю та правовою природою є договором міни.

Сторони оспорюваного договору мали повне право, виходячи із положень цивільного законодавства щодо диспозитивності, та вимог ст. 715 ЦК України, включити у свій договір міни умови щодо обміну 4/9 частини спірної квартири, вартістю - 677 202,00 грн на 17/100 часток у праві власності на квартиру вартістю 273 588,16 грн без доплати.

Наслідком укладення договору міни була реєстрація права власності ОСОБА_5 на відповідну частку квартири й навпаки за ОСОБА_4 , а в пункті 4 оспорюваного договору сторони передбачили, що обмін частин квартир відбувається без доплати, суд приходить до висновку про відсутність передбачених статтею 235 ЦК України підстав для визнання оспорюваних правочинів удаваними.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові 313/936/19 від 06 червня 2022 року.

Та обставина, що ОСОБА_8 розпорядився своїм майном на свій розсуд свідчить лише про реалізацію власником права на розпорядження своїм майном.

Також ОСОБА_7 було дотримано вимог ст.ст. 361, 362 ЦК України, оскільки обмеження щодо розпорядження своєю часткою стосується лише продажу частки співвласником, а переважне право інших співвласників на придбання частки не існує у випадку її відчуження іншим чином, зокрема, шляхом укладення договору міни.

Таким чином, позивачем не доведено обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, а саме, що воля обох сторін правочину була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин ніж тих, що виникли між сторонами в результаті укладення оспорюваного договору міни або настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що визначені оспореним договором, а тому суд не вбачає підстав для визнання договору міни договором купівлі-продажу.

З урахуванням викладеного, суд, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному і повному з`ясуванні обставин справи, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо поданої відповідачем заяви про застосування строків позовної давності, то суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257-258 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а щодо окремих видів вимог, зокрема про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність строком в один рік.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. А отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову.

Враховуючи те, що судом відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , суд вважає відсутніми підстави для застосування строків позовної давності до заявлених позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Щодо судових витрат

Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, витрати зі сплати судового збору, професійну правничу допомогу та пов`язані із залученням перекладача належить віднести на рахунок позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 19, 76, 77, 81, 89, 133, 141, 258-259, 263, 265, 268, 272-273, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сибіга Сабріна Еглерівна про визнання договору міни договором купівлі-продажу, переведення прав та обов`язків покупця за договором купівлі продажу залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України, РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_9 .

Відповідач: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, РНОКПП НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_7.

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сибіга Сабріна Еглерівна, адреса: АДРЕСА_10 .

Текст рішення виготовлено 23.05.2025 року.

Суддя Ю.О. Твердохліб