ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року

м. Харків

справа № 641/5465/24

провадження № 22-ц/818/1908/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Львової С.А.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Харківська міська рада,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2024 року в складі судді Чайка І.В.

в с т а н о в и в:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування.

Позовна заява мотивована тим, що за життя спадкодавець ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу за реєстровим номером 115, яким, належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , заповів йому.

До складу спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 , входить квартира АДРЕСА_1 , яка належала померлому: 1/2 частина на підставі свідоцтва про право власності, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду від 21 січня 1997 року за реєстровим номером 3-97-77019 та 1/2 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кравченко Н.С. 06 серпня 2019 року за реєстровим номером 1066.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 16 червня 2024 року йому надано додатковий строк для прийняття спадщини. У визначений судом строк він звернувся до Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. На підставі заяви було відкрито спадкову справу. Таким чином, він прийняв спадщину у визначеному законом порядку та отримав право на спадкування майна зазначеного у заповіті. Інші особи у визначений законом строк з заявами про прийняття спадщини не зверталися.

Постановою нотаріуса Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори №394/02-31 від 23 липня 2024 року у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру відмовлено, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на квартиру.

Зазначив, що отримати дублікат свідоцтва про право власності на спірну квартиру немає можливості, оскільки у правовстановлюючому документі допущено помилку в написанні прізвища спадкодавця та замість правильного « ОСОБА_4 » зазначено « ОСОБА_5 ». Вказаний правовстановлюючий документ видавався ще до отримання спадкодавцем паспорту громадянина України у березні 2000 року. Російською мовою прізвище в паспорті було зазначено « ОСОБА_5 », але українською « ОСОБА_4 ». Спадкодавець все життя прожив у вказаній квартирі, сплачував комунальні послуги, отримував документи в БТІ, а після смерті дружини навіть отримав на підставі вказаного свідоцтва про право власності свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку квартири. Тотожність прізвищ підтверджується також експертним висновком Українського бюро лінгвістичних експертиз, який спадкодавець отримував під час оформлення спадщини після своєї дружини у 2019 році. У зв`язку з вищевикладеним у нього існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку.

Просив визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що він прийняв спадщину та звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на всю квартиру, однак документа, що посвідчує право власності на 1/2 частку квартири, а саме свідоцтва про право власності, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду від 21 січня 1997 року за реєстровим номером 3-97-77019 не надав, оскільки воно було втрачено. Він не знайшов його після смерті ОСОБА_3 у належній йому квартирі. Він не заперечував, що в нього є оригінал свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частку квартири, яка належала померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується як позовною заявою, так і поясненнями представника в судовому засіданні. Суд же зазначає, що ним не надано суду доказів відсутності документу чи спроб отримати його дублікат. Суд не врахував наявність розбіжностей у написанні прізвища спадкодавця в свідоцтві про право власності та в його інших документах, що створює перешкоди в отриманні дублікату вказаного документу. Наявність постанови про відмову свідчить про наявність перешкод в оформленні спадщини. При наявності відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, відмова суду у задоволенні позову призведе до неможливості повторного звернення до суду з тих самих підстав та щодо того ж предмету спору, він фактично буде позбавлений можливості оформити спадщину, яка належить йому з моменту відкриття спадщини.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, рішення суду скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано доказів звернення до відповідних органів щодо отримання дубліката правовстановлюючих документів, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позивачем не доведено обставин на які він посилається та не надано доказів на їх підтвердження, тому наявні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до заповіту від 04.02.2019, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кравченко Н.С., ОСОБА_3 заповів ОСОБА_1 належну йому квартиру АДРЕСА_1 (а.с.13,65).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.08.2019, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кравченко Н.С., спадкоємцем майна ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її чоловік ОСОБА_3 , у тому числі частки у спадщині, від якої відмовився син спадкоємиці, ОСОБА_7 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавиці на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 21.01.1997 року Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду (а.с.17).

Зі змісту Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 356477306 від 30.11.2023 вбачається, що частка квартири АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №1066 від 06.08.2019, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кравченко Н.С. (а.с.15-16).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 07.04.2021 року, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце смерті м. Митищи, Московської області, рф (а.с.12,64).

Згідно заяви ОСОБА_8 від 17.01.2022 року, посвідченої нотаріусом Корольовського нотаріального округу Московської області Панаріним В.Т., який є сином спадкодавця ОСОБА_3 , повідомляє, що ним пропущено строк для прийняття спадщини та він не має наміру звертатися із заявою про поновлення пропущеного строку. Також зазначає, що не заперечує щодо отримання ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування (а.с.27).

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.06.2024 у справі № 641/5890/23 надано ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 один місяць з дня набрання рішенням суду законної сили (а.с.62-63).

Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 23.07.2024, адресованої Сьомій Харківській міській державній нотаріальній конторі, останній прийняв спадщину за заповітом від 04.02.2019 року, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Кравченко Н.С., на підставі чого була заведена спадкова справа № 277/2024 після смерті ОСОБА_3 (а.с.61).

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.07.2024, ОСОБА_1 відмовлено у видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_3 на підставі відсутності документа про право власності на нерухоме майно, що належало померлому ОСОБА_3 (а.с.30-31,60).

Згідно відповіді Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради від 08.08.2024, встановлено, що згідно з архівними матеріалами інвентаризаційної справи, реєстрація права сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , станом на 31.12.2012 проведена Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради за ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 21.01.1997 Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду р. № 3-97-77019 (а.с.11).

Зі змісту експертного висновку № 056/178-m від 05.02.2019 року, складеного Українським бюро лінгвістичних експертиз, вбачається, що прізвища « ОСОБА_4 » (паспорт, запис ОСОБА_3 ) та « ОСОБА_5 » (свідоцтво про право власності на житло, запис ОСОБА_9 ) рос. « ОСОБА_5 » (свідоцтво про одруження, запис російською мовою ОСОБА_11 ) попри розбіжності у документах, наданих для експертизи, а також інших документах зазначеної особи є ідентичними (а.с.39).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (стаття 1268 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно зі статтею 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Відповідно до підпунктів 4.12, 4.16, 4.19 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальний дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що у нього відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно і ця обставина унеможливила отримання ним свідоцтва про право на спадщину за заповітом в нотаріальному порядку.

У постанові Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі № 205/4311/14-ц (провадження № 61-10174св19), зазначено, що визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, зокрема, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

Подібні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 03 січня 2025 року у справі № 754/7860/22 (провадження № 61-13339св24).

Ефективним способом захисту прав спадкоємця, що прийняв спадщину, є вимога про визнання права власності на спадкове майно за відсутності правовстановлюючих документів на нього.

Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 23 липня 2024 року в справі № 204/8935/22 (провадження № 61-7194св24), від 25 вересня 2024 року в справі № 707/2877/22 (провадження № 61-2621св24), від 03 січня 2025 року в справі № 754/7860/22 (провадження № 61-13339св24) та інших.

ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , який звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, тобто є таким, що прийняв спадщину.

Інший спадкоємець, зокрема син спадкодавця, ОСОБА_7 склав заяву від 17 січня 2022 року, в якій повідомив, що ним пропущено строк для прийняття спадщини та він не має наміру звертатися із заявою про поновлення пропущеного строку. Також зазначив, що не заперечує щодо отримання ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування після смерті його батька ОСОБА_3 .

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що інші спадкоємці ОСОБА_3 зверталися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини або у відповідності до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Постановою державного нотаріуса Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори від 23 липня 2024 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_3 на підставі відсутності документа про право власності на нерухоме майно, що належало померлому ОСОБА_3 .

Таким чином, ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , однак не отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом через відсутність правовстановлюючого документа на спадкову квартиру.

Матеріали справи свідчать про те, що на час відкриття спадщини ОСОБА_3 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 , а саме частина на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 21.01.1997 року Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду; частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №1066 від 06.08.2019, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кравченко Н.С.

Також колегія суддів приймає до уваги відповідь Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради від 08.08.2024, з якої вбачається, що реєстрація права власності сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , станом на 31.12.2012 проведена Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради за ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 21.01.1997 Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду р. № 3-97-77019.

При цьому, відповідно до експертного висновку № 056/178-m від 05.02.2019 року, складеного Українським бюро лінгвістичних експертиз, прізвища « ОСОБА_4 » (паспорт, запис ОСОБА_3 ) та « ОСОБА_5 » (свідоцтво про право власності на житло, запис ОСОБА_9 ) рос. « ОСОБА_5 » (свідоцтво про одруження, запис російською мовою ОСОБА_11 ) попри розбіжності у документах, наданих для експертизи, а також інших документах зазначеної особи є ідентичними.

Встановивши, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину з незалежних від нього підстав, колегія суддів вважає, що наявні правові підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не надано доказів звернення до відповідних органів щодо отримання дубліката правовстановлюючих документів, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позивачем не доведено обставин на які він посилається та не надано доказів на їх підтвердження, тому наявні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог - є помилковими, з огляду на те, що постановою державного нотаріуса позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що відповідає підпункту 4.15 пункту 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5), за яким видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Отже, позивач скористався законними засобами захисту та реалізації своїх спадкових прав в позасудовому порядку та звернувся до суду із відповідним позовом про захист своїх прав.

У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За статтею 16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з можливих способів захисту цивільних та інтересів є визнання права.

Відповідно до статті 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

ОСОБА_1 , за відсутності позасудової можливості на отримання у власність спірного спадкового майна, звернувся до суду із відповідним позовом про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 на належну йому за заповітом нерухомим майном.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 21 грудня 2021 року у справі № 710/407/19 (провадження № 61-2093св21).

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини справи та наявні у справі докази, не надав їм належну оцінку, не з`ясував належним чином фактичні обставини справи щодо заявлених вимог і того, яка саме правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, що має суттєве значення для правильного вирішення спору.

За таких обставин рішення необхідно скасувати, а апеляційну скаргу задовольнити.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги та вимоги апеляційної скарги задоволено, тому судовий збір за подачу позову в розмірі 2400,00 грн та судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 2880,00 грн, а всього 5280,00 грн підлягає стягненню з Харківської міської ради на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , - задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з Харківської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 5280,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина