УХВАЛА

09 травня 2025 року

м. Київ

справа № 295/6272/24

провадження № 61-5512ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 вересня 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 02 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз Збут» про визнання рахунку недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства

з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз Збут» (далі - ТОВ «Житомиргаз Збут») про визнання недійсним з моменту підроблення рахунка від 07 квітня 2021 року

№ щодо плати за спожитий природний газ за березень 2021 року, який він особисто одержав 22 квітня 2021 року.

Позов мотивував тим, що з 1960 року він проживав разом із своєю матір`ю ОСОБА_2 в будинку на АДРЕСА_1 . Він є власником вказаного будинку. ОСОБА_2 не мала правовстановлюючих документів на право власності на будинок. Невідомі особи за невідомих обставин незаконно оформили на ім`я ОСОБА_2 особовий рахунок № НОМЕР_1 . ОСОБА_2 не підписувала та не подавала документів

і заяв про приєднання до договорів про розподіл та постачання природного газу

до будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.

Після смерті спадкодавця ОСОБА_2 до нього як до спадкоємця, 24 жовтня 2021 року перейшли всі права, що належали спадкодавцю ОСОБА_2

на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок смерті останньої,

в тому числі, право на звернення до суду за захистом особистих прав та інтересів.

У квітні 2021 року ОСОБА_2 одержала від АТ «Житомиргаз» рахунок

від 07 квітня 2021 року № щодо плати за розподіл (доставку) природного газу за квітень 2021 року, в якому протиправно не зазначені показання лічильника споживача станом на 01 березня 2021 року і на 01 квітня 2021 року.

Водночас, у рахунку з невідомих причин зазначений обсяг спожитого газу в розмірі 19,68 м3. Одночасно його мати одержала від відповідача інший рахунок

від 07 квітня 2021 року № НОМЕР_1 щодо плати за спожитий природний газ

за березень 2021 року, в якому протиправно не зазначено вказаний вище обсяг спожитого газу (19,68 м3), але протиправно зазначено вигадану відповідачем суму до сплати за фактично не спожитий мешканцями будинку природний газ в розмірі 897,18 грн.

Особовий рахунок № НОМЕР_1 переоформлений 01 березня 2023 року на його ім`я на підставі свідоцтва про спадщину від 26 січня 2023 року № 1-179.

На переконання позивача, вказаний рахунок відповідача від 07 квітня 2021 року

№ щодо плати за спожитий природний газ за березень 2021 року фактично є підробленим документом та є недійсним, виходячи з підстав, встановлених законом. Вказаний рахунок не відповідає вимогам, додержання яких є необхідним для чинності рахунку, зокрема статті 203 ЦПК України. На підставі викладеного ОСОБА_1 просив позов задовольнити.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 16 вересня 2024 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 02 квітня 2025 року, відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.

28 квітня 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 вересня 2024 року

та постанову Житомирського апеляційного суду від 02 квітня 2025 року, в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 вересня

2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 02 квітня 2025 року

і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Верховним Судом враховано, що Рішенням Конституційного Суду України

від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права

на судовий захист у малозначних спорах, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним) пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зазначена справа є справою незначної складності та не належить до виключень

із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані

з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: предмет позову, складність справи,

а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку,

що ця справа є справою незначної складності, і не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зазначає, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності інших виключних обставин, які могли вимагати касаційного розгляду справи (рішення у справі «Азюковська проти України», заява № 47921/08,

від 09 жовтня 2018 року).

Заявник зазначає, що його касаційна скарга стосується питання права

на справедливий суд, визначеного пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово підкреслював,

що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод 1950 року (далі - ЄКПЛ) суд має бути «встановлений законом», що відбиває принцип верховенства права, який є невід`ємною складовою системи захисту, встановленої ЄКПЛ та Протоколами до неї.

Передусім зазначена вимога має тлумачитися буквально з точки зору наявності правової основи існування суду, адже метою її закріплення у пункті 1 статті 6 ЄКПЛ є необхідність забезпечення того, щоб організація судової системи

у демократичному суспільстві регулювалася саме законом, ухваленим парламентом, особливо в державах, де право є кодифікованим. «Закон»

у розумінні пункту 1 статті ЄСПЛ включає передусім законодавство, прийняте для встановлення та визначення компетенції судових органів.

Фраза «встановлений законом» охоплює не лише правову основу існування «суду», однак і дотримання судом правил, якими він має керуватися. Компетенційна складова «суду, встановленого законом» відбиває, зокрема використання судом при розгляді та вирішенні справ виключно повноважень, передбачених процесуальним законодавством.

Тож відповідно до усталеної практики ЄСПЛ вихід суду за межі повноважень, встановлених законом, порушує компетенційну складову поняття «суд, встановлений законом», гарантованого у пункті 1 статті 6 ЄКПЛ.

Отже, виключно законом України, ухваленим Верховною Радою України, можуть визначатися випадки та підстави касаційного провадження; у Верховного Суду відсутні підстави відступати від приписів закону, крім окремих виключних випадків, коли пряме виконання приписів закону в обставинах конкретної справи не поставить під загрозу порушення саму суть права заявника на доступ до суду, яке гарантується пунктом 1 статті 6 ЄКПЛ.

Верховний Суд зауважує, що суд касаційної інстанції здійснює перегляд постановлених судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень

у виключних випадках, кожен з яких окремо передбачений процесуальним законом. Стадія касаційного перегляду не є обов`язковою стадією для усіх видів судових проваджень, а перегляд рішень у касаційному порядку відбувається виключно з підстав, що вичерпним чином визначені законом. При цьому, Верховний Суд є судом права, тобто такою судовою інстанцією, яка не здійснює перегляд постановлених та оскаржених рішень повністю, а лише у питанні правильності застосування судами норм права.

Отже, випадків, за наявності яких судові рішення у справі незначної складності, підлягають касаційному оскарженню, у цій справі Верховним Судом

не встановлено.

Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що посилання

в касаційній скарзі на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскаржуваними судовими рішеннями,

та зводиться до переоцінки доказів, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції.

Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи

в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій

у межах своїх повноважень, представник заявника не переконав у наявності інших виключних обставин, які за положеннями ЦПК України могли вимагати касаційного розгляду справи.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано

на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно

до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах,

де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини,

якає джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після

їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення

у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу

на судові рішення у справі незначної складності, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 вересня 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду

від 02 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз Збут» про визнання рахунку недійсним, відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська