Справа № 2-3629/10
Провадження №2-зз/369/18/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2025 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Скрипник О.Г.,

секретаря Гребенюк Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м Києві заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі №2-3629/10 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в :

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду від 07 вересня 2010 року, у якій просив суд скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 вересня 2010 року у цивільній справі № 2-3629/10 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя, а саме: заборону Управлінню земельних ресурсів Києво-Святошинського району Київської області, Боярській міській раді, Першій Київській обласній нотаріальній конторі, Києво-Святошинській районній державній нотаріальній конторі вчиняти будь-які дії по відчуженню земельної ділянки площею 0,0600 га, що розташована в АДРЕСА_1 , належної ОСОБА_3 на праві власності згідно державного акту від 11 серпня 2004 року, зареєстрованого за № 521, кадастровий номер: :01:024:0027.

Свої вимоги мотивував тим, що у провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебувала цивільна справа № 2-3629/10 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 7 вересня 2010 року у цивільній справі № 2-3629/10 заборонено Управлінню земельних ресурсів Києво-Святошинського району Київської області, Боярській міській раді, Першій Київській обласній нотаріальній конторі, Києво-Святошинській районній державній нотаріальній конторі вчиняти будь-які дії по відчуженню земельної ділянки площею 0,0600 га, що розташована в АДРЕСА_1 , належної ОСОБА_3 на праві власності згідно державного акту від 11 серпня 2004 року, зареєстрованого за № 521, кадастровий номер: :01:024:0027 до вирішення справи по суті.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 вересня 2010 року позов задоволено, визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,0600 га, розташовану в АДРЕСА_1 , право власності на яку посвідчено Державним актом на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер: :01:024:0027, що виданий на ім`я ОСОБА_3 11 серпня 2004 року, зареєстрованого за № 521.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 120 гр. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 вересня 2010 року набрало законної сили.

Однак заходи забезпечення позову, застосовані згідно з ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 вересня 2010 року у цивільній справі № 2-3629/10, не були скасовані.

У судове засідання сторони не з`явились. Про день, час та місце слухання справи повідомлений, причини неявки суду не відомі. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, знаходить що заява про скасування заходів забезпечення позову підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

При розгляді заяви встановлено, що у провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебувала цивільна справа № 2-3629/10 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 7 вересня 2010 року у цивільній справі № 2-3629/10 заборонено Управлінню земельних ресурсів Києво-Святошинського району Київської області, Боярській міській раді, Першій Київській обласній нотаріальній конторі, Києво-Святошинській районній державній нотаріальній конторі вчиняти будь-які дії по відчуженню земельної ділянки площею 0,0600 га, що розташована в АДРЕСА_1 , належної ОСОБА_3 на праві власності згідно державного акту від 11 серпня 2004 року, зареєстрованого за № 521, кадастровий номер: :01:024:0027 до вирішення справи по суті. Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 вересня 2010 року позов задоволено, визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0600 га, розташовану в АДРЕСА_1 , право власності на яку посвідчено Державним актом на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер: :01:024:0027, що виданий на ім`я ОСОБА_3 11 серпня 2004 року, зареєстрованого за № 521.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 120 гр. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 вересня 2010 року набрало законної сили.

Однак заходи забезпечення позову, застосовані згідно з ухвалою КиєвоСвятошинського районного суду Київської області від 7 вересня 2010 року у цивільній справі № 2-3629/10, не були скасовані.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №150803 від 08 квітня 2006 року, Свідоцтва про право власності на нерухоме від 17 жовтня 2008 року та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власником земельної ділянки та домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_4 (чоловік заявниці).

Вказане нерухоме майно на праві власності належить ОСОБА_4 з квітня 2004 року. Увесь період, починаючи з 2004 року по 2020 рік ОСОБА_4 повною мірою користувався та розпоряджався своїм майном, займався розбудовою домоволодіння, ремонтом, проживав разом зі своєю сім`єю за вказаною адресою як у постійному та єдиному житлі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. 27 червня 2020 року Києво-Святошинською районною державною нотаріальною конторою Київської області на підставі заяви № 916 про прийняття спадщини, що надійшла від імені дружини спадкодавця ОСОБА_5 , була відкрита спадкова справа №280/2020 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 . Крім ОСОБА_5 , спадкоємцями за законом першої черги є діти спадкодавця, які спадщину після померлого ОСОБА_4 в установлений законом строк не прийняли, оскільки фактично разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не проживали та не були зареєстровані, заяви про прийняття спадщини в шестимісячний термін з дня відкриття спадщини ними також не подавалися, на спадщину, що залишилася після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 не претендують, до суду з заявами про продовження строку для прийняття спадщини та будь-якими іншими заявами з приводу оскарження прав або фактів щодо спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 та його спадкоємців звертатися не будуть, про що є відповідні заяви, приєднані до спадкової справи № 280/2020. У своїй заяві ОСОБА_5 просила видати їй свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_2 , і на земельну ділянку площею 0,0660 га з кадастровим номером :01:024:0083, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , та надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), належні померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 . Але державним нотаріусом Боярської державної нотаріальної контори встановлено, що згідно з відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі Ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 вересня 2010 року (по справі № 2-3629/10) та Ухвали КиєвоСвятошинського районного суду Київської області від 25 січня 2011 року (по справі № 2-906/11) на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , накладено арешти. Виходячи з вищевикладеного, постановою державного нотаріуса Боярської державної нотаріальної контори, Панікар В.М., від 14 листопада 2024 року № 2050/02-31 ОСОБА_5 відмовлено: 1) у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_2 , належний померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 ; 2) у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,0660 га з кадастровим номером :01:024:0083, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , та надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), належну померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Таким чином, заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою КиєвоСвятошинського районного суду Київської області від 7 вересня 2010 року у цивільній справі № 2-3629/10, які не було скасовано судом після розгляду цивільної справи № 2- 3629/10 по суті, перешкоджають реалізації права ОСОБА_5 на прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4 .

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії ; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Відповідно до ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Оскільки на даний час між сторонами затверджено мирову угоду та враховуючи те, що наявність арешту порушує права власників та суперечить приписам статтей 319, 321 ЦК України, суд вважає за можливе скасувати заходи забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 73, 210, 158, 293 ЦПК України, суд, -

постановив :

Заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі №2-3629/10 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя - задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 вересня 2010 року у цивільній справі № 2-3629/10 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя, а саме: заборону Управлінню земельних ресурсів Києво-Святошинського району Київської області, Боярській міській раді, Першій Київській обласній нотаріальній конторі, Києво-Святошинській районній державній нотаріальній конторі вчиняти будь-які дії по відчуженню земельної ділянки площею 0,0600 га, що розташована в АДРЕСА_1 , належної ОСОБА_3 на праві власності згідно державного акту від 11 серпня 2004 року, зареєстрованого за № 521, кадастровий номер: :01:024:0027.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Оксана СКРИПНИК