КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд в складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

секретар Цалко Д.М.,

за участю:

представника позивача Щербак І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 11 березня 2025 року про відмову у задоволенні заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Головного управління по м. Києву та Київській області до ОСОБА_1 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з заявою про перегляд рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29.05.2023 за нововиявленими обставинами, в якій просила:

- скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва по цивільній справі № 761/30451/20 від 29.05.2023 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити АТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Головного управління по м. Києву та Київській області у зверненні стягнення на майно, передане в іпотеку відповідно до іпотечного договору № 6432 від 07.10.2008, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковбасинською С.В., зареєстрованого в реєстрі за № 5325 на користь АТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ "Ощадбанк" в рахунок погашення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії № 2739 від 07.10.2008, укладеним з ОСОБА_2 , у розмірі 991926 грн. 61 коп. та встановлення способу реалізації предмета іпотеки шляхом його реалізації на електронному аукціоні відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" з урахуванням вимог Закону України "Про іпотеку" за ціною, що має бути визначена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В обгрунтування заяви зазначала, що постановою Верховного Суду від 24.07.2024 по справі № 761/30451/20 рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29.05.2023 та постанову Київського апеляційного суду від 22.11.2023 було залишено без змін.

Разом з тим, у серпні 2024 року заявниці стало відомо про той факт, що строк дії іпотечного договору № 6432 від 07.10.2008 закінчився ще 07.10.2018, а отже неможливо звертати стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки, строк дії якого вже сплинув.

За вказаних обставин, а також посилаючись на положення п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, просила заяву задовольнити.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11.03.2025 заяву залишено без задоволення (т.3. а.с. 19-22).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, а також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на неврахування судом першої інстанції того, що у серпні 2024 року їй стало відомо про той факт, що строк дії іпотечного договору № 6432 від 07.10.2008 закінчився ще 07.10.2018, а отже неможливо звертати стягнення на предмет іпотеки згідно з договором іпотеки, строк дії якого вже сплинув.

При цьому, вказує, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції не врахував положень ст. 423 ЦПК України, згідно з якими необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених цієї статтею, є те, що вони існували на час розгляду справи, ці обставини не могли бути відомі заявниці на час розгляду справи, вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

14.05.2025 до суду надійшов відзив АТ «Державний ощадний банк України» на апеляційну скаргу, в якій банк просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, посилаючись на те, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що доводи заявниці є необґрунтованими та такими, що не можуть бути визнані нововиявленими у розумінні п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на її безпідставність та просив ухвалу суду залишити без змін.

Відповідач та третя особа в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29.05.2023 позов АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Головного управління по м. Києву та Київській області до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, задоволено.

Звернуто стягнення на майно, передане в іпотеку відповідно до іпотечного договору від 07.10.2008 № 6432, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Ковбасинською С.В., зареєстрованого в реєстрі за № 5325, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що на підставі договору купівлі-продажу від 02.10.2003 належить ОСОБА_1 , на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» в рахунок погашення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії від 07.10.2008 за № 2739, укладеним з ОСОБА_2 , у розмірі 991926,61 грн., в тому числі: 465651,35 грн. - заборгованість за кредитом; 120530,26 грн. - пеня; 97321,13 грн. - інфляційні втрати від прострочених сум заборгованості за кредитом; 40622,03 грн. - інфляційні втрати від прострочених сум заборгованості за процентами за користування кредитом; 41946,89 грн. - 3 % річних від прострочених сум за кредитом; 12942,61 грн. - 3 % річних від прострочених сум заборгованості за процентами за користування кредитом. Встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом його реалізації на електронному аукціоні відповідно до Закону України «Про іпотеку» за ціною, що має бути визначена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 22.11.2023 та постановою Верховного Суду від 24.07.2024.

Разом з тим, звертаючись з заявою до суду, заявниця зазначала, що підставою для перегляду рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29.05.2023 за нововиявленими обставинами є те, що у серпні 2024 року їй стало відомо про той факт, що строк дії іпотечного договору №6432 від 07.10.2008 закінчився ще 07.10.2018, а отже неможливо звертати стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки, строк дії якого сплинув.

Так, у відповідності до ч.1 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Як передбачено ч.2 ст. 423 ЦПК України, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі;скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Водночас, згідно п.1 ч.4 ст. 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи.

Крім того, як вбачається з рішення Європейського суду з прав людини від 18.11.2004 року у справі «Правєдная проти Росії» та рішення від 06.12.2005 року у справі «Попов проти Молдови», процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 26.12.2022 у справі № 460/801/20, під нововиявленою обставиною мається на увазі фактична обставина, яка має істотне значення і яка об`єктивно існувала на час розгляду справи, але не була і не могла бути відома усім особам, які брали участь у справі, та суду. Нова обставина, що з`явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справ. Тобто для визнання обставини нововиявленою недостатньо, щоб особа просто не знала про наявність певної істотної обставини, а потрібно, щоб вона і не могла знати про неї. Якщо вона все-таки могла знати про певну обставину за добросовісного ставлення до справи, тоді ця підстава для перегляду відсутня. Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Згідно вимог ч.3 ст. 365 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставини та залишити відповідне судове рішення в силі; задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в абз. 4 п. 3, абз. 4 п. 4 постанови № 4 від 30.03.2012 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», нововиявлені обставини мають підтверджуватись фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Також, у відповідності з п. 7 зазначеної Постанови роз`яснено, що питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Проаналізувавши зміст рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29.05.2023 та наведені заявницею підстави для його перегляду у зв`язку з нововиявленими обставинами, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначені заявницею обставини, за яких вона просить переглянути рішення суду, не є обставинами, в розумінні ст. 423 ЦПК України, які можуть бути підставою для перегляду зазначеного судового рішення.

Так, зокрема, як вірно встановлено судом першої інстанції, заявниця є стороною іпотечного договору та своїм підписом у договорі засвідчила те, що вона ознайомлена з договором, його істотними умовами, правами та обов`язками сторін договору, а також строком дії договору.

При цьому, заявниця при підписанні договору підтвердила, що цей договір нею прочитаний, відповідає її намірам та досягнутим домовленостям, що вона діяла у повній відповідності з наданими їй повноваженнями та повним розумінням предмету та змісту договору.

Відповідно до п. 9.1. Іпотечного договору, цей договір набув чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення і діє до виконання зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі.

Як було встановлено, зобов`язання за договором відновлювальної кредитної лінії № 2739 від 07.10.2008 не виконано, заборгованість не погашено, а тому немає підстав вважати, що строк дії Іпотечного договору скінчився.

Більш того, в розділі «Терміни та тлумачення» іпотечного договору визначено, що зобов`язання - це зобов`язання боржника ОСОБА_2 , що впливає з договору відновлювальної кредитної лінії № 2739 від 07.10.2208, а також із зобов`язання Іпотекодавця, що випливає із іпотечного договору, в тому числі: повернути іпотекодержателю кредит в розмірі 534 100,00 грн., проценти за користування кредитом у розмірі 20,5 % річних та комісійні винагороди у порядку та на умовах, зазначених в кредитному договорі. Відшкодувати іпотекодержателю витрати понесені у зв`язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки та сплатити штрафні санкції (штраф, пеню) у випадку неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором чи та/або іпотечним договором. Цим розділом також визначено, що повне погашення кредиту має бути здійснено до 07.10.2018.

Отже, твердження заявниці про те, що лише у серпні 2024 року їй стало відомо про умови іпотечного договору, строки виконання та розмір зобов`язання, в забезпечення якого було укладено іпотечний договір, не відповідають дійсності.

Крім того, слід зауважити, що, як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 19.06.2024 у справі № 372/4154/18, істотними обставинами справи вважаються ті, які можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили, а це, передусім, ті, що взагалі не були предметом розгляду у вказаній цивільній справі, у зв`язку з тим, що вони не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи.

Не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювались судом у процесі розгляду справи.

Неналежне виконання сторонами своїх процесуальних обов`язків, в тому числі і неподання суду усіх доказів, збирання нових доказів після розгляду справи, не є нововиявленими обставинами, а тому і не можуть тягнути за собою перегляд судового рішення з зазначених підстав.

Також, Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами, визначена ЦПК України є окремою формою судового процесу, що має свої особливості. Вона не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів та доказів сторін; суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин.

Аналогічні правові позиції викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13, від 25.05.2021 у справі №752/4995/17.

Відповідно до ч. 4 т. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі.

Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 09 червня 2011 року у справі "Желтяков проти України" ("Zheltyakov v. Ukraine", заява № 4994/04, § 42-43)).

Процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинні відповідати вимогам статті 6 Конвенції, положенням законодавства України та мають бути збалансовані з ефективністю правового захисту і обов`язковістю остаточних рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Суд враховує, що принцип правової (юридичної) визначеності визнається одним із елементів належної судової процедури у контексті пункту 1 статті 6 Конвенції. Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав важливість забезпечення принципу юридичної визначеності як елементу верховенства права, який, окрім іншого, вимагає, щоб ухвалене судами остаточне рішення не могло бути скасованим (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Брумареску проти Румунії» від 28 листопада 1999 року, заява № 28342/95).

Цей принцип встановлює, що жодна сторона не вправі ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише задля нового судового розгляду й нового рішення по суті. Перегляд судового рішення не повинен бути замаскованою апеляційною процедурою, а саме лише існування двох позицій щодо способу вирішення спору не є підставою для повторного судового розгляду. Відхилення від цього принципу допустимі лише за наявності виняткових обставин (пункти 51-52 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рябих проти Росії» від 24 липня 2003 року, заява №52854/99; ухвала Європейського суду з прав людини щодо прийнятності заяви № 62608/00 «Агротехсервіс проти України»; пункти 42-44 рішення Європейського суду з прав людини від 9 червня 2011 року, заява № 4994/04 у справі «Желтяков проти України»).

Разом з тим, формулювання заявницею підстав для звернення до суду у порядку ст. 423 ЦПК України суперечить законодавчому визначенню та тлумаченню поняття «нововиявлені обставини», яке полягає у тому, що це повинні бути саме істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29.05.2023.

Доводи апеляційної скарги колегією суддів оцінюються критично, адже останні зводяться виключно до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи.

Більш того, доводи апеляційної скарги є тотожними з доводами заяви, яким суд першої інстанції надав ґрунтовну оцінку, яка узгоджується з вимогами закону.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 11 березня 2025 року про відмову у задоволенні заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Головного управління по м. Києву та Київській області до ОСОБА_1 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 27 травня 2025 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова