Справа № 161/5129/25 Головуючий у 1 інстанції: Черняк В. В.
Провадження № 22-ц/802/523/25 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Русинчук М.М.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецкомунтех» про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви (особи, які можуть отримати статус учасника справи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецкомунтех» , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ) за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецкомунтех» на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 березня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Спецкомунтех» звернулось до суду з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Заяву мотивує тим, що ТОВ «Спецкомунтех» є власником транспортного засобу (далі - ТЗ) марки AUDI Q8, д.н.з. НОМЕР_1 (VIN НОМЕР_2 ). Товариство має намір звернення до суду з позовом про захист своїх майнових прав шляхом витребування майна з чужого користування у зв`язку з чим просить суд накласти арешт на ТЗ AUDI Q8, д.н.з. НОМЕР_1 (VIN НОМЕР_2 ), та заборонити ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_5 ) використовувати вказаний автомобіль.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 березня 2025 року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ТОВ «Спецкомунтех» подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким його заяву задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу Товариства залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Заслухавши представника заявника, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, а також доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Велика Палата Верховного Суду вже виснувала про те, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20).

За змістом частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення у разі задоволення позову.

Тобто підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом відповідно до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову і захистити інтереси позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) викладено висновок про те, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними для захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Існування реальної загрози невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову є однією з фундаментальних обставин, які має встановити суд для задоволення заяви про забезпечення позову.

Співмірність між правом позивача забезпечити його позов та втручанням у право власності заінтересованої особи може бути забезпечена тільки за відповідного обґрунтування позивачем на підставі належних та допустимих доказів реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову (наприклад ініціювання чи вчинення дій щодо відчуження майна, його приховування, створення інших перешкод для виконання майнових вимог, зокрема, за рахунок такого майна), що має бути перевірено та встановлено судом, який розглядає заяву про забезпечення позову.

Висновки суду не можуть ґрунтуються на припущеннях відповідно до вимог частини шостої статті 81 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що автомобіль марки AUDI Q8, д.р.з. НОМЕР_1 (VIN НОМЕР_2 ) належить заявнику, відповідно до договору № АЮК, укладеного 28 лютого 2022 року з ТОВ "АУДІ-ЦЕНТР-КИЇВ "(16-17).

При цьому судом першої інстанції обґрунтовано було зазначено, що з огляду на те, що ТОВ «Спецкомунтех» є одноосібним власником спірного транспортного засобу, накладення арешту, як вид забезпечення позову, у даному випадку не може бути застосовано, оскільки нормами чинного законодавства не передбачено можливість, зокрема, накладення арешту на майно, яке належить заявнику.

Відтак висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно, власником якого є заявник, ґрунтуються на вимогах Закону.

Відмовляючи у забезпеченні позову до подання позовної заяви шляхом заборони використовувати транспортний засіб, суд першої інстанції виходи з того, що забезпечення позову в частині заборони використання ТЗ фактично призведе до підміни рішення суду, оскільки вимоги за можливим позовом є ідентичними способу забезпечення позову.

На думку колегії суддів такі висновки є помилковими та передчасними.

Просячи в заяві заборонити Веніславським використовувати автомобіль, заявник вказує, що ОСОБА_2 використовує даний автомобіль для власних потреб, неодноразово перетинає кордон, здійснює порушення правил дорожнього руху, що в свою чергу покладає на Товариство штрафи. Зазначає, що Товариство жодних дозволів на експлуатацію вказаного автомобіля для особистих потреб ОСОБА_2 не надавало. Такими діями ОСОБА_2 знижує вартість автомобіля. Оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є дружиною та донькою ОСОБА_2 , а тому існує ймовірність використання автомобіля також і вказаними особами.

Судом встановлено, що на день розгляду справи апеляційним судом заявником було пред`явлено позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про зобов`язання відповідачів вчинити дії, а саме: здійснити передачу автомобіля марки AUDI Q8, д.р.з. НОМЕР_1 (VIN НОМЕР_2 ) ТОВ «Спецкомунтех». Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 квітня 2025 року відрито провадження у справі за позовом ТОВ «Спецкомунтех» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про зобов`язання вчинити певні дії.

Використання ОСОБА_2 спірного автомобіля для власних потреб не заперечувалось останнім у відзиві на апеляційну скаргу.

З пояснень представника заявника судом встановлено, що ОСОБА_2 на час подання заяви про забезпечення позову та на час розгляду справи судом не обіймає жодної посади в ТОВ «Спецкомунтех», а відтак його твердження про те що він залишається бути співзасновником даного Товариства не спростовують тверджень заявника про використання майна Товариства без згоди останнього.

З врахуванням наведеного колегія суддів вбачає, що між сторонами існує спір щодо спірного автомобіля. Запропонований захід є співвмірним з предметом позову. Сама по собі експлуатація транспортного засобу призводить до зменшення його ресурсу та збільшення пробігу, що є чинниками зменшення вартості автомобіля. Також існують ризики потрапляння автомобіля в ДТП, що призведе до знищення автомобіля та ініціювання нового позову.

Співмірності відповідних заходів із передбачуваним порушенням прав заявником доведено.

Заявник належним чином обґрунтував свої припущення, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачам використовувати автомобіль, може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист його прав, за захистом яких він планує звернутись до суду.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер та права ОСОБА_2 не порушують.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності та мають бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує, що на правових підставах використовує даний автомобіль та вважає, що є його власником, оскільки здійснив повну оплату вартості автомобіля ТОВ «Спецкомунтех».

Однак такі доводи ОСОБА_2 не впливають на висновки колегії судів, щодо необхідності забезпечення позов, оскільки на стадії вирішення питання про забезпечення позову суд не може вирішувати позов по суті. Обставини про які вказує ОСОБА_2 у своєму відзиві будуть предметом дослідження під час розгляду справи по суті на підставі доказів поданих сторонами. Натомість письмові докази, які наявні у справі, а саме технічний паспорт на автомобіль марки AUDI Q8, д.р.з. НОМЕР_1 (VIN НОМЕР_2 ) , вказує про те, що власником вказаного транспортного засобу є ТОВ «Спецкомунтех» та за змістом заяви про забезпечення позову Товариство вважає, що його права власника порушуються особами, які можуть набути статусу відповідачів у даній справі.

Враховуючи принцип співмірності в застосуванні заходів забезпечення позову, заяву ТОВ "Спецкомунтех" необхідно часткового задовольнити та заборонити ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 ), ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_4 ), ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_5 ) використовувати транспортний засіб, а саме автомобіль марки AUDI Q8, д.р.з. НОМЕР_1 (VIN НОМЕР_2 ).

Колегія суддів доходить до висновку про часткове задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову, оскільки заявником надано докази на підтвердження того, що невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Ухвала суду першої інстанції, в частині відмови у забезпеченні позову до подання позовної заяви шляхом заборони використовувати транспортний засіб, постановлена з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви. Ухвалу суду, в частині відмови у забезпеченні позову до подання позовної заяви шляхом накладення арешту на транспортний засіб необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецкомунтех» задовольнити частково.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 березня 2025 року, в частині відмови у забезпеченні позову до подання позовної заяви шляхом заборони використовувати транспортний засіб, скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецкомунтех» про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 ), ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_4 ), ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_5 ) використовувати транспортний засіб, а саме автомобіль марки AUDI Q8, д.р.з. НОМЕР_1 (VIN НОМЕР_2 ).

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя:

Судді: