ПОСТАНОВА

Іменем України

26 травня 2025 року м. Кропивницький

справа № 386/1298/23

провадження № 22-ц/4809/38/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дуковський О.Л.

судді - Дьомич Л.М., Письменного О.А.

Учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк», інтереси якого представляє адвокат Істамова Ірина Володимирівна

відповідач ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Голубенко Роман Сергійович.

Розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», на рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 23 квітня 2024 року, у складі головуючого судді Червоненка Д.В. у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

В обгрунтування позову позивач посилався на те, що відповідач, з метою отримання банківських послуг, звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» та підписала 22.01.2021 анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Тарифів банку, що розміщені в мережі інтернет та взяла на себе зобов`язання виконувати умови договору, після чого за допомогою ОТП-паролю підписала заяву №б/н від 04.01.2023.

Відповідачці було відкрито картковий рахунок, надано в користування кредитну картку з відповідним кредитним лімітом, який у подальшому збільшився до 37000, 00 грн .

Позивач вказував, що відповідач користувалась кредитними коштами банку, однак в процесі користування кредитними коштами не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за отриманим кредитом, відсотками, а також іншими витратами, внаслідок чого станом на 17.09.2023 має заборгованість в сумі 44876,39 грн, яка складається із: 35104,81 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 9771,58 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Просила стягнути із відповідача заборгованість та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 23 квітня 2024 року відмовлено у задоволенні зазначеного позову.

Не погодившись із вказаним рішенням суду представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В апеляційній скарзі представник позивача посилався на те, що відповідачка користувалася кредитними кошами банку, а в процесі користування кредитними коштами не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за отриманим кредитом, відсотками ,а також іншими витратами.

Вказує на те, що суд першої інстанції здійснив службову перевірку щодо проведених операцій та встановлено всі дійсні обставини справи, які судом першої інстанції не були дослідженні.

Зазначає, що є наявним факт, що відповідачка самостійно та з власної волі надала доступ до грошових коштів.

Посилається на те, що є обвинувальний акт за обвинуваченням у скоєнні злочинів, передбачених ст.15 ч.2, ст.190 ч. 3,ст..361 ч.1, ст..361 ч. 2 КК України та направлено справу на розгляд до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, де ОСОБА_1 визнано потерпілою

Вказує, що відповідачці було рекомендовано, як клієнту банка звернутися із позовом щодо відшкодування завданих збитків шахраєм, а на зараз має виконати зобов?язані за кредитним договором у повному обсязі.

Представник відповідачки подав відзив на апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду залишити без змін, а скаргу без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача посилається на те, що відповідачка дійсно отримала кредитну карту у АТ КБ «ПриватБанк»,але кредитними кошами не користувалася, а грошові кошти з карткового рахунку були зняті сторонніми особами.

Посилається на те, що банк не довів належними та допустимими доказами обставин щодо вчинення користувачем електронного платіжного засобу дій чи бездіяльності ,які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншо інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною картою або іншими картами.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вказане, розгляд справи здійснюється без виклику сторін у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції послався на те, що позивачем під час розгляду справи не було надано доказів, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяла незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції за допомогою її карткового рахунку.

Суд першої інстанції у рішенні вказав на те, що правовідносини у цій справі носять споживчий характер, а тому усі сумніви та припущення тлумачаться в даному конкретному випадку на користь споживача, яка є «слабкою» стороною у цих відносинах, а відтак відповідач не має нести відповідальності за здійснення таких платіжних операцій.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Звернувшись із позовом до суду про стягнення із ОСОБА_1 кредитної заборгованості позивач посилався на те, що відповідачка отримала кредитні кошти, які використовувала на свій власний розсуд, а зобов?язання по їх поверненню не виконує, а тому звернувся із цим позовом до суду.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк».

22.01.2021 відповідачка підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт отримала в користування дві кредитні картки : « Карта Універсальна» № НОМЕР_1 , «Універсальна» банку GOLD» № НОМЕР_2 із сумою кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту, який станом на 04.01.2023 було встановлений в розмірі - 7000,00 грн та станом на 24.04.2023 змінено до 37000,00 грн .

З виписки по картковому рахунку вбачається, що в період з 04.01.2023 06.01.2023 з рахунку відповідача переказано та знято кредитні кошти на суму 35104,81 грн, які обраховані позивачем як заборгованість за тілом кредиту.

27.11.2023 судом було ухвалено заочне рішення, яким позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 04.01.2023 у розмірі 44876,39 грн. та вирішено питання про розподіл судових витрат.

18.01.2024 ухвалою Голованівського районного суду Кіровоградської області заочне рішення від 27.11.2023 скасовано, а справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

У заяві про перегляд заочного рішення відповідачка посилалася на те, що кредитних коштів банку вона не отримувала і стосовно неї вчинені шахрайські дії.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 зверталася до Голованівського РВП з приводу шахрайських дій, що вчинені невідомими особами (а.с. 179).

З копії ухвали Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.11.2023 вбачається, що призначено судовий розгляд на підставі обвинувального акта відносно ОСОБА_2 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.15 ч.2 ст.190 ч.3, ст.190 ч.3, ст.361 ч.1, ст.361 ч.2 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000035 від 08 червня 2023 року (справа № 210/5050/23, Провадження № 1-кп/210/695/23), де потерпілу ОСОБА_1 визнано цивільним позивачем.

В матеріалах справи міститься висновок службової перевірки щодо клієнта ОСОБА_1 ІТ подія 22657, який складено 09.01.2024 провідним експертом з економічної безпеки ОСОБА_3 ..

В ході перевірки встановлено, що в період з 04.01.2023 по 06.01.2023 по картковим рахункам відповідача були проведені операції, які клієнт не підтверджує, а 09.01.2023 від ОСОБА_1 надійшов дзвінок, яка повідомила про шахрайські дії з картки.

Як вбачається із висновку службової перевірки та записаного із слів клієнта ( ОСОБА_1 ), передував дзвінок від невідомих осіб, які представились співробітниками компанії Київстар та запропонували послуги на випадок блекауту, для їх підключення вимагалось передати одноразовий пароль, що в подальшому і було зроблено клієнтом. В результаті шахраями було отримано доступ до особистого кабінету клієнта, здійснено перекази коштів, а також змінено кредитний ліміт. Також шахраї використовуючи віртуальний картковий рахунок здійснили зняття коштів в банкоматах на загальну суму 35000,00 грн .

У суді першої інстанції відповідачка надала пояснення, що отримує пенсію на картку ПриватБанку, а також у цьому банку нею отримана кредитна карта, проте кредитними коштами вона не користувалась. ІНФОРМАЦІЯ_1 в ПриватБанку їй повідомили, що з її картки були зняті кредитні кошти і вона відповідачка в цей же день звернулась до правоохоронних органів.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК Украйни).

Тлумачення, як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (див. зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

У статті 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з пунктами 1.4, 1.27 статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (тут і далі у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держатель електронного платіжного засобу - фізична особа, яка на законних підставах використовує електронний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного електронного платіжного засобу (пункт 1.4 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

Неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі (абзац 3 пункту 1.24 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

Відповідно до пункту 14.2 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Обов`язок банку щодо повідомлення користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу користувача є виконаним, зокрема, у разі інформування банком користувача про кожну здійснену операцію відповідно до контактної інформації, наданої користувачем.

Відповідно до частин п`ятої-сьомої, дев`ятої розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред?явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 зазначено, що: «відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц, на яку є посилання в касаційній скарзі, вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції як списання коштів з рахунку користувача не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними; лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для настання несприятливих наслідків для споживача.

Звернувшись у жовтні 2023 року із цим позовом до суду позивач не надав доказів, що відповідачка своїми діями безпідставно сприяла незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції за допомогою її карткового рахунку.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи позивачу було відомо з 06.01.2023 про здійснення шахрайських дій, що були вчинені невідомими особами щодо заволодіння коштами, що перебували на картковому рахунку у відповідачки.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 23 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Головуючий О.Л. Дуковський

Судді: Л.М. Дьомич

О.А. Письменний