Справа № 243/3127/25
Провадження № 2/243/1012/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2025 року суддя Слов`янського міськрайонного суду Донецької області Фалін І.Ю. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 04.05.2021 за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, з використанням сервісу online-кредитування https://cashberry.com.ua/, ОСОБА_1 подано Заявку на отримання кредиту № 7. Дана заява знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті Товариства з обмеженою відповідальністю«ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ФІНАНС» та підписана електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Таким чином, відповідач уклала Договір про надання споживчого кредиту № 7 від 04.05.2021 з Товариством з обмеженою відповідальністю«ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ФІНАНС» та 04.05.2021 відповідачу перераховані кредитні кошти на банківську картку в сумі 7200 грн. Факт перерахунку кредитних коштів на картковий рахункок позивачальника, підтверджується доданою до позовної заяви копією листа від Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» за № КНО-/55 від 02.08.2024 та витягом з додатку до нього. Зі свого боку, позивачем надіслано письмовий запит до АТ «ПУМБ» на отримання копії первинного бухгалтерського документа, як доказу здійснення перерахунку кредитних коштів за Кредитним договором № 7 на картковий рахунок належний відповідачу у справі, на суму 7200 грн. Станом на сьогоднішній день відповідь від АТ «ПУМБ» на зазначений вище письмовий запит позивача не надходила на адресу ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». Проте, відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання. 05 вересня 2022 року згідно умов Договору факторингу №556/ФК-22, ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» () відступлено право вимоги за Кредитним договором № 7 від 04.05.2021 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС»(), а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто права вимоги до відповідача. Згідно Договору факторингу сума боргу перед новим кредитором ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 25791,04 грн., з яких: - заборгованість за тілом кредиту становить 7200,00 грн.; - заборгованість за відсотками становить 18591,04 грн.; - заборгованість за комісійними винагородами становить 0 грн.; - заборгованість за пенею становить 0 грн. Просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованість за Кредитним договором № 7 від 04.05.2021 у розмірі 25791,04 грн.; судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 9000,00 грн.

Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» своєчасно і належним чином повідомлений про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач ОСОБА_1 своєчасно і належним чином повідомлена про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, а також про необхідність надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують відзив.

Від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Власюка І.Т., що діє на підставі ордера про надання правничої допомоги серія АВ № 1198854 від 24.04.2025 через систему «Електронний суд» до суду подано відзив на позовну заяву в якому вказав, що відповідач не заперечує факт отримання коштів за вказаним договором та права вимоги позивача за ним, проте позов відповідачем не визнається з наступних підстав. По-перше, Договір №7 про надання споживчого кредиту було укладено між відповідачем та первісним кредитором ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» 04.05.2021 строком на 30 календарних днів (п.1.3. Договору) з дати укладення договору, тобто до 04.06.2021. З матеріалів справи не вбачається, що строк даного договору було пролонговано. По-друге, відповідно до умов Договору, кредит було надано в сумі 7200 грн. (п. 1.2 Договору), строком на 30 днів (п.1.3 Договору), з процентною ставкою 416,1% річних, (1,14 % на добу), що зазначено в п. 1.6 Договору. Таким чином, строк дії договору сторонами визначений 30 днів, якщо позичальник не виявить наміру пролонгувати даний договір, однак як було зазначено вище, з матеріалів справи не вбачається, що строк даної угоди було пролонговано, в той час як відсотки нараховувалися позивачем за період, що перевищує 30-денний термін. Відповідач вважає такі дії позивача неправомірними, з огляду на положення ч.2 ст. 625 УК України. Відповідач зазначає, що проценти, передбачені умовами договору позики, які нараховуються за кожен день користування кредитом понад 30-денний строк, за своєю правою природою, враховуючи спосіб їх обчислення не є такими, що підпадають під приписи ст. 625 ЦК України, та не відповідають принципам розумності, справедливості та пропорційності. Враховуючи вищезазначене, відповідач вважає, що відсотки за договором не можуть бути нараховані за період, що перевищує 30 днів, а отже повинні становити 2462,40 грн. (7200 * 1,14% * 30), та не можуть перевищувати розміру 50% тіла кредиту, що складає 3600 грн., що в певній мірі будуть достатньою сумою компенсації, відповідатиме засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Просить суд у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,відмовити в повному обсязі. Справу розглянути у відсутність відповідача та представника відповідача.

Також, представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Власюком І.Т. через систему «Електронний суд» до суду подано заяву про застосування наслідків пропуску позовної давності в якій вказав наступне. Договір №7 про надання споживчого кредиту було укладено між відповідачем та первісним кредитором ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» 04.05.2021 строком на 30 календарних днів (п.1.3. Договору) з дати укладення договору, тобто до 04.06.2021. Згідно з ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У заявленому позові позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 04.05.2021 укладеного на 30 днів з дати укладення, тобто, який діє до 04.06.2021. Між сторонами не було встановлено спеціального строку позовної давності (більш тривалого), підстави для переривання чи зупинення перебігу строку позовної давності також відсутні. З вищезазначеного вбачається, що перебіг строку позовної давності почався 05.06.2021 та закінчився через три роки - 05.06.2024. Таким чином, позов до суду було заявлено поза строком позовної давності, і зазначені в позові вимоги стосуються зобов`язань, щодо яких строк звернення до суду минув. З матеріалів справи слідує, що позивачем не було заявлено клопотання щодо поновлення строку звернення до суду, та строк даного Договору не було пролонговано. Просить суд застосувати наслідки пропуску позовної давності та відмовити в позові в повному обсязі.

Від представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» - Буряченко А.В., що діє на підставі довіреності у порядку передоручення від 12.03.2025 через систему «Електронний суд» до суду подано відповідь на відзив в якій вказала наступне. Відповідач у відзиві на позовну заяву не заперечує факт існування правовідносин з первісним кредитором на підставі договору, який передбачає надання, отримання та повернення кредитних коштів. Таким чином, ці обставини є встановленими і не потребують додаткового доказування згідно з частиною першою статті 82 ЦПК України.

Щодо доводів представника відповідача, що відсотки за договором не можуть бути нараховані за період, що перевищує 30 днів, та не можуть відповідно перевищувати суму у 2462,40 грн. вказала, що кредит наданий на суму 7200,00 грн. на строк 30 календарних днів, мета якого споживчі цілі (пункти 1.2., 1.3., 1.5. Договору). Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає за ставкою 416.1% річних (пункт 1.6. Договору). Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає за ставкою 9662,40 грн. (пункт 1.7. Договору). Згідно п. 2.1. Договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані позичальником Товариству з метою отримання кредиту. ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, перерахувавши відповідачу на його банківську картку грошові кошти у розмірі 7200,00 грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи інформаційною довідкою № 62/7828/12 від 14.12.2022. Відповідно до п. 1.3. Договору строк надання кредиту 30 календарних днів. Дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів/розрахунків, що є Додатком №1 до цього Договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених цим Договором. Пунктом 4.1. Договору передбачено, що строк кредитування може бути продовжено за ініціативою Позичальника на кількість днів, зазначену в п. 1.3. цього Договору, якщо між Сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному п. 4. 2. (пп. 4.2.1.-4.2.3.) цього Договору. Згідно 4.2. Договору Порядок продовження строку кредиту за ініціативою Позичальника (далі- пролонгація): 4.2.1. Пропозиція (оферта) Позичальника щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій Позичальником. Якщо Позичальник здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, Позичальник зобов`язаний повідомити про це Товариство в один із вказаних нижче способів: перед здійсненням платежу здійснити в Особистому кабінеті дії, що направлені на часткове повернення заборгованості за кредитом; або протягом 24 годин з моменту внесення платежу направити на поштову скриньку Товариства (в тому числі з використанням сервісу направлення повідомлень Товариству, що розміщений на Веб-сайті) повідомлення про необхідність зарахування такого платежу в часткове погашення заборгованості за кредитом, з обов`язковою вказівкою в такому повідомлені номеру та дати цього Договору та суми здійсненого платежу. В іншому разі здійснений Позичальником платіж буде розцінений Товариством як пропозиція (оферта) Позичальника щодо продовження строку користування кредитом. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або електронній формі. Водночас, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі та відсилання клієнту. Згідно з пунктом 3 вказаного Положення клієнтські рахунки це особові рахунки, за якими обліковуються кошти клієнтів банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу). Таким чином, на підтвердження законності нарахування заборгованості позивачем до позовної заяви було долучено копію розрахунку заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 7 від 04.05.2021, який підписаний та сформований первісним кредитором ТОВ «КОМПАНІ ІНВЕСТ ФІНАНС». Наказом генерального директора ТОВ «КОМПАНІ ІНВЕСТ ФІНАНС» Купріянова Максима № 15-04-2024-1 від 15 квітня 2024 року у зв`язку зі зміною найменування та скороченого найменування Товариства з обмеженою відповідальністю«ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ФІНАНС» на нове - Товариство з обмеженою відповідальністю«КОМПАНІ ІНВЕСТ ФІНАНС», внесено відповідні записи про зміну найменування, в усі облікові документи та трудові книжки всіх працівників Товариства. Згідно зазначеного розрахунку заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 7 від 04.05.2021 вбачається, що відповідачем неодноразово вчинялися дії, передбачені п. 4.2.1. Договору, щодо продовження строку користування кредитом шляхом здійснення платежів на користь кредитора. Звертає увагу суду, що за весь період перебування права вимоги за договором у позивача, ним не здійснювалося жодних додаткових нарахувань і не застосовувалось жодних штрафних санкцій до боржника. Відтак, позивач лише просить суд стягнути із відповідача ту заборгованість за договором, яка була нарахована первісним кредитором. Отже, позивачем обґрунтовано заявлено розмір заборгованості за вказаним кредитним договором, тому позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а відповідач намагається уникнути виконання взятих на себе зобов`язань.

Щодо доводів представника відповідача, що позивачем був пропущений строк позовної давності зазначила, що згідно зі статтями 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020, який набрав чинності 02.04.2020, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки позовної давності, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Частиною 1 статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Дію карантину, встановленого зазначеною Постановою, було неодноразово продовжено на всій території України згідно з Постановами КМУ по 30.06.2023. Постановою КМУ від 27.06.2023 №651 з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України відмінено карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Таким чином, карантин на території України було встановлено безперервно з 12.03.2020 по 30.06.2023. Разом з цим, відповідно Закону України № 2120-IX від 15.03.2022 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено розділом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року, який неодноразово було продовжено та який діє і до тепер. Таким чином, починаючи з березня 2020 року строк позовної давності продовжився на строк дії карантину, який тривав до 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року, а починаючи з 24 лютого 2022 року строк позовної давності продовжився на строк дії в Україні воєнного стану, який діє на даний час. Таким чином, з урахуванням наведених вище правових норм, строк позовної давності позивачем не пропущено. Просить суд розгляд справи здійснювати за відсутністю представника позивача та задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 04.05.2021 в особистому кабінеті ОСОБА_1 на офіційному веб-сайті Товариства з обмеженою відповідальністю«ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ФІНАНС» https://cashberry.com.ua/, відповідачем подано Заявку на отримання кредиту № 7.

Дана заява знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті Товариства з обмеженою відповідальністю«ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ФІНАНС» та підписана електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Таким чином, відповідач уклала Договір про надання споживчого кредиту № 7 від 04.05.2021 з Товариством з обмеженою відповідальністю«ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ФІНАНС» та 04.05.2021 відповідачу перераховані кредитні кошти на банківську картку в сумі 7200 грн., що підтверджується доданою до позовної заяви інформаційною довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» № 62/7828/12 від 14.12.2022.

Згідно п. 1.6. Договору орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення цього Договору складає за ставкою 416.1% річних.

Відповідно до п. 1.3. Договору строк надання кредиту 30 календарних днів. Дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів/розрахунків, що є Додатком №1 до цього Договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що строк кредитування може бути продовжено за ініціативою Позичальника на кількість днів, зазначену в п. 1.3. цього Договору, якщо між Сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному п. 4. 2. (пп. 4.2.1.-4.2.3.) цього Договору. Згідно 4.2. Договору Порядок продовження строку кредиту за ініціативою Позичальника (далі- пролонгація): 4.2.1. Пропозиція (оферта) Позичальника щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій Позичальником. Якщо Позичальник здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, Позичальник зобов`язаний повідомити про це Товариство в один із вказаних нижче способів: перед здійсненням платежу здійснити в Особистому кабінеті дії, що направлені на часткове повернення заборгованості за кредитом; або протягом 24 годин з моменту внесення платежу направити на поштову скриньку Товариства (в тому числі з використанням сервісу направлення повідомлень Товариству, що розміщений на Веб-сайті) повідомлення про необхідність зарахування такого платежу в часткове погашення заборгованості за кредитом, з обов`язковою вказівкою в такому повідомлені номеру та дати цього Договору та суми здійсненого платежу. В іншому разі здійснений Позичальником платіж буде розцінений Товариством як пропозиція (оферта) Позичальника щодо продовження строку користування кредитом.

05 вересня 2022 року згідно умов Договору факторингу №556/ФК-22, ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» () відступлено право вимоги за Договором про надання споживчого кредиту № 7 від 04.05.2021 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС»(), а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто права вимоги до відповідача.

До позовної заяви позивачем доданий розрахунок заборгованостіза Договором про надання споживчого кредиту № 7 від 04.05.2021, боржником за яким є ОСОБА_1 та виконаний представником Товариства з обмеженою відповідальністю«ФІНАНСОВА КОМПАНІ «ІНВЕСТ ФІНАНС», згідно з яким, за період з 04.05.2021 по 27.02.2022 позивачем нарахована заборгованістьв розмірі 25791,04 грн., з яких: - заборгованість за тілом кредиту становить 7200,00 грн.; - заборгованість за відсотками становить 18591,04 грн.

Вирішуючи вказаний спір суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до ч.2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних заз дійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19.

З досліджених в судовому засіданні доказів по справі судом достовірно встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» правомірно набуло права вимоги за вказаним Договором про надання споживчого кредиту, боржником за яким є відповідач ОСОБА_1 .

В силу ч.1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду (ч.1 ст. 638 ЦК України).

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч.2 ст. 638 ЦК України).

Частиною 1 статті 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон), так згідно зі ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч.3 ст. 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст. 11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону).

Згідно із ч.6 ст. 11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч.8 ст. 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З огляду на вказане вище, суд вважає, що між сторонами правомірно укладений Договір про надання споживчого кредиту в електронній формі та у відповідності до вимог закону.

Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, у тому числі Закону України «Про електрону комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що відповідачем факт отримання нею кредиту у первісного кредитора не заперечується, а отже дані обставини не підлягають доказуванню в розумінні ч.1 ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Враховуючи наведене, оцінивши надані у справі докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, суд доходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7200,00 грн. є обґрунтованими, та підлягають задоволенню.

Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками, суд зазначає, що позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на розрахунок заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 7 від 04.05.2021 та вказує, що з зазначеного розрахунку слідує, що відповідачем неодноразово вчинялися дії, передбачені п. 4.2.1. Договору, щодо продовження строку користування кредитом шляхом здійснення платежів на користь кредитора. Також, звертає увагу суду, що за весь період перебування права вимоги за договором у позивача, ним не здійснювалося жодних додаткових нарахувань і не застосовувалось жодних штрафних санкцій до боржника, та позивач лише просить суд стягнути із відповідача ту заборгованість за договором, яка була нарахована первісним кредитором.

Разом з тим, суд зауважує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору), що підтверджують рух коштів являються належними, допустимими доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду на вказане, суд вважає, що з наданих позивачем, на підтвердження заявлених вимог документів, не доведено, що відповідач здійснювала платежі на користь кредитора згідно Договору про надання споживчого кредиту № 7 від 04.05.2021 за період з 04.05.2021 по 27.02.2022, оскільки первинним документом, оформленим відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є виписка по картковому рахунку (по кредитному договору), що підтверджує рух коштів.

Натомість, позивачем вказаної виписки суду не надано та відповідного клопотання про її витребування не заявлялось, а тому належних та допустимих доказів стосовно продовження строку кредиту за ініціативою відповідача, позивачем суду не представлено, так само не представлено доказів пролонгації Договору відповідно до п. 4.2, а тому відсотки за цим Договором у зв`язку з невиконанням останньої зобов`язань повинні бути нараховані в межах строку кредитування, що не перевищує 30 днів, тобто до 02.06.2021.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за відсотками в межах строку кредитування, яка становить 2462,40 грн. (7200,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту * 1,14 % - процентна ставка за добу * 30 днів - строк кредитування).

Стосовно поданої до суду представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Власюком І.Т. заяви про застосування наслідків пропуску позовної давності, суд зазначає наступне.

Статтею 256 ЦК України визначено поняття, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК).

Частинами 1, 5 статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність відповідно до частини 1 статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020, який набрав чинності 02.04.2020, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки позовної давності, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Частиною 1 статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Дію карантину, встановленого зазначеною Постановою, було неодноразово продовжено на всій території України згідно з Постановами КМУ по 30.06.2023.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України відмінено карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

З зазначеного слідує, що карантин на території України було встановлено безперервно з 12.03.2020 по 30.06.2023.

Також, відповідно Закону України № 2120-IX від 15.03.2022 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено розділом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Так, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року, який неодноразово було продовжено та який діє і до теперішнього часу.

Враховуючи викладене, суд вважає, що строк позовної давності за зазначеними вимогами позивачем не пропущений.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Як слідує з матеріалів справи, позивачем були понесені наступні судові витрати: судовий збір за подачу позову в сумі 2422,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9000,00 гривень.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту в розмірі 9662,40 грн., з яких: - заборгованість за тілом кредиту становить 7200,00 грн.; - заборгованість за відсотками становить 2462,40 грн.

Отже сума задоволених позовних вимог становить 37,46 % (9662,40 грн. * 100% / 25791,04 грн.). Тому судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача становить: 907,43 грн. (2422,40 грн. * 37,46 % / 100%).

Стосовно стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як слідує з матеріалів справи, що між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та адвокатом Білецьким Б.М. укладено договір № 42649746 від 01.05.2025 про надання правової допомоги.

Відповідно до п.п. 1.1 даного договору предметом договору є те, що Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу (правничу допомогу» в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Відповідно п.п. 4.8, 4.9 договору № 42649746 від 01.05.2025 про надання правової допомоги сторонами узгоджені тарифи за послуги адвоката.

Окрім того, складено додаткову угоду №7 від 02.04.2025 до договору № 42649746 від 01.05.2025 про надання правової допомоги, якою, зокрема, доповнено розділ «Порядок здійснення розрахунків».

Також, на підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем суду надано: копію детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом Білецьким Б.М., вартість яких склала 9000,00 грн.; копію акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 02.04.2025, згідно з яким адвокатом надано правову допомогу загальною вартістю 9000,00 грн., яка включає: правовий аналіз обставин спірних відносин та надання правових рекомендацій щодо захисту інтересів ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» - 3750,00 грн., складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості - 3750,00 грн.; формування додатків до позовної заяви - 750,00 грн. та консультація щодо документів та доказів - надання юридичних консультацій щодо правильності оформлення і подачі документів, оцінка їх сили у судовому процесі - 750,00 грн.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що надані позивачем документи підтверджують, що витрати на професійну правничу допомогу були фактичними і неминучими, а їхній розмір є обґрунтованим.

Разом з тим, згідно п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки сума задоволених позовних вимог становить 37,46 % від заявленої позивачем суми, а тому витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 3371,40 гривень (9000,00 грн. * 37,46 %).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 526, 527, 530, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 4, 76-81, 133, 137, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 280-283 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС», , місцезнаходження: 07406, Київська область м. Бровари, вул. Симона Петлюри, буд. 21/1, IBAN НОМЕР_2 в АТ "ОКСІ БАНК" МФО 325990 заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 7 від 04.05.2021 в розмірі 9662 (дев`ять тисяч шістсот шістдесят дві) гривень 40 копійок, з яких: - заборгованість за тілом кредиту становить 7200,00 грн.; - заборгованість за відсотками становить 2462,40 грн.; витрати по сплаті судового збору в розмірі 907 (дев`ятсот сім) гривень 43 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3371 (три тисячі триста сімдесят одна) гривень 40 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення складений 27.05.2025.

Суддя І.Ю. Фалін