печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2025 р.

Печерський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Головко Ю. Г.,

за участю секретаря судових засідань Мхітарян М. М.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Воробйова Ірина Вікторівна про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Печерського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якій позивач просить: стягнути з відповідача на свою користь 10840960, 30 грн заборгованості за договором позики від 04.02.2022, що посвідчений приватним нотаріусом КПНО Зубковою О. Л., зареєстрований в реєстрі 04.02.2024 за № 104, з яких: 9046320,33 грн еквівалент 229952,22 доларів США по курсу НБУ станом на 27.03.2024 - сума позики; 377869,28 - 3 % річних за весь час прострочення; 1416743,67 - інфляційне збільшення, за весь час прострочення.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.07.2024 відкрито провадження у цивільній справі, в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.03.2025 закрите підготовче провадження у справі та справу призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду.

У судовому засіданні 14.05.2025 представник позивача подав заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах у межах ціни позову: 9046320, 33 грн - еквівалент 229952, 22 доларів США по курсу НБУ станом на 27.03.2024, що належать на праві власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ). Накласти арешт на все майно, що належить на праві власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) із забороною вчиняти дії по його відчуженню, розпорядженню.

Заяву представник позивача мотивував тим, що після відкриття провадження у справі, відповідач з метою не виконання судового рішення на шкоду кредитору здійснив відчуження майна на користь третіх осіб.

Адвокат зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову, виходячи із предмету позову, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання за договором позики та вчиняє дії щодо відчуження належного його майна.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Так, обґрунтовуючи позов, позивач зазначає, що 04.02.2022 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом КПНО Зубковою О. Л., зареєстрований в реєстрі 04.02.2024 за № 104. Сума позики 6500772,50 грн, що є еквівалентом 229952,22 доларів США по курсу НБУ на день підписання договору. Позика надавалась одночасно із підписанням договору в готівковій формі із видачею розписки (п.п.-2.2 - 2.3 договору). Сума позики надавалась до 01.06.2022 включно (п. 3.1 договору). Сума позики має бути повернута до закінчення строку, визначеного у п. 3.1. договору по повертатись чотирма платежами (п. 3.2 договору): 846752,00 грн, що становитиме еквівалент 29952,22 доларів США по курсу НБУ на день повернення позики до 01.03.2022; 706752,50 грн, що становитиме еквівалент 25000 доларів США за курсом НБУ на день повернення позики до 01.04.2022; 2120257,50 грн, що становитиме еквівалент 75000 доларів США за курсом НБУ на день повернення позики до 01.05.2022; 2827010,00 грн, що становитиме 100000 доларів США за курсом НБУ на день повернення позики до 01.06.2022.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, вбачається що 11.03.2025 відповідач в рахунок забезпечення кредитних зобов`язань у розмірі 14000000,00 грн, строк виконання основного зобов`язання: 10.03.2028 за кредитним договором між АТ «КРИСТАЛБАНК» та ТОВ «Бакинський бульвар» від 11.03.2025 № ВКЛ/2025/10-43 передав в іпотеку банку нерухоме майно: ресторанний комплекс «Бакинський бульвар» та земельну ділянку.

Обґрунтовуючи заяву, адвокат зазначає, що після відкриття провадження у справі № 757/15239/24-ц, відповідач почав здійснювати заходи щодо приховування майна, обтяження його іпотечними зобов`язаннями, що у майбутньому зробить не можливим звернення стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості, у разі задоволення позову. Оскільки іпотекодержатель має переважне право перед іншими кредиторами на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Також, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.03.2025 судом накладено арешт на квартиру, загальна площа (кв.м): 84, 7, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 382.

Під час виконання вказаної ухвали суду, адвокатом з`ясовано, що на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 1568 від 26.03.2025, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бовбалан Н. Р., право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ).

Представник позивача зазначає, що після відкриття провадження у справі, про яке відповідачу відомо, з метою не виконання судового рішення на шкоду кредитору здійснив відчуження майна на користь третіх осіб.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Відповідно вимог ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) зазначено, що "співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову".

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17 (провадження №14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Пунктом 1 ч.1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується в тому числі накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно роз`ясненню Пленуму Верховного Суду України викладеному у постанові № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрова на відповідно до закону як підприємець.

Статтею124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення ст.2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

У п. 4.8 постанови Верховного Суду від 24 травня 2021 у справі №910/3158/20 міститься висновок, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися коштами або майном, тому може застосуватися у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, коштів або про стягнення коштів. Сума арештованих коштів обмежується розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, належного до предмета спору. Подібних за змістом висновків дійшов Верховний Суду у постановах від 21 серпня 2020 року у справі №904/2357/20 та від 25 вересня 2020 року у справі №925/77/20.

Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову враховує характер спірних правовідносин. Адже, між сторонами дійсно існує спір щодо стягнення грошових коштів за невиконаним зобов`язанням, про що свідчать викладені у позовній заяві обставини.

Крім того, після відкриття провадження у справі та постановлення ухвали суду від 24.03.2025 про забезпечення позовних вимог, відповідач здійснив відчуження майна, квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 382, на користь третьої особи ОСОБА_3 , що підтверджується наданою актуальною інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

З огляду на зазначене, суд вважає обґрунтованим накладення арешту на грошові кошти відповідача на відкритих ним рахунках в банківських установах, у межах суми цини позову, оскільки предметом спору є вимога про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики саме в такому розмірі, а невжиття заходів забезпечення позову шляхом арешту коштів на банківських рахунках може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, оскільки в силу положень статті 192 ЦК України гроші є платіжним засобом, отже відповідач може в будь-який момент розрахуватись коштами банківського розрахункового рахунку і доведення позивачем доказами такого його права і, відповідно, можливості не вимагається.

Суд приймає доводи заявника (позивача) щодо існування об`єктивних ризиків, що можуть утруднити або унеможливити виконання рішення у цій справі за умови задоволення позову.

Таке втручання держави у право на мирне володіння майном, у даному випадку грошовими коштами та майном у межах суми позову, є виправданим та вкрай необхідним, оскільки спрямовано виключно на забезпечення цивільного судочинства. Арешт грошових коштів та належного відповідачу майна полягає у позбавленні можливості лише розпоряджатись цим об`єктом та не призведе до жодних негативних наслідків. Вжиття цього процесуального заходу не порушить вимоги ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а навпаки сприятиме захисту права позивача на справедливий суд, гарантованого ч.1 ст.6 цієї ж Конвенції.

При цьому, такий вид забезпечення позову, як арешт майна не призводить до невиправданого обмеження майнових прав власника оскільки обмежується лише можливість вчиняти дії щодо розпорядження майном.

Суд наголошує, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача. Таке тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Викладене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року в справі №367/3628/21.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 2 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Аналіз норм ЦК України вказує на те, що право власності - це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і в своїх інтересах, усунення третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов`язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб.

Відповідно до усталеної прецедентної практики ЄСПЛ, напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес» (public interest, general interest, general interest of the community); (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям (must be a reason ablerelationship of proportionality between the means employed and the aims pursued).

ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися з дотриманням принципу «пропорційності» (principle of proportionality) «справедливої рівноваги (балансу)» (fair balance) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання.

«Справедлива рівновага» не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості в кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.

Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар» (individual and excessive burden).

За приписами частини 1 та частини 2 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем (ч. 5 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження»).

Аналіз наведених положень закону вказує на те, що в першу чергу, у разі задоволення позову та його подальшого виконання в примусовому порядку, рішення суду виконується за рахунок грошових коштів боржника, в тому числі в іноземній валюті, що знаходяться особисто в боржника або в банках чи в інших фінансових установах.

З наведеного слідує, що забезпечення позову в даному спорі про стягнення грошових коштів шляхом арешту грошових коштів, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах в межах ціни позову є доцільним, оскільки у разі примусового виконання рішення суду в першу чергу таке рішення буде виконуватися саме за рахунок грошових коштів боржника.

Враховуючи суть спору, що виник між сторонами, можливість реальної загрози невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, відповідність виду забезпечення позову у вигляді арешту грошових коштів та майна заявленим позовним вимогам, суд з`ясувавши обставини справи, вирішив задовольнити заяву у повному обсязі шляхом накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах у межах ціни позову: 9046320, 33 грн - еквівалент 229952, 22 доларів США по курсу НБУ станом на 27.03.2024, що належать на праві власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ). Накласти арешт на все майно, що належить на праві власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) із забороною вчиняти дії по його відчуженню, розпорядженню.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Враховуючи предмет позову та захід забезпечення позову, відсутність підстав щодо існування розміру збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову, суд дійшов висновку, що на даній стадії зустрічне забезпечення судом не застосовується.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-154, 157, 272, 353 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Воробйова Ірина Вікторівна про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Накласти арешт на грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах у межах ціни позову: 9046320, 33 грн - еквівалент 229952, 22 доларів США по курсу НБУ станом на 27.03.2024, що належать на праві власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Накласти арешт на все майно, що належить на праві власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) із забороною вчиняти дії по його відчуженню, розпорядженню.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Відповідно до норм Закону України "Про виконавче провадження" ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом.

Строк пред`явлення для виконання ухвали три роки.

Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складання ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач - ОСОБА_2 , адреса АДРЕСА_3 .

Суддя Ю. Г. Головко