Провадження №22-ц/812/845/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року м. Миколаїв

Справа № 483/1393/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шаманської Н. О.,

суддів: Кушнірової Т. Б., Тищук Н. О.,

переглянувши в апеляційному порядку без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) цивільну справу

за позовом

Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

до

ОСОБА_1

про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене суддею Рак Л. М., 12 березня 2025 року в приміщенні цього ж суду, дата складення повного тексту рішення не зазначена,

у с т а н о в и в:

31 жовтня 2024 року АТ КБ «ПриватБанк» через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позивач вказував, що 30 листопада 2021 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, за яким остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у сумі до 200 000 грн. Відповідачем також підписано Паспорт споживчого кредиту.

Посилаючись на викладене та порушення відповідачем своїх зобов`язань, що призвело до заборгованості за кредитним договором, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором станом на 15 жовтня 2024 року у сумі 63509 грн 12 коп., з яких 51 696 грн 26 коп. заборгованість за тілом кредиту, 11 812 грн 86 коп. заборгованість за простроченими відсотками.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 березня 2025 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» в рахунок заборгованості станом на 15 жовтня 2024 року за кредитним договором № б/н від 30 листопада 2021 року 63509 грн 12 коп. з яких: 51696 грн. 26 коп. заборгованість за тілом кредиту, 11812 грн. 86 коп. заборгованість за простроченими відсотками, а також 2422 грн 40 коп. судового збору.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із доведеності позивачем належними та допустимими доказами в нього права вимоги до відповідача в межах заявлених вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду просила його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув увагу на наявну судову практику в таких спорах.

ОСОБА_1 зазначала, що не заперечує про підписання 30 листопада 2021 року заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк». Позивач надав їй дві карти зі строком дії до 11/25 та 12/25. Однак виконувати свої зобов`язання з повернення кредитних коштів вона не мала змоги із незалежних від неї причин.

24 лютого 2022 року на території України розпочалися бойові дії та введено воєнний стан.

18 лютого 2022 року вона виїхала за межі України і повернулася в Україну наприкінці 2024 року. За межами України вона в якості біженки проживала в Польщі, Румунії, Молдові, Чорногорії.

Відповідач вказує, що позивач заявив вимоги про дострокове повернення кредиту, але з урахуванням практики Верховного Суду у випадку дострокового розірвання кредитного договору з ініціативи кредитора, як правило, через неналежне виконання зобов`язань з боку позичальника, то позикодавець не має права нараховувати проценти передбачені кредитним договором у порядку передбаченому статтею 1048 ЦК України, а його права захищаються положеннями статті 625 ЦК України. Тому вимога позивача про стягнення з неї 11812 грн 86 коп відсотків є нікчемною.

Крім того, в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування» позивач не направив їй досудової письмової вимоги про дострокове повернення кредиту.

Також позивачем не було їй запропоновано провести реструктуризацію боргу.

Водночас в апеляційній скарзі відповідач зазначила, що погоджується із вимогою позивача про стягнення з неї заборгованості за кредитом у сумі 51696 грн 26 коп.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» наголошувало, на тому, що доводи апеляційної скарги є безпідставними. Позивач зазначив, що за умовами кредитного договору б/н від 30 листопада 2021 року на дату звернення із позовом, строк повернення відповідачем повної суми кредиту та процентів за користування кредитом вже настав. Відповідач останній раз виконувала умови договору щодо повернення кредитних коштів 11 березня 2022 року. Станом на 01 березня 2023 року вся сума кредитної заборгованості відповідача 63509 грн 12 коп. вважається простроченою заборгованістю за кредитом. Тобто строком повернення кредитних коштів для відповідача по вказаному кредитному договору, після допущення ОСОБА_1 прострочення виконання обов`язків, є 01 березня 2023 року.

Позивач звертає увагу суду на те, що після 01 березня 2023 року проценти за користування кредитними коштами не нараховувалися.

За такого звернення АТ КБ «ПриватБанк» у 2024 році до суду із цим позовом не є достроковим та відповідає умовам договору від 30 листопада 2021 року.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом без повідомлення та виклику учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та судом встановлено, що 30 листопада 2021 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, за умовами якого відповідачу встановлено кредитний ліміт у сумі до 200 000 грн, тип кредитної карти: карта «Універсальна», строк кредитування 12 місяців з пролонгацією, процентна ставка 42,0% річних. Кількість та розмір платежів, періодичність: сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту. Розмір мінімального обов`язкового платежу: 5 % від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно, або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн, щомісячно у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення. Проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 60,00%.

Заяву підписано простим електронним підписом.

Також 30 листопада 2021 року за допомогою простого електронного підпису відповідач підписала Паспорт споживчого кредиту.

На підставі укладеного договору відповідач отримала платіжний інструмент кредитну карту № НОМЕР_1 , строк дії 12/25, тип «Універсальна».

Із наявної в матеріалах виписки за договором № б/н період 01 грудня 2021 року 15 жовтня 2024 року, наданої АТ КБ «ПриватБанк» по рахунку клієнта вбачається, що відповідач користувалася кредитною карткою № НОМЕР_1 .

За розрахунком позивача станом на 15 жовтня 2024 року за вищевказаним кредитним договором існує заборгованість в сумі 63509 грн 12 коп., з яких 51 696 грн 26 коп. заборгованість за тілом кредиту, 11 812 грн 86 коп. заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частинами першою-другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З укладеного між сторонами письмового кредитного договору, викладеного в заяві від 30 листопада 2021 року, встановлено, що сторони узгодили річну процентну ставку у розмірі 42,0%, встановлення розміру лімітних коштів на кредитній картці, строк кредитування, порядок повернення кредиту, відповідальність за порушення умов договору та інше. Відповідач отримала кредитні кошти шляхом їх зарахування на картковий рахунок, тривалий час користувалася грошима, здійснювала часткове погашення заборгованості. Оскільки відповідач належним чином не виконувала зобов`язання з повернення кредиту та процентів за користування запозиченими коштами, виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог, оскільки повно та всебічно з`ясував обставини справи та надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам та застосував до них відповідні норми матеріального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення АТ КБ «ПриватБанк» приписів Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», стверджуючи, що позивачем в порушення вимог Закону не направлялася на її адресу досудова письмова вимога про повернення кредиту. Оцінюючи наведені посилання, колегія суддів визнає їх безпідставними з огляду на характер спірних правовідносин, який не містить позовних вимог про дострокове повернення споживчого кредиту, з яким як Закон України «Про захист прав споживачів», так і Закон України «Про споживче кредитування» пов`язують обов`язковість досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Крім того, за поясненнями позивача викладеними у відзиві на апеляційну скаргу, та як видно з виписки по рахунку, після 01 березня 2023 року проценти за користування кредитними коштами не нараховувалися.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 березня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий: Н. О. Шаманська

Судді: Т. Б. Кушнірова

Н. О. Тищук

Повний текст постанови складено 26 травня 2025 року.