Справа № 215/6032/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі: головуючого, судді Коноваленка М.І.,

секретар судового засідання - Коломійчук К.Ю.,

позивач - ОСОБА_1 ;

представник позивача - ОСОБА_2 ,

представник відповідача - ОСОБА_3 ;

відповідач - ОСОБА_4 ,

представник третьої особи - Аленічева С.В.;

неповнолітній - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального позовного провадження, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, у якій просить позбавити батьківських прав ОСОБА_6 відносно неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Свої вимоги обґрунтовує тим, що після припинення фактичних шлюбних стосунків у серпні 2016 року син залишився проживати разом із позивачем. Відповідачка самоусунулася від виховання сина, не піклується про нього, не виховує та не приймає активної участі в його утриманні, не цікавиться шкільним життям сина, його духовним та фізичним розвитком, не підтримує морально, не цікавиться станом здоров`я дитини. З 2017 року відповідач перебуває за межами України та в момент прибуття не виявляє активної ініціативи до організації зустрічі з сином. Тоді як позивач самостійно утримує та забезпечує сина. Отже, відповідачка систематично, злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що є підставою для позбавлення її батьківських прав.

21.10.2024 року ухвалою судді Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області провадження по даній справі було відкрито за правилами загального позовного провадження, призначено судове засідання.

Третя особа виконавчий комітет Тернівської районної у місті ради, надали суду висновок щодо недоцільності позбавлення батьківських прав відповіача, для приєднання до матеріалів справи, разом з актом обстеження умов проживання.

12.12.2024 року в суд від представника відповідача, адвоката Лушпенка Д.С. надійшов відзив на позов, яким заявлені позовні вимоги заперечуються. Так відповідач стверджує що перебувала в Республіці Польща епізодично, але при цьому не припиняла спілкування з сином, активно цікавилася його шкільним життям та позашкільним справами, здоров`ям, успіхами, давала життєві поради, висловлювала свою любов, разом відпочивала за межами міста Кривого Рогу. Тому з огляду на необґрунтованість заявленої вимоги позивачем просить суд у задоволенні позову відмовити.

03.03.2025 представник позивача, адвокат Ніколенко К.В. надали до суду письмові пояснення на відзив вказуючи, що надана відповідач роздруківка з електронного додатку свідчить лише про епізодичну цікавість відповідача шкільним життям дитини, враховуючи часову паузу між повідомлення, яка досягала кількох тижнів, тому наполягає на задоволенні позову.

Позивач ОСОБА_1 та його представник, адвокат Ніколенко К.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав та доводів викладеними як в позовній заяві так і в наданих представником позивача письмових поясненнях.

Відповідачка та її представник, адвокат Лушпенко Д.Ю. в судовому засіданні проти позову заперечували з підстав та доводів викладеними у відзиву.

Представник третьої особа, яка не заявляє самостійні вимоги, Аленічева С.В. в судовому засіданні наданий висновок підтримала, просить відмовити у задоволенні позову.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що приходиться матір`ю відповідачці, яка періодично виїжджає у Республіку Польща на заробітки. З позивачем має гарні стосунки. ОСОБА_8 постійно її навідує. Коли донька перебуває вдома багато часу проводить з сином, купує йому різні речі, виїжджає з ним в різні місця, веде бесіди про життя.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що приходиться сестрою позивача, який самостійно займається вихованням сина, який з проживає з ним, тому як відповідач перебуває у Республіці Польща.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що є класним керівником неповнолітнього сина позивача ОСОБА_11 . Позивач постійно цікавиться навчанням сина, відвідує батьківські збори. Зі слів позивача та ОСОБА_11 , останній проживає з батьком, так як мати перебуває у Республіці Польща. З відповідачем декілька разів спілкувалася по телефону та в додатку «Вайбер» з приводу навчання ОСОБА_11 та шкільного життя.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 в суді пояснила, що з позивачем з дитинства має дружні стосунки. Зі слів позивача їй відомо, що останній самостійно займається вихованням сина, з яким проживають у двох, тому як відповідач перебуває у Республіці Польща.

Неповнолітній ОСОБА_5 , суду пояснив, що він шанує та любить обох батьків. Певний період часу проживає з батьком, тому як мама періодично виїжджає до Республіки Польща. В цей час він постійно з нею спілкується через мережу Інтернет. Коли розпочалася війна він більше року проживав разом з мамою у Республіці Польща. Коли мама повертається до дому він з нею проводить разом багато часу, виїжджають в інші міста. Також пояснив, що з приводу заявленого позову, йому дуже сумно.

Вислухавши думку сторін та пояснення свідків, думку неповнолітнього, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що батьками неповнолітнього ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с.14).

Неповнолітній ОСОБА_5 проживає разом з Батьком ОСОБА_1 .. Вказана обставина стороною відповідача визнається, тому не підлягає додатковому доказуванню.

Відповідно до характеристики сім`ї учня ОСОБА_5 , останній характеризується позитивно (а.с.20). Батько активно цікавиться навчанням сина, приділяє велику увагу його вихованню, приймає участь у житті класу. За період навчання мати не підтримувала зв`язок з класним керівником, не цікавилася досягненнями сина. Але разом з тим, свідок ОСОБА_10 , підпис якою міститься в характеристиці як класного керівника, в ході допиту в залі судового, підтвердила факт спілкування з відповідачем через мережу Інтернет з приводу навчання ОСОБА_11 та шкільного життя в цілому.

Відповідно до висновку (а.с.54-57), підписаного головою Тернівської районної в місті ради, акту з міста проживання, письмового пояснення неповнолітнього, орган опіки та піклування, вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_4 стосовно неповнолітнього ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З тексту висновку та пояснень неповнолітнього ОСОБА_11 , слідує що дійсно на момент опитування мати перебуває за кордоном разом зі старшою сестрою. З ним підтримує постійний зв`язок через вайбер, цікавиться його життям, навчанням, здоров`ям та шкільними досягненнями, періодично перераховує йому гроші на особисті потреби. Після початку війни мати вивезла його до Польщі де вони перебували разом більш ніж півтора року і мати весь вільний час опікувалася ним. З позбавленням батьківських матері, не погоджується. Також у висновку зазначено, що під час візиту ОСОБА_1 не надав можливості вільно висловити дитині свою думку з приводу позбавлення його матері батьківських прав відносно нього.

З копії роздруківки паспорту громадянина України для виїзду за кордон, вбачається, що середній термін перебування відповідача за кордоном складає до трьох місяців (а.с.77-79).

З роздруківок електронних сторінок сервісу, Месенджер, Вайбер, слідує що відповідач з 2019 року по 2024 роки постійно спілкується з сином ОСОБА_11 , цікавлячись його шкільним життям та позашкільними справами, здоров`ям, успіхами надаючи поради, висловлювала свою любов до сина (а.с70-95).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства», далі - Закон).

Згідно з частиною першою статті 8 цього Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону).

Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII(далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною першою статті 155 СКУкраїни здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, пунктом 2 якої визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає підстави для висновку, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Наслідком позбавлення батьківських прав, як виняткового заходу, є істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Згідно з частиною першоюстатті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно з частиною першою статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків».

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаютьсясторонами таіншими учасникамисправи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підтвердження обставин того, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини надано суду акт від 13.11.2024 року, що підтверджує факт проживання дитини разом з батьком, який ніяким чином не свідчить про ухилення від виконання обов`язків матері щодо виховання дитини враховуючи припинення між позивачем та відповідачем фактичних шлюбних стосунків та окремого проживання позивача зі старшою донькою. Також довідки з медичного закладу відповідно до якої, ОСОБА_5 має декларацію з лікарем ЗП-СЛ, та який звертався до медичного закладу для надання дитині медичної допомоги, з приводу гострих респіраторних захворювань що також не свідчить про ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини відповідача, тому який такий обов`язок покладається як на батька так і на матір.

У судовому засіданні з`ясовано, що обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування стосовно відповідачки такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, немає.

Таким чином, позивач та його представник не надали суду достатніх, належних і допустимих доказів на підтвердження винної поведінки відповідачки та її свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_11 , що могли б бути підставою для позбавлення її батьківських прав.

Суд бере до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені факти того, що батьки не у достатній мірі спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суд зважує на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, цей захід слід застосовувати як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Крім цього, суд бере до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу при доведеності винної поведінки одного із батьків, яка суперечить інтересам дитини, і неможливості зміни такої поведінки.

Беручи до уваги, вищевикладене, що в ході судового розгляду позивач та його представник не довели винну поведінку відповідачки, яка б суперечила інтересам сина ОСОБА_11 , і неможливості зміни такої поведінки, що відсутні підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав, на які посилається позивач, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав відповідачки відносно неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд враховує і те, що як зазначено ЄСПЛ у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (пункт 49), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Таких обставин у справі враховуючи думку самої дитини судом не встановлено.

Керуючись ст.ст.5,10-13,81,83,141,264-265,280,354 ЦПК України, ст.ст.164,166 Сімейного кодексу України, - суд

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради, - відмовити..

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня його проголошення. Так як в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 02.06.2025 року.

СУДДЯ: