ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
_______________________________________________________________________________

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року Фастівський міськрайонний суд Київської області

в складі

головуючого судді: Осаулової Н.А.,

за участю секретаря: Слюсар Я.В.,

представника позивача: Задорожнього А.Г.,

представника відповідачів Демченка С.П.

та ОСОБА_1 Терещенко Л.М.,

представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в заі суду в місті Фастів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , третя особа: Міністерство юстиції України, про визнання договорів недійсними, припинення/скасування державної реєстрації права власності та поновлення права власності, -

встановив:

У червні 2024 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі позивач) через представника ОСОБА_6 звернулося до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_4 (далі відповідач 1), ОСОБА_2 (далі відповідач 2), ОСОБА_5 (далі відповідач 3), третя особа: Міністерство юстиції України (далі третя особа), у якому просило суд:

1. визнати недійним договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 від 02 серпня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Манойло Н.Г., реєстровий №2519;

2. визнати недійним договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер :01:007:0068 за адресою: АДРЕСА_1 від 02 серпня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Манойло Н.Г., реєстровий №2521;

3. визнати недійним договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер :01:007:0069 за адресою: АДРЕСА_1 від 02 серпня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Манойло Н.Г., реєстровий №2520;

4. припинити/скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ;

5. припинити/скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на земельну ділянку кадастровий номер :01:007:0068;

6. припинити/скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на земельну ділянку кадастровий номер :01:007:0069;

7. поновити право власності ОСОБА_2 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ;

8. поновити право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер :01:007:0068;

9. поновити право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер :01:007:0069;

10. стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати.

У подальшому, ухвалою суду від 27.11.2024 року судом залучено до участі в справі в якості співвідповідача ОСОБА_1 (далі відповідач 4).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14 вересня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 003-2902/840-0151, за умовами якого останній отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 32 493 доларів США та кредитний договір № 003-2902/840-0156, за яким (з урахуванням додаткової угоди №2 від 06 грудня 2007 року) банк надав відповідачу кредит, що становить 172 506 доларів США.

14 вересня 2007 року між банком та позичальником укладено Договір іпотеки, за яким передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_2 для забезпечення виконання кредитних договорів № 003-2902/840-0151 та № 003-2902/840-0156.

Також, з метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № 003-2902/840-0151 між банком та ОСОБА_2 14 вересня 2007 року укладено договір поруки № 003-2902/840-0151-Р з наступними змінами від 06 квітня 2009 року та 13 грудня 2011 року, а для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 003-2902/840-0156 між банком та ОСОБА_2 14 вересня 2007 року укладено договір поруки № 003-2902/840-0156-Р з наступними змінами від 06 грудня 2007 року, 06 квітня 2009 року та 13 грудня 2011 року.

Крім того, з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальником за кредитним договором № 003-2902/840-0156 між банком та ОСОБА_7 06 грудня 2007 року укладено договір поруки № 003-2902/840-0156-Р/1 з наступними змінами від 06 квітня 2009 року та 13 грудня 2011 року.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитних договорів, утворилась заборгованість, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 20 грудня 2016 року позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» задоволено.

Постановою Київського апеляційного суду від 23 червня 2020 року заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 20 грудня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 14 вересня 2007 року № 003-2902/840-0151 (в редакції додаткової угоди від 13 грудня 2011 року), яка утворилась станом на 24 січня 2014 року, у розмірі 38 665, 65 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 14 вересня 2007 року № 003-2902/840/0156 (в редакції додаткової угоди від 13 грудня 2011 року), яка утворилась станом на 24 січня 2014 року, у розмірі 200 063,34 доларів США.

Солідарно за ОСОБА_5 стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 14 вересня 2007 року № 003-2902/840/0156 (в редакції додаткової угоди від 13 грудня 2011 року), яка утворилась станом на 24 січня 2014 року, у розмірі 200 063,34 долари США.

Солідарно за ОСОБА_5 стягнуто з ОСОБА_7 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 14 вересня 2007 року № 003-2902/840/0156 (в редакції додаткової угоди від 13 грудня 2011 року), яка утворилась станом на 24 січня 2014 року, у розмірі 200 063 доларів 34 центи США.

Постановою Верховного Суду від 13 травня 2021 року постанову Київського апеляційного суду від 23 червня 2020 року в частині позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, справу у цій частині передано на новий апеляційний розгляд. В іншій частині постанову Київського апеляційного суду від 23 червня 2020 року залишено без змін.

Постановою Київського апеляційного суду від 15 листопада 2023 року №760/5435/14-ц заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 20 грудня 2016 року в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення за яким:

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 з ОСОБА_2 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 14 вересня 2007 року №003-2902/840-0151 (в редакції додаткової угоди від 13 грудня 2011 року) у розмірі 1 030,94 доларів США.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 з ОСОБА_2 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 14 вересня 2007 року №003-2902/840/0156 (в редакції додаткової угоди від 13 грудня 2011 року) у розмірі 9 620,73 доларів США.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 з ОСОБА_7 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 14 вересня 2007 року №003-2902/840/0156 (в редакції додаткової угоди від 13 грудня 2011 року) у розмірі 9 620,73 доларів США.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Окрім того, у провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа №760/21121/19 за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно з підставами позову у справі №760/21121/19, у відповідних державних реєстрів нібито за повідомленнями банку про виконання зобов`язань за кредитними договорами припинено іпотеку, що дало зможу відчужити її на користь ОСОБА_4 04.02.2016 року.

Також АТ «Універсал банк» стало відомо, що ОСОБА_4 набуто майно на підставі договорів купівлі-продажу від 02 серпня 2016 року, які посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Манайло Н.Г., а саме, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , земельні ділянки кадастровий номер :01:007:0068 та кадастровий номер :01:007:0069, які до цього належали поручителю ОСОБА_2 , тобто дружині позичальника ОСОБА_5 .

На думку представника банку, зазначені договори від 02 серпня 2016 року слід вважати фраудаторними з огляду на приписи ст.ст. 203, 215, 234 ЦК України, так як відчуження відбулось після скасування першого заочного рішення у справі №760/5435/24, відчуження відбулось на користь ОСОБА_4 , якому раніше передано у власність предмет іпотеки за договором від 04.02.2016 року, відчуження відбулось у межах одного року, що свідчить про намір приховати таке майно та унеможливити на його стягнення на стадії примусового виконання рішення про стягнення боргу, договори посвідчені одним і тим же нотаріусом, відчужене майно набуто у період шлюбу з ОСОБА_5 і відповідає критеріям належності майна на праві спільної сумісної власності подружжю і на нього допускається звернення стягнення для погашення боргу.

При цьому, оспорювані договори вчинені з порушенням принципів доброчесності та з метою приховання боржником своїх активів від звернення стягнення за грошовими зобов`язаннями , завдаючи тим самим шкоду кредиторам.

За обставин визнання договорів недійсними, відповідно до положень ст. 216 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», слід припинити/скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на житловий будинок та земельні ділянки, а також поновити право власності ОСОБА_2 на це майно.

У письмових пояснення представник третьої особи зазначила, що на її думку позивачем необґрунтовано залучено Міністерство юстиції України до участі у даній справі в якості третьої особи, оскільки воно наділене лише організаційними та контрольними функціями у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а скасування рішення державного реєстратора на підставі судового рішення проводиться державним реєстратором, який перебуває у трудових відносинах із суб`єктом державної реєстрації прав. При цьому, розгляд даної справи представник залишає на розсуд суду.

У письмових поясненнях представник відповідача ОСОБА_4 вказала, що останній у 2016 році придбав житловий будинок та земельні ділянки у ОСОБА_2 та є добросовісним набувачем. Вказані об`єкти під будь-якими обтяженнями не перебували, що було у належному порядку перевірено нотаріусом. Також покупцю не було відомо про наявність у ОСОБА_5 зобов`язань перед банком за договором, а до суду з позовом про стягнення заборгованості банк звернувся у 2014 році. До того ж, станом на 2016 рік не існувало жодного судового рішення, яке набрало законної сили, про стягнення заборгованості за договором, а у матеріалах цивільної справи №760/21121/19 наявна довідка АТ «Універсал Банк», якою підтверджується відсутність заборгованості ОСОБА_5 перед позивачем. Крім того, банк пропустив строки позовної давності, оскільки про обсяг майна ОСОБА_4 було відомо ще у 2019 році, коли позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Тому, просила суд відмовити у задоволенні позову.

У поясненнях на позовну заяву представник ОСОБА_2 вказала, що рішення суду у справі №760/5435/14-ц про солідарне стягнення з неї боргу, вона виконала, про що свідчить постанова приватного виконавця про закінчення виконавчого провадження №75498342 від 26 липня 2024 року, а тому, будь-яких зобов`язань перед банком вона не має. До того ж, земельні ділянки, які вона відчужила, ОСОБА_2 набула 24.10.2008 року шляхом безоплатної передачі земель до укладення шлюбу, а тому, це є її особистою власністю. Що стосується будинку, то враховуючи його площу та з огляду на положення ч. 1 ст. 73 СК України, його не можливо поділити в натурі, так як норма житлової площі встановлюється у розмірі 13,65 кв.м. на одну особу. До того ж, оскільки він розташований на земельній ділянці, яка належить особисто ОСОБА_2 , варіант поділу житлового будинку не можливий взагалі. Також просила суд застосувати строки позовної давності, так як банк мав можливість дізнатись про укладені правочини, оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у правовідносинах з банком були позичальником та поручителем. Тому, просила суд відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача, заперечуючи пропуск банком строків позовної давності вказав, що позивачу про майно, яке наразі є предметом розгляду у даній справі, стало відомо лише з інформаційної довідки від 25 квітня 2024 року.

Відзивів на позовну заяву від інших відповідачів не надходило.

Представник позивача у судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представники відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судовому засіданні просили суд відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у поясненнях.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, конверти із судовими повістками повернулися без вручення із зазначенням працівника поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи без участі представника.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Як передбачено п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Згідно п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення (ч. 4 ст. 130 ЦПК України).

Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 10.05.2023 року у справі № 755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.

Також згідно висновків Європейського суду з прав людини, зазначеного у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти росії» №12307 учасник справи, що повідомлений за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, але ухилявся від отримання судової повістки. Тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як передбачено ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнов проти України», вказано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.

Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Осаулової Н.А. від 15.07.2024 року відкрито провадження у справі, постановлено її розгляд здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 15.07.2024 року витребувано докази у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Манайло Н.Г..

Ухвалою суду від 27.11.2024 року судом залучено до участі в справі в якості співвідповідача ОСОБА_1 .

15.11.2024 року до суду надійшли витребувані ухвалою суду від 15.07.2024 року документи.

Протокольною ухвалою суду від 05.02.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступні обставини справи та прийшов до таких висновків.

Судами першої, апеляційної та касаційної інстанції розглядалась справа №760/5435/14-ц, у межах якої було встановлено наступне.

14 вересня 2007 року між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 003-2902/840-0151, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 32 493 доларів США на споживчі цілі зі сплатою 11,95 % річних та терміном повернення до 10 вересня 2037 року. Додатком № 2 до даного договору встановлено графік платежів.

10 березня 2009 року, 06 квітня 2009 року, 10 грудня 2011 року та 13 грудня 2011 року між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_5 укладені додаткові угоди б/н до кредитного договору, якими узгоджено розмір процентів за користуванням кредитом за періодами, а саме: з 10 березня 2009 року до 09 березня 2010 року 7,8 % річних; з 10 березня 2010 року до 09 грудня 2011 року 14,7 % річних; з 10 грудня 2011 року до 09 грудня 2012 року 7,78 % річних; з 10 грудня 2012 року до 09 грудня 2017 року 15,43 % річних; починаючи з 10 грудня 2017 року 13,45 % річних.

Кредитний договір забезпечений договором поруки, укладеним 14 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_2 , пунктом 1.4 якого визначено, що відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

06 квітня 2009 року до зазначеного договору сторонами укладена додаткова угода, за умовами якої поручитель погодився зі змінами процентних ставок за користування кредитом.

13 грудня 2011 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № б/н, за умовами якого остання поручилася перед банком за виконання зобов`язань позичальником за кредитним договором від 14 вересня 2007 року та додаткової угоди від 13 грудня 2011 року до нього.

Відповідальність поручителя і боржника згідно з пунктом 1.4 є солідарною.

14 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_5 укладено другий кредитний договір № 003-2902/840-0156, за умовами якого позичальник отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 107 506 доларів США зі сплатою 13,45 % річних та терміном його повернення до 10 вересня 2027 року, а також додаткову угоду до нього від 06 грудня 2007 року № 2, згідно з якою банк надав позичальнику кредит у формі кредитної лінії в іноземній валюті в сумі ліміту кредитної лінії, що становить 172 506 доларів США.

Сторони погодили порядок надання кредиту шляхом видачі траншів: 107 506 доларів США зі сплатою 13,45 % річних та 65 000 доларів США зі сплатою 13,45 %. Строк кредитування за першим траншем до 10 вересня 2027 року, за другим до 01 грудня 2027 року.

Додатком № 3 визначено графік платежів.

Додатковими угодами від 10 березня 2009 року, 06 квітня 2009 року, 13 грудня 2011 року, укладеними між банком та ОСОБА_5 , визначено розмір плати за користування кредитом за першим траншем: з 10 березня 2009 року до 09 березня 2010 року 7,48 % річних; з 10 березня 2010 року до 12 грудня 2011 року 16,78 % річних; з 13 грудня 2011 року до 09 грудня 2012 року 7,44 % річних; з 10 грудня 2012 року до 09 грудня 2017 року 18,00 % річних; починаючи з 10 грудня 2017 року 14,95 % річних.

За другим траншем: з 10 березня 2009 року до 09 березня 2010 року 6,23 % річних; з 10 березня 2010 року до 12 грудня 2011 року 16,69 % річних; з 13 грудня 2011 року до 09 грудня 2012 року 8,02 % річних; з 10 грудня 2012 року до 09 грудня 2017 року 17,99% річних; починаючи з 10 грудня 2017 року 14,95% річних.

Кредитний договір № 003-2902/840-0156 забезпечений договором поруки від 14 вересня 2007 року, укладеним із ОСОБА_2 , пунктом 1.4 якого визначено, що відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

06 грудня 2007 року сторони уклали додаткову угоду № 1 до договору поруки, за умовами якої ОСОБА_2 , як поручитель, погодилася зі змінами процентних ставок за користуванням кредитом.

13 грудня 2011 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 3, за умовами якого остання поручається перед банком за виконання зобов`язань позичальником за кредитним договором від 14 вересня 2007 року № 003-2902/840-0156 та додатковою угодою до нього від 13 грудня 2011 року.

06 грудня 2007 року на забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором від 14 вересня 2007 року № 003-2902/840-0156 між банком та ОСОБА_7 укладено договір поруки № 003-2902/840-0156-Р/1, за яким поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язання останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (у тому числі суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

06 квітня 2009 між банком та ОСОБА_7 укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки, а 13 грудня 2011 року договір поруки б/н, якими погодженні зміни до кредитного договору № 003-2902/840-0156.

Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 26.08.2014 року було задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26 серпня 2014 року скасовано та призначено справу до розгляду.

Заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 20 грудня 2016 року позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» задоволено.

Постановою Київського апеляційного суду від 23 червня 2020 року заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 20 грудня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 14 вересня 2007 року № 003-2902/840-0151 (в редакції додаткової угоди від 13 грудня 2011 року), яка утворилась станом на 24 січня 2014 року, у розмірі 38 665, 65 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 14 вересня 2007 року № 003-2902/840/0156 (в редакції додаткової угоди від 13 грудня 2011 року), яка утворилась станом на 24 січня 2014 року, у розмірі 200 063,34 доларів США.

Солідарно з ОСОБА_5 стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 14 вересня 2007 року № 003-2902/840/0156 (в редакції додаткової угоди від 13 грудня 2011 року), яка утворилась станом на 24 січня 2014 року, у розмірі 200 063,34 долари США.

Солідарно з ОСОБА_5 стягнуто з ОСОБА_7 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 14 вересня 2007 року № 003-2902/840/0156 (в редакції додаткової угоди від 13 грудня 2011 року), яка утворилась станом на 24 січня 2014 року, у розмірі 200 063 доларів 34 центи США.

Постановою Верховного Суду від 13 травня 2021 року постанову Київського апеляційного суду від 23 червня 2020 року в частині позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, справу у цій частині передано на новий апеляційний розгляд. В іншій частині постанову Київського апеляційного суду від 23 червня 2020 року залишено без змін.

Постановою Київського апеляційного суду від 15 листопада 2023 року №760/5435/14-ц заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 20 грудня 2016 року в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення за яким:

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 з ОСОБА_2 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 14 вересня 2007 року №003-2902/840-0151 (в редакції додаткової угоди від 13 грудня 2011 року) у розмірі 1 030,94 доларів США.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 з ОСОБА_2 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 14 вересня 2007 року №003-2902/840/0156 (в редакції додаткової угоди від 13 грудня 2011 року) у розмірі 9 620,73 доларів США.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 з ОСОБА_7 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 14 вересня 2007 року №003-2902/840/0156 (в редакції додаткової угоди від 13 грудня 2011 року) у розмірі 9 620,73 доларів США.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Крім того, на даний час у провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа №760/21121/19 за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_2 .

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25.04.2024 №375933976, вбачається, що 02.08.2016 року на підставі договору купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Манойло Н.Г., реєстровий №2519, ОСОБА_4 набув у власність житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, 02.08.2016 року на підставі договору купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Манойло Н.Г., реєстровий № 2521, ОСОБА_4 набув у власність земельну ділянку кадастровий номер :01:007:0068 за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, 02.08.2016 року на підставі договору купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Манойло Н.Г., реєстровий №2520, ОСОБА_4 набув у власність земельну ділянку кадастровий номер :01:007:0069 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 02.08.2016 року, який укладено між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Манойло Н.Г., реєстровий №2519, ОСОБА_2 продала житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який належав їй на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 12.11.2005 року, який посвідчено приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області Перепелицею Ж.П. за реєстровим №4268.

Як вбачається із договору купівлі-продажу земельної ділянки від 02.08.2016 року, який укладено між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Манойло Н.Г., реєстровий № 2521, ОСОБА_2 продала земельну ділянку кадастровий номер :01:007:0068 за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала їй на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку Серія ЯД №753611, виданого Управлінням земельних ресурсів у Фастівському районі 17 вересня 2009 року на підставі рішення Червономотовилівської сільської ради від 24 жовтня 2008 року.

Також у матеріалах справи наявна заява від ОСОБА_5 , якою він надає згоду своїй дружині ОСОБА_2 , з якою перебуває у зареєстрованому шлюбі з 28 квітня 2001 року, на продаж спірних земельних ділянок та житлового будинку та підтверджує, договори купівлі-продажу укладаються в інтересах сім`ї і укладення договорів відповідає спільному волевиявленню.

Зазначена обставина спростовує твердження ОСОБА_2 про належність їй майна на праві особистої власності.

Згоду на купівлю спірного майна ОСОБА_4 надала і його дружина ОСОБА_1 , про що у матеріалах справи міститься відповідна заява.

За приписом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Ч. 1 ст. 638 ЦПК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 ст. вказаної статті визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно положень ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

У той же час, згідно вимог ч.1 ст.215, ч.1 ст.203 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання саме в момент вчинення правочину стороною вимог законодавства.

З огляду на п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. При чому, виконання чи невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За ч. 1 ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Суть позовних вимог банку в даному випадку полягала у визнанні спірних договорів фраудаторними правочинами, тобто таким, що було вчинено з метою уникнення від відповідальності ОСОБА_5 за договором кредиту.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19), позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті З ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті З ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку).

У постанові від 24 липня 2019 року за результатами вирішення справи № 405/1820/17 Верховний Суд зазначав, що боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь близької особи після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті З ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).

Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним правочину внаслідок укладення договору, зміст якого суперечить ЦК України, Верховний Суд врахував, що:

1) відповідач відчужив майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості;

2) майно відчужене на підставі безвідплатного договору;

3) майно відчужене на користь близького родича;

4) після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором.

Фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам) в законодавстві України регулюються тільки в певних сферах (зокрема: у банкрутстві (стаття 20 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкротом»); при неплатоспроможності банків (стаття 38 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VІ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; у виконавчому провадженні (частина четверта статті 9 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ «Про виконавче провадження»).

Водночас, за висновками Верховного Суду, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину.

Також, як зазначено у постанові Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі 755/17944/18, договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору.

До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника.

Крім того, для встановлення фраудаторності правочину основною обставиною, що підлягає доведенню позивачем та встановленню судом, є те, що внаслідок вчинення оспорюваного правочину боржник перестає бути платоспроможним (постанова Верховного Суду від 27 квітня 2023 року у справі № 461/4033/20).

Варто зазначити, що банку в іпотеку з метою належного виконання зобов`язань передано інше майно - квартиру АДРЕСА_2 . При цьому, станом на час розгляду справи АТ «Універсал Банк» триває спір щодо предмету іпотеки і відповідна правова оцінка буде надана судом у межах розгляду відповідної справи.

Судом також встановлено, що відчуження предмету іпотеки відбулося 04.02.2016 року, спірного майна 02.08.2016 року, іншої земельної ділянки кадастровий номер :16:058:0011, що розташована у Вишгородському районі Київської області та є предметом розгляду у іншій справі, - 25.08.2016 року вчинено у межах року, сторонами є одні особи. Також, відчуження майна відбулось у період перебування справи №760/5435/14-ц у провадженні суду, рішення по якій неодноразово переглядались і, відповідно, сума до стягнення змінювалась. Лише 15 листопада 2023 року рішення у вказаній справі набрало законної сили після його прийняття судом апеляційної інстанції та у подальшому змін не зазнало.

Тобто, станом на 02.08.2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , зважаючи на існування судового спору про стягнення боргу, допускали негативні для себе наслідки у вигляді ухвалення судового рішення про стягнення боргу.

Твердження представника банку про те, що відповідачі були знайомі до укладення оспорюваних правочинів, з огляду на те, що ОСОБА_4 належить земельна ділянка у Вишгородському районі Київської області (кадастровий номер :16:058:0013), а тому, ОСОБА_4 могло бути відомо про кредитні зобов`язання ОСОБА_5 , є лише припущеннями, оскільки доказів цього матеріали справи не містять.

Крім того, ще одна умова, яка дозволяє віднести спірні договори до фраудаторних, є їх вчинення з метою уникнення відповідальності шляхом створення такої ситуації, коли після відчуження майна боржник досягає становища, в якому у кредитора відсутня можливість реального стягнення заборгованості.

Такою ситуацією може бути встановлення відсутності у боржника активів (нерухомого майна, рухомого майна, грошових коштів, цінних паперів, майнових прав і т.д), за рахунок яких можливе погашення заборгованості.

При цьому, обов`язок існування такої ситуації в даного роду справах покладається саме на позивача, адже саме він стверджує про фраудаторність правочинів.

Більш того, ст. 12 ЦПК України, встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених законом.

При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Протягом розгляду справи судом не встановлено обставини, які б свідчили, що саме укладення спірних договорів слугувало для подальшої неплатоспроможності та неможливості ОСОБА_5 як позичальника, та ОСОБА_2 як поручителя, виконувати свої зобов`язання за укладеними договорами.

Навпаки, сторона відповідачів надала копії постанов про закінчення виконавчих проваджень №75498342 та №75499187, з яких вбачається, що виконавчі провадження про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_2 за кредитним договором у справі №760/5435/14-ц завершені внаслідок повної сплати заборгованості. Згідно даних з Автоматизованої системи виконавчого провадження, станом на час розгляду справи, відкриті виконавчі провадження, де боржником є ОСОБА_2 , а стягувачем АТ «Універсал банк», відсутні.

Також, згідно інформації з Автоматизованої системи виконавчого провадження, наразі наявні відкриті виконавчі провадження, де боржником є ОСОБА_5 , а стягувачем АТ «Універсал банк», але детальна інформація з цього приводу не відображається.

Представник банку, як представник стягувача у виконавчому провадженні, будь-яких даних про те, що рішення суду у справі №760/5435/14-ц у повному обсязі не виконується боржником, у даному разі позичальником, внаслідок абсолютної неплатоспроможності, не надав, а тому, суд позбавлений можливості оцінити, яким чином виконується рішення суду в частині стягнення заборгованості з позичальника.

Не надав і представник позивача відомостей з реєстру речових прав на нерухоме майно (за критеріями пошуку по фізичній особі) про відсутність саме у боржника ОСОБА_5 у власності іншого нерухомого майна, яке б свідчило про його абсолютну неплатоспроможність.

Варто також зауважити, що продаж спірного майна відбувся за ринковими цінами, про що свідчать надані звіти про оцінку майна та вказані у договорах суми.

Також суд не може посилатись на вказану позивачем постанову Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі №127/13995/21 як на підставу для задоволення позову, адже у зазначеному судовому рішенні описані інші обставини справи, оскільки на момент відчуження майна існувало рішення суду про стягнення боргу, відчуження відбулось на підставі безоплатного договору члену сім`ї боржника.

Тому, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, оскільки банк не довів, що саме оскаржувані договори укладені на шкоду АТ «Універсал банк», як кредитору, підстав для визнання їх недійсними немає, а вимоги про скасування рішень про державну реєстрацію прав та поновлення попереднього запису про право власності є похідними, суд вважає, що обставини, на які посилався позивач, не знайшли своє підтвердження у ході розгляду справи, а тому слід відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Щодо заяви відповідачів про застосування строків позовної давності, то у матеріалах справи відсутні відомості про те, що банку було відомо про оскаржувані правочини раніше як 25.04.2024 року, а тому, підстави вважати строки позовної давності пропущеними відсутні.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою від позову судові витрати покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 16, 22, 203, 204, 215, 234, 626, 627, 638, 717 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 137, 141, 211, 223, 263, 265, 273 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , третя особа: Міністерство юстиції України, про визнання договорів недійсними, припинення/скасування державної реєстрації права власності та поновлення права власності, - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників:

Акціонерне товариство «Універсал Банк», , адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19;

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації : АДРЕСА_4 ;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 ;

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_3 ;

Міністерство юстиції України, , адреса: м. Київ, вул. Академіка Городецького, 13.

Суддя Н.А. Осаулова

Рішення суду проголошено 26.05.2025 року.