Справа №:755/4370/25
Провадження №: 2/755/4783/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"20" травня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Лазоришин А.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

третьої особи - ОСОБА_2 ,

представника позивача та третіх осіб - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , про визнання фізичної особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

у с т а н о в и в:

05.03.2025 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання фізичної особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у якому просить визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що позивач є наймачем квартири АДРЕСА_1 . Всі учасники справи (сторони та треті особи) зареєстровані у зазначеній квартирі, при цьому відповідач, який є сином позивача, з 2004 року у вказаній квартирі не проживає. Відповідач у 2004 році виїхав за межі України та проживає в рф. Отже, відповідач без поважних причини не проживає у квартирі більше 20 років, квартирою не цікавиться, його речей в квартирі немає, квартирну він покинув добровільно. Не проживаючи у квартирі відповідач комунальних платежів не сплачує, не бере участі в утриманні житла і загалом на квартиру не претендує. Позивач та члени його сім`ї не чинили відповідачу перешкод у користуванні в квартирою, від добровільної виїхав з квартири та з території України та проживає в рф. Наявність реєстрації відповідача у квартирі створює позивачу перешкоди у користуванні житлом, поскільки він вимушений сплачувати комунальні послуги з урахуванням реєстрації відповідача у квартирі і не має можливості скористатись субсидією на оплату комунальних послуг. Відповідач фінансово не допомагає, родинних стосунків не підтримує, на контакт не виходить, не несе додаткових витрат на утримання житла. Витрати на утримання житла для позивача є значними, оскільки він та його другий син є інвалідами 3 групи, а дружина позивача пенсіонерка.

Ухвалою суду від 20.03.2025 року відкрите провадження у справі, призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання, а також задоволено заяву сторони позивача про виклик свідків.

Як вбачається з матеріалів справи, направлена на зареєстровану у встановлено законом порядку адресу відповідача копія ухвали суду про відкриття провадження у справі, разом з доданими матеріалами, повернулась до суду без вручення адресату.

Станом на час розгляду справи відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За змістом ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання ; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

В судовому засіданні сторона позивача жодних заперечень проти можливості розгляду справи в заочному порядку не висловлювала.

За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення.

В судовому засіданні позивач підтримав вимоги своєї позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснив суду, що відповідач є його рідним сином і вже 20 років не проживає у квартирі. Позивач зазначає, що телефоном він спілкувався з відповідачем, останній є громадянином рф, живе у Московській області і можливо коли-небудь приїде у гості. Відповідачу відомо про поданий позов і він не заперечує проти його задоволення. Позивач та члени його сім`ї мають намір приватизувати квартиру, однак це неможливо зробити без особистої участі відповідача, а останній звісно до України не приїде. Квартира першочергово видавалась батьку позивача, а подальшому була переведена на самого позивача.

Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала вимоги позовної заяви та пояснила суду, що відповідач є її сином і без його участі неможливо приватизувати квартиру. За твердженням третьої особи, відповідач не проти задоволення позову та не проти приватизації квартири без його участі. Відповідач з 2004 року до м. Києва не приїздив та живе у Московській області. Після закінчення школи товариш відповідача поїхав до м. Москва, а відповідач пізніше поїхав до нього в гості і там лишився. У рф відповідач одружився, народились діти, ніяких перешкод родина відповідача у користуванні ним квартирою ніколи не чинила.

Представник позивача та третіх осіб в судовому засіданні підтримала вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснила суду, що у 2004 році відповідач добровільно покинув не лише квартиру, а й територію України, створив в рф родину та народив дітей. Позивач та члени його сім`ї не мають можливості скористуватись своїм правом на приватизацію квартири без особистої участі самого відповідача і його реєстрація в квартирі створює перешкоди позивачу в реалізації його прав. Відповідачу відомо про поданий позов і він особисто надав позивачу копію свого російського паспорту.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 суду показала, що вона є сусідкою родини позивача. Свідку відомо, що з 2004 році відповідач в квартирі не живе, і з вказаного часу свідок жодного разу відповідача не бачила. Свідок часто бувала в квартирі позивача і речей відповідача у ній не бачила. Родина позивача жодних перешкод відповідачу у користуванні квартирою не чинила, відповідач добровільно виїхав з квартири і проживає десь за кордоном.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 суду показав, що він з 1965 року є сусідом родини позивача. Відповідач приблизно 20 років в квартирі не живе, десь з 2004 року. Відповідач поїхав до рф і сам свідок бачив як відповідач виїжджав з квартири. За твердженням свідка відповідач добровільно покинув квартиру. З 2004 року свідок жодного разу відповідача не бачив, при цьому сам свідок по два рази на день гуляє на вулиці, тож побачив би відповідача якби він приїхав. Свідок зазначає, що бував в квартирі позивача і відповідача там не бачив. Ніяких суперечок в родині ніколи не було, тож відповідачу ніхто не чинив перешкод у користуванні житлом.

В судовому засіданні сторона позивача відкликала допит ОСОБА_8 в якості свідка.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи та покази свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх взаємозв`язку і сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, відповідач та треті особи у справі зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 9, 11, 13, 15, 22, 36).

Згідно копію паспорту рф, відповідач отримав російське громадянство а місце його проживання зареєстроване за адресою: рф, АДРЕСА_2 (а.с. 17-18).

Убачається, що позивач та третя особа у справі ОСОБА_5 мають інвалідність 3 групи (а.с. 19-20).

За змістом рішення виконавчого комітету Дніпровської районної Ради народних депутатів м. Києва від 24.09.1984 року №679 вирішено: гр. ОСОБА_1 , працює водієм в об`єднанні «Хімволокно», склад сім`ї - 4 особи, проживає в 2-кімнатній квартирі АДРЕСА_1 . Переоформити особистий рахунок на 2-кімнатну квартиру АДРЕСА_1 на гр. ОСОБА_1 , склад сім`ї якого: він, дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_4 , син ОСОБА_5 в зв`язку з переходом батька гр. ОСОБА_9 на іншу житлову площу (а.с. 21).

За змістом Акту від 30.10.2024 року, підписи на якому посвідчені начальником ЖЕД-408, мешканці квартир АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 засвідчують, що ОСОБА_4 не проживає в кв. АДРЕСА_1 з 2004 року по теперішній час (а.с. 23).

За змістом Акту від 13.11.2024 року, підписи на якому посвідчені начальником ЖЕД-408, мешканці квартир АДРЕСА_3 , 53, АДРЕСА_5 засвідчують, що ОСОБА_4 не проживає в кв. АДРЕСА_1 з 2004 року по теперішній час (а.с. 24).

За змістом Акту від 27.11.2024 року, підписи на якому посвідчені начальником ЖЕД-408, мешканці квартир АДРЕСА_3 , 53, АДРЕСА_5 засвідчують, що ОСОБА_4 не проживає в кв. АДРЕСА_1 з 2004 року по теперішній час (а.с. 25).

За змістом Акту від 11.12.2024 року, підписи на якому посвідчені начальником ЖЕД-408, мешканці квартир АДРЕСА_3 , 53, АДРЕСА_5 засвідчують, що ОСОБА_4 не проживає в кв. АДРЕСА_1 з 2004 року по теперішній час (а.с. 26).

За змістом Акту від 25.12.2024 року, підписи на якому посвідчені начальником ЖЕД-408, мешканці квартир АДРЕСА_3 , 53, АДРЕСА_5 засвідчують, що ОСОБА_4 не проживає в кв. АДРЕСА_1 з 2004 року по теперішній час (а.с. 27).

Відповідно до положень ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За змістом ст.ст. 77-80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Статтею 9 ЖК України передбачено, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань.

Згідно ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.

Наймачі жилих приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду можуть за згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з ними, придбати займані ними приміщення у власність на підставах, передбачених чинним законодавством (ст. 65-1 ЖК України).

За змістом ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: 1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період - протягом усього періоду проходження військової служби, а якщо під час її проходження вони отримали поранення, інше ушкодження здоров`я та перебувають на лікуванні в закладах охорони здоров`я або потрапили в полон чи визнані безвісно відсутніми - на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у відповідних територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України після звільнення з військової служби після закінчення ними лікування в закладах охорони здоров`я, незалежно від строку лікування, повернення з полону, скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою чи ухвалення судом рішення про оголошення особи померлою; 2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; 3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім`ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих навчальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях; 4) виїзду у зв`язку з виконанням обов`язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов`язків; 5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей з інвалідністю, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них; 6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому; 7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї. У випадках, передбачених пунктами 1-7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Відповідно до законодавства України може бути встановлено й інші умови і випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами на більш тривалий строк.

Положеннями ст. 72 ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналізуючи в сукупності всі надані суду докази та встановлені в судовому засіданні обставини суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки відповідач понад встановлені законом строки не проживає в квартирі, перешкод у користуванні квартирою судом не встановлено, як не встановлено і поважності не проживання відповідача у квартирі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 280, 281, 268, 273, 353, 354 ЦПК України, ст.ст. 9, 64, 65-1, 71, 72 ЖК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , про визнання фізичної особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 20.05.2025 року.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач - ОСОБА_4 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Третя особа - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_3 );

Третя особа - ОСОБА_5 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Суддя -