Справа № 133/675/24
Провадження № 22-ц/801/1180/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шелюховський М. В.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 рокуСправа № 133/675/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів Сала Т.Б., Сопруна В.В.,

за участі секретаря судового засідання Кобенди Ю.О., представника ОСОБА_1 адвоката Пилипчука В.П., Купрій З.В., ОСОБА_2 та їх представника адвоката Діденко Н.П., Хилюк І.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Пилипчука Володимира Олексійовича на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 06 березня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 , що діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , за участю третьої особи: Іллінецького відділу державної реєстрації актів цивільного стану Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання батьківства,

в с т а н о в и в:

У березні 2024 року ОСОБА_7 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , за участю третьої особи: Іллінецького відділу державної реєстрації актів цивільного стану Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання батьківства, мотивуючи свої вимоги тим, що під час спільного проживання (без реєстрації шлюбу) ОСОБА_3 із нині покійним ОСОБА_8 народилися троє синів- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Враховуючи, що на момент народження дітей батьки не перебували у шлюбі між собою, у відомостях про батька було вказано - ОСОБА_9 , зі слів матері, хоча в дійсності біологічним батьком є - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Відомості про батька було внесено відповідно до ч.1 ст. 135 СК України, про що зазначено у відповідних витягах з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження.

На протязі 18 років, з 2002 року по грудень 2020 року ОСОБА_7 проживала однією сім`єю із ОСОБА_8 , народила та виховала трьох спільних дітей. Діти зростали у повноцінній родині із батьком та матір`ю, які не були в офіційно зареєстрованому шлюбі. Дані відомості підтверджуються актом обстеження житлово-побутових умов від 04 січня 2021 року, а також посвідченням багатодітної родини.

ОСОБА_8 не перебував у шлюбі, із першою дружиною був розлучений ще у 2001 році. У першому шлюбі у нього народилось двоє дітей - ОСОБА_1 , ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_8 помер. Ще за життя він планував внести зміни до актових записів про народження дітей, однак не встиг це зробити. Відповідачам по справі було відомо про існування трьох неповнолітніх дітей у батька, саме тому позивачі по справі розраховували, що діти не залишаться без даху над головою та за спільною домовленістю із відповідачами успадкують житловий будинок, у якому наразі проживають, та який являється єдиним придатним для проживання місцем.

Діти, як неповнолітні особи, які на момент смерті спадкодавця проживали разом із ним являються такими, що фактично прийняли спадщину. Однак, як нам стало відомо спадкову справу було відкрито дітьми від першого шлюбу і місяць тому ОСОБА_6 повідомила про необхідність виселення нас усіх із будинку у зв`язку із тим, що вона набула права власності на спадкове майно одноособово.

Своє батьківство ОСОБА_8 фактично визнавав протягом усього життя дітей, виховуючи їх із народження і будучи біологічним батьком, факт батьківства визнає також і ОСОБА_7 , однак довести фактично генетичний зв`язок є можливим лише завдяки проведенню ДНК експертизи по визначенню батьківства із відбором зразків у дітей, що є позивачами та дітей, що є відповідачами.

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 06 березня 2025 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянина України батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зобов`язано Іллінецький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести зміни до актових записів про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за № 103 від 29 листопада 2005 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Іллінецького районного управління юстиції Вінницької області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за №16 від 05 грудня 2011 року, виданого виконавчим комітетом Тягунської сільської ради Іллінецького району Вінницької області, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за №135 від 27 вересня 2016 року, виданого Іллінецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області відповідно до рішення суду, де у відомості про батьківство вказати батьком дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.) грн сплаченого нею судового збору.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.) грн сплаченого нею судового збору.

Не погоджуючись з такими рішеннями суду представник ОСОБА_1 адвокат Пилипчук В.О. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 адвокат Діденко Н.П. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Іллінецького районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис №103 від 29 листопада 2005 року (а.с.9), ОСОБА_4 , народився ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим виконавчим комітетом Тягунської сільської ради Іллінецького району Вінницької області, актовий запис №16 від 05 грудня 2011 року (а.с.10), ОСОБА_5 , народився ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим Іллінецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №135 від 27 вересня 2016 року (а.с.11), де їх батьком зазначений ОСОБА_9 , матір`ю ОСОБА_7 .

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно ч.1 ст. 135 СК України від 27 вересня 2016 р. № 6 (а.с.12) у актовому записі про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відомості про батька записані відповідно до частини 1 статті 135 СК України (за вказівкою матері) - ОСОБА_9 .

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно ч.1 ст. 135 СК України від 05 грудня 2011 р. № 0 (а.с.13) у актовому записі про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомості про батька записані відповідно до частини 1 статті 135 СК України (за вказівкою матері) - ОСОБА_9 .

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно ч.1 ст. 135 СК України від 29 листопада 2005 р. № 5 (а.с.14) у актовому записі про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про батька записані відповідно до частини 1 статті 135 СК України (за вказівкою матері) - ОСОБА_9 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 28 грудня 2020 року Іллінецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Іллінці Вінницького району Вінницької області у віці 60 років помер ОСОБА_8 (а.с. 15), відповідно довідки про причину смерті до форми № 106/о № 227 від 25 грудня 2020 року, причиною смерті стала ішемічна хвороба серця, дифузний міокардіосклероз з гіпертензією, хронічна серцево-судинна недостатність ІІІ ступеня.

Як видно з акту обстеження на предмет проживання від 04.01.2021 року (а.с.19) ОСОБА_3 зареєстрована та фактично проживає з 2002 року за адресою: АДРЕСА_1 , весь час проживала разом із цивільним чоловіком ОСОБА_8 і трьома спільними дітьми ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_8 діти перебувають на утриманні матері.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5 (а.с.22) ОСОБА_8 розірвав шлюб з ОСОБА_10 07 травня 2001 року.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позивачі довели належними та допустимими доказами факт споріднення з відповідачами стосовно малолітніх дітей свого покійного батька, що народились у позивача ОСОБА_3 та померлого батька ОСОБА_8 .

Колегія суддів погоджується з таким висновкам суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду.

Частиною першою статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідно до статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

У разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу (стаття 130 СК України).

Провадження стосовно встановлення батьківства або його оспорювання стосується «приватного життя» за статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке охоплює важливі аспекти особистої ідентичності.

Передумовою звернення до суду із позовом про визнання батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері.

Тлумачення статті 128 СК України свідчить, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для визнання батьківства. Підставою для визнання батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України. Висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи може бути підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку. Разом з тим, підставою для визнання батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України, які мають оцінюватися в їх сукупності.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 квітня 2019 року у справі «Міфсуд проти Мальти», заява № 62257/15, зазначено, що ДНК-тест - це науковий метод для точного визначення батьківства дитини, а його доказове значення значно переважає будь-які інші докази, представлені сторонами для підтвердження або спростування біологічного батьківства.

Обов`язок з доказування потрібно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає у правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Національні органи влади, дозволяючи або відхиляючи позов про встановлення батьківства, користуються дискреційними повноваженнями, спрямованими на захист найкращих інтересів дитини та збалансування інтересів як дитини, так і передбачуваного біологічного батька, що не суперечить гарантіям, які містяться у статті 8 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Krisztian Barnabas Toth v. Hungary», № 48494/06, 12 лютого 2013 року, § 33).

Звертаючись до суду з позовом у справі, що переглядається в апеляційному порядку, ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , посилалася на факт її спільного проживання з ОСОБА_8 , під час якого у них народилося 3 сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (повнолітній), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (неповнолітній), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (неповнолітній). Під час розгляду справи в суді першої інстанції представник позивачів адвокат Діденко Н.П. звернулась з клопотанням про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи.

Проте як встановлено судом першої інстанції після призначення у вказаній справі судової молекулярно-генетичної експертизи відповідача ОСОБА_1 було тричі повідомлено про його участь у експертизі, проте він на неї не являвся.

У роз`яснення, викладених у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 01 січня 2004 року , суд має вирішувати відповідно до норм Сімейного кодексу, зокрема, частини другої статті 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Відповідно до пункту 9 указаної Постанови, питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статті 212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. У разі, коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до статті 146 ЦПК України може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (в залежності від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза).

ОСОБА_1 достеменно знав про наявність в суді цивільної справи щодо визнання батьківства та призначення судово-генетичної експертизи, однак, ухилився від явки для її проведення і суду не надав будь-яких доказів неявки для проведення експертизи з поважних причин.

Оцінивши процесуальну поведінку відповідача ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач навмисно ухилився від явки до суду та від проведення судово-генетичної експертизи, яка призначалась за клопотанням позивача саме для встановлення/спростування батьківства. У той самий час, відповідач фактично визнав своє споріднення з позивачами.

Доводи апелянта про те, що позивачами обраний невірний спосіб захисту, зокрема, ОСОБА_3 мала б звернутись з заявою про встановлення факту батьківства, так як спору про право в даній справі немає, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у частині третій 3 статті 128 СК України приймаються до судового розгляду, якщо: дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (частина перша статті 135 СК України).

Також, з матеріалів справи вбачається, що у даній справі наявний спір про право, оскільки діти від першого шлюбу заперечують батьківство ОСОБА_8 щодо неповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , повнолітнього ОСОБА_2 , а також наявний спір щодо спадкування після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 , оскільки спадкову справу відкрито повнолітніми дітьми ОСОБА_8 від першого шлюбу, зокрема ОСОБА_6 , та набуто нею право власності на спадкове майно одноособово, внаслідок чого, остання звернулась до позивачів у справі з вимогою про виселення з спадкового будинку.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалені з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Пилипчука Володимира Олексійовича залишити без задоволення.

Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 06 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 28 травня 2025 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Т.Б. Сало

В.В. Сопрун