справа № 363/2627/24
провадження № 2/208/1497/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 р. м. Кам`янське

Суддя Заводського районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області Кузнєцова А. С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», про стягнення компенсації вартості вугілля та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

29.05.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Вищгородського районного суду Київської області з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», про стягнення компенсації вартості вугілля в розмірі 168 740 гривень без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів та відшкодування моральної шкодив розмірі 100 000 гривень, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

03.06.2024 року ухвалою Вишгородського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 передано до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області за підсудністю (а.с.42).

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16.07.2024 року порушено справу за правилами спрощеного позовного провадження (між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення судді); розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України (а.с. 44).

Рішенням Вищої ради правосуддя № 74 від 29.08.2024 року територіальна підсудність судових справ Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з 02.09.2024 року визначено за Заводським районним судом міста Дніпродзержинська, Дніпропетровської області.

18 грудня 2024 року в провадження судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська, Дніпропетровської області Кузнєцової А.С. було передано вищезазначену цивільну справу і призначено її розгляд на 03.04.2025 року без виклику сторін (а.с.57).

30.04.2025 року назва Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області змінена на Заводський районний суд м. Кам`янського Дніпропетровської області.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що перебував у трудових відносинах з відповідачем з 26.11.2014 року по 04.12.2016 року, звільнившись з посади машиніста гірничих виїмочних машин підземним 6 розряду з повним підземним робочим днем в шахті за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію на підставі ст. 38 КЗпП України. Стаж роботи позивача у вугільній промисловості складає 23 роки 1 місяць 14 днів. Всі роки після звільнення до 2022 року підприємство видавало йому вугілля.

У 2022 році та 2023 році він власноруч подав всі необхідні документи до підприємства відповідача, Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», на отримання вугілля, але ні вугілля ні грошової компенсації не отримав.

29.03.2023 року позивач ОСОБА_1 надіслав на електронну пошту відповідача вимогу повідомлення про видачу вугілля або грошової компенсації, але відповіді не отримав.

14.02.2024 року позивач звернувся до Міністерства енергетики України про допомогу у вирішенні питання щодо отримання вугілля з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» та отримав відповідь, в якій роз`яснено, що він не має права на отримання вугілля через те, що виїхав з вугільного регіону, але може отримати грошову компенсацію.

04.03.2024 року позивач направив вимогу до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про виплату компенсації вартості вугілля, але відповіді не отримав.

15.04.2024 року позивач ОСОБА_1 направив скаргу на бездіяльність Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» до Міністерства енергетики України.

21.04.2024 року позивач направив до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» досудову вимогу претензію про виплату компенсації вартості вугілля, але відповідь знову не отримав.

10.05.2024 року позивач направив запит на інформацію до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про вартість однієї тони вугілля у 2022 та 2023 році, але відповіді не отримав.

18.05.2024 року позивач отримав відповідь Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на його скаргу до Міністерства енергетики України в якій була зазначена недостовірна інформація щодо нього, а саме, що ним не було надано жодних документів, які надають право на отримання вугілля. Вказана недостовірна інформація принижує честь та гідність позивача перед Міністерством енергетики України та наносить йому моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 100 000 гривень. Крім того, до моральних збитків позивач відносить час, витрачений ним на складання позовної заяви, вартість якого складає 1 грам золота (999 проби), а також необхідність вимагати від установи те, що належить йому по праву, що виводить його із рівноваги, завдає психологічного болю та погіршує його стан, що негативно впливає на його родину та сімейні стосунки і принижує його честь та гідність.

Суму компенсації вартості вугілля позивач ОСОБА_1 оцінює в розмірі 168 740 гривень, виходячи з розрахунку: 11,8 тони за 2022 рік та 5,9 тони за 2023 рік по вартості вугілля, взятій із мережі інтернет по мінімальній шкалі (а.с. 1-4).

У встановлений судом строк представник відповідача Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» Бушинська Є. В. (діюча на підставі довіреності)надала відзив, в якому з заявленими позовними вимогами не погодилася, важаючи їх такими, що не відповідають діючому законодавству з наступних підстав.

Позивач звільнився з підприємства відповідача у 2016 році на підставі ст. 38 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію, та є пенсіонером, який працював на підприємствах з видобутку вугілля, має підземний стаж більше ніж 23 роки та проживає у будинку з пічним опаленням, тобто є правові підстави на безоплатне надання йому вугілля на побутові потреби. З позовної заяви вбачається, що позивач у 2022 році виїхав з вугільного басейну, то на нього розповсюджуються умови виконання п. 12.12 Галузевої угоди, п. 8.16 Колективного договору, які не були виконані позивачем.

П. 12.12 Галузевої угоди, п. 8.16 Колективного договору визначають обов`язкові вимоги для відшкодування компенсації вартості побутового вугілля та до яких відноситься:

1) виїзд з вугільного регіону після виходу на пенсію і наявність на новому місці проживання потреби в паливі;

2) наявність рахунку, виданого паливно постачальною організацією (в межах норми та ціни вугілля, діючої на Підприємствах згідно до колективних договорів), і заявою пенсіонера.

Позивач ОСОБА_1 , на думку представника відповідача не виконав, що і підтверджує позовна заява, а саме стверджує, що він особисто приїхав на підприємство відповідача, але основних документів, а саме заяви про включення його до списків на отримання вугілля на побутові потреби у відповідні 2022, 2023 роки та заяви надання палива в його товарному вигляді, як особі, що виїхала з вугільного регіону після виходу на пенсію і має на новому місці проживання потребу в паливі у відповідні 2022, 2023 роки не надав. Також не надав іншого документу, який би підтвердив факт придбання позивачем вугілля за власні кошти, про що було зазначено у листі Міністерства економіки України.

Довідкою, наданою відповідачем, яка підтверджує факт того, що в 2022-2023 роки позивач не звертався до Відповідача з заявою про включення його до списків на отримання вугілля на побутові потреби у відповідні роки, тому підприємство не мало підстав для включення позивача до списків працівників на безоплатне забезпечення вугіллям на цей період. Крім того, право позивача на отримання вугілля, яке не реалізоване ним у 2022-2023 роках, не переходить на наступні роки.

Представник відповідача у відзиві наполягала на тому, що позивач не звертався до відповідача ні із заявою про включення його до списків на отримання вугілля на побутові потреби у відповідні 2022, 2023 роки ні із заявою про надання пільгового палива в його товарному вигляді, як особі, що виїхала з вугільного регіону після виходу на пенсію і має на новому місці проживання потребу в паливі у відповідний 2022, 2023 роки, ні з документами, які підтвердили би факт наявності рахунку, виданим паливно постачальною організацією (в межах норми та ціни вугілля, діючої на Підприємствах відповідно до колективних договорів), що підтверджує порушення Позивачем розділу 2 ст. 12.12 Галузевої Угоди і абзацу 2 п. 8.16 Колективного договору.

Доказів надання цих документів відповідачу, позивачем не надано (а.с. 46-49).

Позивачем ОСОБА_1 надіслано на адресу суду письмове клопотання про розгляд справи в його відсутності, при чому позовні вимоги підтримані, інших доказів на обґрунтування заявлених вимог позивач не надає, будь-яких клопотань та заяв не заявляє (а.с. 60).

Представник відповідача Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» Бушинська Є. В.(уповноважена довіреністю) просила відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві, долученому до матеріалів справи. Розглядати справу у її відсутності (а.с. 71-74).

Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши письмові докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідний зміст спірних правовідносин.

Позивач перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська» в період часу з 26.11.2014 року по 04.12.2016 року, звільнився з посади машиніста гірничих виїмочних машин підземним 6 розряду з повним підземним робочим днем в шахті за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 7-8)

Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» передбачено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про колективні договори» положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства.

Відповідно до абз. 2 ч.7 ст. 43 Гірничого закону від 06.10.1999р. № 1127-Х1У з наступними змінами та доповненнями підприємства з видобутку вугілля та вуглебудівельні підприємства безоплатно надають вугілля на побутові потреби у розмірі, що визначається колективним договором, зокрема, працівникам з видобутку (переробки) вугілля та вуглебудівельних підприємств за переліком професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до ч. 9 ст. 43 Гірничого закону працівники гірничих підприємств, які проживають у будинках, що мають центральне опалення, забезпечуються субсидією на оплату житлово-комунальних послуг у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 8.16 Колективного договору Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська» в разі неможливості виділення вугілля в його товарному вигляді особам, що виїхали із вугільного басейну, маючих право на отримання побутового вугілля та потребуючих на новому місці проживання палива, відшкодувати вартість вугілля в нормі, встановленій тарифною угодою найближчого вугільного басейну та цінам паливно постачальних організацій.

Компенсацію вартості вугілля здійснює підприємство, з якого робітник пішов на пенсію, порахунку, виданому паливно постачальною організацією та заявою пенсіонера (п.12.12 Галузевої угоди) (а. с. 53-54).

Згідно П. 12.12 Галузевої угоди, п. 8.16 Колективного договору визначають обов`язкові вимоги для відшкодування компенсації вартості побутового вугілля та до яких відноситься:

1) виїзд з вугільного регіону після виходу на пенсію і наявність на новому місці проживання потреби в паливі;

2) наявність рахунку, виданого паливно постачальною організацією (в межах норми та ціни вугілля, діючої на Підприємствах згідно до колективних договорів), і заявою пенсіонера.

Із зазначеного випливає, що у колективному договорі відповідач надає своїм працівникам гарантію у вигляді безоплатного забезпечення вугіллям. При цьому виплата працівникам грошової компенсації вартості вугілля на побутові потреби відбувається лише в разі наявності обов`язкових вимог.

Суд погоджується з думкою позивача про те, що він має право компенсацію вартості побутового вугілля, але за умови надання ним доказів, що підтверджують зміну місця проживання, потреби в палеві, а також документів, які би підтвердили факт придбання ним вугілля за власні кошти.

Позивач не надав суду доказів того, що вищезазначені документи ним були надані відповідачу, окрім його заяви (вимоги).

До того ж, відповідно до п. п. 12.10.3 Галузевої угоди списки вуглеотримувачів складаються щорічно з 1 по 15 грудня станом на 1 грудня, підписуються за згодою з профкомом, керівником підприємства і головним бухгалтером, відділом кадрів. На тих, що поступили пізніше, складаються додаткові списки.

Згідно із п. 6 Інструкції виписка та вивезення вугілля здійснюється на поточний рік не рідше, ніж один раз на півріччя за графіком підприємства, який погоджується з профспілковою організацією. В графіку повинна враховуватися рівномірна виписка та вивезення вугілля працвникам по всім місяцям року.

Пунктом 6.2 та 6.3 Інструкції передбачено, що відпуск палива здійснюється тільки по талонам. Особи, що не виписали вугілля без поважних причин у строки, встановлені графіком, втрачають право на його отримання. Виписані вимоги на паливо дійсні до 25 числа місяця, який слідує після виписки. У разі коли це право на отримання вугілля не реалізоване у поточному році, воно не переходить у наступні роки, та вартість не отриманого вугілля грошима не компенсується.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в цій частині.

Крім того, як передбачено ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призведи до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.13 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з наступними змінами, судам необхідно враховувати, що відповідно до ст.237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Суд вважає, що відповідач правомірно відмовив позивачу в виплаті компенсації вартості побутового вугілля, а тому моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та переживаннях, викликаних порушенням права на компенсацію вартості побутового палива не підлягає відшкодуванню.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач ОСОБА_1 ухвалою суду звільнений від сплати судового збору. В задоволенні його позовних вимог судом відмовлено, отже, судовий збір необхідно компенсувати за рахунок держави.

Відповідно до ст. ст. 97, 237-1 КЗпП України, ст.9 Закону України «Про колективні договори», ст. 43 Гірничого закону, керуючись ст. ст. 4, 19, 81, 141, 263-265, 430 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИЛА:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», про стягнення компенсації вартості вугілля та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 273 ЦПК України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 354, 355 ЦПК України та, відповідно п. п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України, безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Вступну та резолютивну частини рішення надруковано в нарадчій кімнаті.

Дата складання повного тексту рішення суду - 26.05.2025 року (з урахуванням положення ч. 6 ст. 259 ЦПК України).

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ;

- відповідач Державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська», , юридична адреса: 85310, Донецька область, м. Родинське, вул. Перемоги, 9.

Суддя А. С. Кузнєцова