Провадження № 2/161/659/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2025 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі головуючого судді Присяжнюк Л.М.,

секретаря судового засідання Вегери Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом Луцької районної державної адміністрації Волинської області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, -

В С Т А Н О В И В :

09.06.2021 року Луцька районна державна адміністрація звернулась з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Свій позов мотивує тим, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду у справі № 140/3910/19 від 01.06.2020 визнано протиправним та скасовано висновок Горохівської районної державної адміністрації щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, які займають посади керівника апарату та керівників структурних підрозділів райдержадміністрації зі статусом юридичної особи публічного права у 2019 році, від 26 листопада 2019 року в частині негативної оцінки державного службовця начальника управління соціального захисту населення Горохівської районної державної адміністрації ОСОБА_2 . Визнано протиправним та скасовано розпорядження заступника голови Горохівської районної державної адміністрації від 02 грудня 2019 року № 24-ос «Про звільнення ОСОБА_2 ». Поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника управління соціального захисту населення Горохівської районної державної адміністрації з 03 грудня 2019 року. Стягнуто з Управління соціального захисту населення Горохівської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 138491 грн. 96 коп.

Згідно інформації наданої Управлінням соціального захисту населення Горохівської районної державної адміністрації, на виконання вищевказаного рішення суду, ОСОБА_2 , було повністю виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 138 491,96 грн.

Посилаючись на те, що звільнення ОСОБА_2 було здійснено з порушенням вимог трудового законодавства, та враховуючи, що відповідне розпорядження було прийняте заступником голови Горохівської районної державної адміністрації Розтокою А.В., саме на останнього покладається обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної у зв`язку з виплатою коштів незаконно звільненому працівнику. З огляду на викладене, з врахування заяви про зменшення позовних вимог від 26.03.2025 року позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача в його користь 61 652,70 грн.

Ухвалою суду від 26 січня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання (головуючий суддя Кирилюк В.Ф.).

Ухвалою суду від 12 квітня 2022 року зупинено провадження у цивільній справі №161/10391/21 за позовом Луцької районної державної адміністрації Волинської області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу до припинення перебування відповідача у складі добровольчого формування територіальної громади, або до завершення на території України воєнного стану (головуючий суддя ОСОБА_3 ).

На підставі рішення ВРП №442/0/15-23 від 25.04.2023 суддю Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_3 звільнено у відставку.

Згідно з розпорядженням керівника апарату Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.04.2023 №122/01-06 було здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи №161/10391/21.

26 квітня 2023 року зазначена цивільна справа в порядку автоматизованого розподілу справ була передана на розгляд судді Присяжнюк Л.М.

Ухвалою суду від 28 квітня 2024 року прийнято до провадження цивільну справу №161/10391/21 за позовом Луцької районної державної адміністрації Волинської області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Ухвалою суду від 08 жовтня 2024 року поновлено провадження у справі.

03 березня 2025 року до суду надійшли письмові пояснення від відповідача, в яких він просить відмовити у задоволенні позову. Як обґрунтування зазначає, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2022 року рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року у справі №140/3910/19 в частині стягнення з Управління соціального захисту населення Горохівської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 138 491,96 грн скасовано. Натомість прийнято нову постанову, якою визначено до стягнення суму 61 652,70 грн.

Від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог. Представник позивача підтримав позов у частині, з урахуванням зазначеного зменшення, та просив суд задовольнити позовні вимоги в оновленому обсязі. Також просив розгляд справи здійснити за його відсутності.

Дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом з`ясовано, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду у справі № 140/3910/19 від 01.06.2020 визнано протиправним та скасовано висновок Горохівської районної державної адміністрації щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, які займають посади керівника апарату та керівників структурних підрозділів райдержадміністрації зі статусом юридичної особи публічного права у 2019 році, від 26 листопада 2019 року в частині негативної оцінки державного службовця начальника управління соціального захисту населення Горохівської районної державної адміністрації ОСОБА_2 . Визнано протиправним та скасовано розпорядження заступника голови Горохівської районної державної адміністрації від 02 грудня 2019 року № 24-ос «Про звільнення ОСОБА_2 ». Поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника управління соціального захисту населення Горохівської районної державної адміністрації з 03 грудня 2019 року. Стягнуто з Управління соціального захисту населення Горохівської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 138491 грн. 96 коп. (а.с. 11-19)

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2022 року рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року у справі №140/3910/19 в частині стягнення з Управління соціального захисту населення Горохівської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 138 491,96 грн скасовано. Натомість прийнято нову постанову, якою визначено до стягнення суму 61 652,70 грн. (а.с.192-203)

Згідно з ч.ч. 4, 5 статті 82ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Згідно з наданою інформацією Управління соціального захисту населення Горохівської районної державної адміністрації, а також відповідно до платіжного доручення № 1158 від 28.08.2020, платіжного доручення № 1187 від 02.09.2020, платіжного доручення № 874 від 02.07.2020, платіжного доручення № 1085 від 05.08.2020, а також платіжних відомостей за червеньвересень 2020 року, на виконання зазначеного рішення суду ОСОБА_2 було повністю виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу на загальну суму 138 491,96 грн.

Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Згідно п. 8 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу.

Як роз`яснено у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» (на далі Постанова № 14) застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п. 8 ст. 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини.

Пунктом 6 Постанови № 14, передбачена відповідальність керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників, а також керівників структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступників, якщо шкоду заподіяно зайвими грошовими виплатами до яких відносяться, зокрема, суми заробітної плати.

Відповідно до приписів ст. 136 КЗпП України, покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням роботодавця, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Розпорядження роботодавця, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання роботодавцем позову до місцевого загального суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з ст. 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , будучи заступником голови Горохівської районної державної адміністрації, незаконно звільнив ОСОБА_2 , тому саме на нього як на посадову особу, яка винна в незаконному звільненні працівника, покладається обов`язок відшкодувати шкоду заподіяну установі, в розмірі 61 652,70 грн.

Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Луцької районної державної адміністрації Волинської області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу є підставними, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, що регулює питання матеріальної відповідальності керівника підприємства, установи, організації за шкоду, заподіяну з їх вини підприємству, установі, організації.

Питання про повну матеріальну відповідальність при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення суду про поновлення працівника на роботі роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Так, відповідно до п. 33 Постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» з метою запобігання незаконним звільненням судам слід неухильно додержуватися вимог ст. 134 (п. 8), ст. 237 КЗпП України про притягнення до участі в справі про поновлення на роботі і покладення на службову особу обов`язку відшкодувати шкоду підприємству, установі, організації, заподіяну в зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові часу вимушеного прогулу. При цьому належить врахувати, що при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону.

Зазначене також узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 11.04.2018 року у справі № 161/6047/16-ц, згідно із якими посадова особа, яка винна у незаконному звільненні працівника та затриманні виконання рішення суду про поновлення на роботі, має покрити шкоду, заподіяну установі у повному розмірі сплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

А тому, враховуючи наведене, суд приходить до висновку що позов Луцької районної державної адміністрації Волинської області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу підлягає до задоволення.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави 2 270,00 грн. судового збору

Керуючись ст. ст. 10, 11, 81, 141, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 130, 134, 136, 237 КЗпП України, ст. 1191 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов Луцької районної державної адміністрації Волинської області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у порядку зворотної вимоги (регресу) на користь Луцької районної державної адміністрації () матеріальну шкоду у розмірі 61 652 (шістдесят одну тисячу шістсот п`ятдесят дві) гривні 70 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір в сумі2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано 20.05.2025 року.

Позивач: Луцька районна державна адміністрація Волинської області, адреса: 43001, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Ковельська, 53, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Людмила ПРИСЯЖНЮК