УХВАЛА

26 травня 2025 року

м. Київ

справа № 370/1400/24

провадження № 61-6410ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 09 квітня 2025 року в справі за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової (матеріальної) та немайнової (моральної) шкоди,

встановив:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просила суд стягнути з відповідача на її користь заподіяну матеріальну шкоду в сумі 445 533, 00 грн та моральну шкоду в сумі 100 000, 00 грн.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 12 вересня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 445 533, 00 грн в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної (майнової) шкоди, а також моральну (немайнову) шкоду в сумі 25 000, 00 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 5 212, 33 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 09 квітня 2025 року рішення Макарівського районного суду Київської області від 12 вересня 2024 року в частині задоволення позовних вимог про відшкодування заподіяної матеріальної (майнової) шкоди в сумі 445 533, 00 грн скасовано та прийнято нову постанову.

Відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 про відшкодування майнової (матеріальної) шкоди.

В частині відшкодування моральної (немайнової) шкоди рішення Макарівського районного суду Київської області від 12 вересня 2024 року залишено без змін.

Стягнуто зі ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 409, 15 грн.

17 травня 2025 року представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Дунь В. В. засобами поштового зв'язку надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 09 квітня 2025 року у вказаній справі.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено, що з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 028, 00 грн.

Ціна позову в цій справі становить 545 533, 00 грн, що станом на 01 січня 2025 року не перевищує двохсот п'ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028, 00 грн * 250 = 757 000, 00 грн).

У касаційній скарзі представник заявника вказує, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики (підпункт «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України), з огляду на неоднакову практику застосування касаційним судом пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, вагомістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Проте представником заявника не наведено переконливих доводів стосовно того, в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовано не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб'єктів правовідносин.

Інших підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких суд міг би визнати оскаржувані судові рішення такими, що підлягають касаційному оскарженню, у касаційній скарзі не зазначено та не обґрунтовано. Зокрема, у касаційній скарзі, представник заявника не посилається на підпункт «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України та не вказує, що суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено в справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і вони не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

У зв'язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання представника заявника про поновлення строку на касаційне оскарження.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ухвалив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 09 квітня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової (матеріальної) та немайнової (моральної) шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко