КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/6981/23 Головуючий у 1 інстанції: Гусак О.С.
Провадження №22-ц/824/220/2025 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гаращенка Д.Р.

суддів: Писаної Т.О., Журби С.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 червня 2023 року в справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги мотивував тим, що 14 грудня 2006 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приват Банк». В подальшому відповідач, ознайомившись із умовами обслуговування кредитних карток та підписавши паспорт споживчого кредиту, отримала картку. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, тарифами, які містяться на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг позивач виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

15 червня 2022 року було підписано паспорт споживчого кредиту.

Взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати процентів та інших витрат, відповідач належним чином не виконала, тому станом на 15 квітня 2023 року в неї утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі - 42 686 грн 76 коп, що складається із заборгованості по кредиту у розмірі - 34 947 грн 03 коп, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 7 739 грн 73 коп. З підстав стягнення кредитної заборгованості АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із даним позовом. Зазначену суму боргу позивач просить стягнути з відповідача у повному обсязі, а також судовий збір.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 21 червня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за тілом кредиту у загальному розмірі 34 947 грн 03 коп та судові витрати у справі у вигляді судового збору у розмірі 2 200 грн 88 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник АТ КБ «ПриватБанк» - Ніколаєнко Олена Миколаївна 01 серпня 2023 року подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати в частині відмови в стягненні заборгованості за відсотками, ухваливши в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині в повному обсязі. В іншій частині рішення залишити без змін. Також просила стягнути з відповідача судові витрати.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що за змістом анкети-заяви відповідач погодився, що вищевказана анкета-заява, разом з пам`яткою клієнта, «Умовами та Правилами надавання банківських послуг», а також «Тарифами» становить договір про надання банківських послуг.

Представник позивача вважає, що сторонами Договору узгоджений розмір процентної ставки у Заяві-анкеті, яка особисто підписана відповідачем, а тому й правові висновки, що містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, не можуть бути застосовані.

Вказувала, що матеріали справи містять банківську виписку, з якої вбачається, що відповідачка не лише використовувала кредитні кошти, а й здійснювала платежі на часткове погашення заборгованості, у тому числі на погашення нарахованих відсотків за користування кредитом, тобто, обставини справи свідчать про те, що відповідачка знала про умови укладеного договору та прийняла їх.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу, у встановлений апеляційним судом строк, не надав.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, тому суд першої інстанції вбачав наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми заборгованості за кредитом в розмірі 34 947 грн 03 коп.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону. Рішення в цій частині сторонами не оспорюється.

Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за відсотками, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила та Умови розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, пені, неустойки, штрафів та, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Також суд першої інстанції посилався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 (справа № 342/180/17-ц) та обґрунтовував свої висновки тим, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Крім того суд першої інстанції вважав, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому суд першої інстанції вважав позовні вимоги банку в частині стягнення відсотків за користування кредитом, необґрунтованими та не доведеними банком, тому у їх задоволенні відмовив.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 14 грудня 2006 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», відповідно до умов якого АТ КБ «ПриватБанк» надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту (а.с. 15).

Своїм підписом в анкеті-заяві ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

З вказаної анкети-заяви вбачається, що ОСОБА_1 виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку «Універсальна» із встановленим кредитним лімітом у сумі 1000,00 грн, з базовою процентною ставкою за кредитним лімітом - 3% на місяць на залишок заборгованості.

Також, з поданої позивачем довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_1 , вбачається, що 18.12.2006 року їй було встановлено кредитний ліміт 1000,00 грн., який в ході неодноразового змінення, було збільшено до 35000,00 грн. та 26.12.2022 року зменшено до 0,00 грн. (а.с. 13).

Крім того, як вбачається з наданої позивачем довідки, 18.02.2006 року відповідачка отримала у АТ КБ «ПриватБанк» кредитну картку Універсальна № 4149….2539, терміном дії до 12/13; 27.08.2014 року отримала кредитну картку Універсальна № НОМЕР_4, терміном дії до 03/18; 14.09.2016 року отримала кредитну карту Універсальна GOLD № НОМЕР_5, терміном дії до 06/18; 05.07.2018 року - отримала кредитну картку Універсальна GOLD № НОМЕР_3, терміном дії до 05/22; 15.06.2022 року - отримала кредитну картку Універсальна GOLD № НОМЕР_2, терміном дії до 06/26 (а.с. 14).

Крім того, позивачем надано копію виписки по рахунку, який відображає рух коштів по вищезазначеним рахункам за період з 18.12.2006 року по 17.04.2023 року, отримання коштів та розпорядження ними, а також невчасне погашення заборгованості по тілу та відсоткам (а.с. 39-51).

На підтвердження укладення між сторонами кредитного договору, крім анкети-заяви, позивач також надав паспорт споживчого кредиту, Витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг» (а.с. 16-19, 20-25).

Станом на 16.11.2022 року загальна заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором від 02.02.2017 року становить - 42686, 76 грн., яка складається з наступного:

34947, 03 грн. - заборгованість за кредитом;

7739, 73 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 сформульований висновок, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки) базується на римській правовій максимі - non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» надання безпроцентних кредитів забороняється, за винятком передбачених законом випадків.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновки відмовляючи в частині позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом, оскільки суд першої інстанції не звернув уваги на те, що із запропонованими умовами відповідач ознайомилась та погодилась, про що розписалась у анкеті-заяві, а саме було узгоджено: вид карти, розмір кредитного ліміту в розмірі 1000,00 грн з базовою процентною ставкою за кредитним лімітом - 3% на місяць на залишок заборгованості. Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях статті 634 ЦК України (а.с. 15).

Як вже встановлено судом згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 , за кредитним договором від 14.12.2006 року станом на 15.04.2023 року має заборгованість - 42686,76 грн, з яких: 34947,03 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 7739,73 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідно до умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов`язаний погашати заборгованість по кредиту, відсотків за його користування, на перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених цим договором.

Розрахунок заборгованості містить розмір відсоткової ставки, суми нарахувань за кожний окремий проміжок часу, у тому числі окремо по відсотках, тілу кредиту, суму нарахувань по кожному з видів зобов`язань.

Відповідачкою не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості. Відповідачка не оспорювала даний кредитний договір.

В матеріалах справи наявні довідки видані позивачем про те, що з грудня 2006 року по червень 2022 року відповідачці видавались кредитні картки відповідно до договору (а.с. 14).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачка не лише використовувала кредитні кошти з 2006 року, а й здійснювала платежі на часткове погашення заборгованості, у тому числі на погашення нарахованих відсотків за користування кредитом, тобто, обставини справи свідчать про те, що відповідачка знала про умови укладеного договору та прийняла їх, крім того ОСОБА_1 фактично погоджувалася з ними, оскільки неодноразово отримувала нові кредитні картки.

Банком виконано свої зобов`язання, а саме, на підставі Договору надання банківських послуг, відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений, як і в анкеті-заяві, так і в довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідачку, які додаються до позову, а відповідачеві надано у користування кредитну картку.

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними висновки суду першої інстанції та посилання суду на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки анкета боржника підписана у 2006 році, отже боржник мав можливість користуватись банківською карткою та ознайомитись із усіма правилами надання банківських послуг. Разом з цим, відповідачка користувалась коштами, частково погашала заборгованість, тобто погоджувалась із умовами договору, в тому числі і нарахованими відсотками.

Апеляційний суд вважає, що відповідач не виконав своїх зобов`язань перед АТ КБ «Приватбанк», що призвело до порушення прав останнього.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку про помилковість висновку суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками за період з 18.12.2006 року по 17.04.2023 року у розмірі 7739 грн 73 коп..

При вирішенні даного спору суд першої інстанції мав виходити із положень ст.ст. 536, 1048, 1056-1 ЦК України.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 6710 грн, що складає 2684 грн - сплачений судовий збір при подачі позову та 4026 грн - сплачений судовий збір при подачі апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції в цій частині ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, що полягало у невірному наданні оцінці доказів та тлумаченні закону, і підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог в цій частині відповідно до ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 червня 2023 року в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченими відсотками та судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1д)заборгованість за кредитним договором від 14.12.2006 року за простроченими відсотками у розмірі 7739 грн 73 коп..

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (, адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1д) судові витрати у розмірі 6710 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Д.Р. Гаращенко

Судді С.О. Журба

Т.О. Писана