Справа № 308/3317/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Зареви Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Віраг Е.М.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у режимі відеоконференції з представником позивача у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , до

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,

про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позовної заяви позивачка вказала, що 12 травня 2012 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. За час перебування у шлюбі у них народилося двоє дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які проживають разом з нею. З початку 2023 року шлюбні відносини між подружжям припинені, вони мають тільки формальний характер. Сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства. Подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін.

На підставі викладеного, позивачка просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем.

У судовому засіданні позивачка заявила, що позовні вимоги підтримує, просила задовольнити позовну заяву в повному обсязі, зазначила про небажання зберігати шлюб, так як вагітна від іншого чоловіка, з яким має намір одружитися, підстав для надання строку для примирення не вбачає.

Відповідач у судовому засіданні вказав, що повністю визнає та погоджується з позовними вимогами позивачки, просив задовольнити позовну заяву в повному обсязі, строк на примирення просив не надавати, шлюб розірвати.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши належним чином зібрані у справі докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов таких висновків.

Згідно з свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , 12 травня 2012 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за № 03 від 12.05.2012. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища чоловікові - ОСОБА_7 , дружині - ОСОБА_7 .

За час перебування у шлюбі у сторін народилися двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 01 серпня 2024 року серії НОМЕР_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 01 серпня 2024 року серії НОМЕР_4 .

Як встановлено судом у ході розгляду справи, сторони прийняли остаточне рішення про припинення шлюбних стосунків, між ними зникло взаєморозуміння, бажання зберегти шлюб відсутнє, позивачка вагітна та має намір утворити іншу сім`ю, сторони проживають окремо, подружні стосунки між ними припинені, спільного господарства не ведуть. Спільні діти проживають разом з позивачкою. Спору щодо місця проживання дітей нема.

Згідно зі ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин, і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя.

Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України, згідно з якою, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України, під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 49 ЦПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

У разі визнання відповідачем позову суд, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

На підставі наведеного, врахувавши всі обставини справи в сукупності, повне визнання позову відповідачем, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов переконання, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, у зв`язку з чим позов слід задовольнити, а шлюб розірвати.

Крім того, враховуючи визнання позову відповідачем, відповідно до вимог ст. 142 ЦПК України, позивачці належить повернути з державного бюджету 50 % сплаченого неї при поданні позову судового збору, а також, згідно з ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивачки 605,60 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 56, 105, 110, 112, 115 СК України, ст.ст. 4, 13, 89, 141, 223, 258, 259, 263-265, 273, 280-284, 289, 354, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

1. Позовну заяву задовольнити.

2. Шлюб, між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований 12 травня 2012 року виконавчим комітетом Руськокомарівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 03 від 12.05.2012, розірвати.

3. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 605,60 грн (шістсот п`ять грн 60 коп.) на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

4. Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 605,60 грн (шістсот п`ять грн 60 коп.), що становить 50 відсотків, судового збору, сплаченого при поданні позову.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили, відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України, надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Повне рішення суду складено 26 травня 2025 року.

Суддя Н.І. Зарева