ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Постанова

іменем України

справа № 766/20800/24

провадження № 22-ц/819/323/25; 22-ц/819/352/25

27 травня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Бездрабко В.О. (суддя доповідач),

судді: Приходько Л.А.,

Радченко С.В.,

секретар судового засідання: Олійник К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , подані в його інтересах адвокатом Літвіновою Тетяною Володимирівною, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 21 березня 2025 року та додаткове рішення суду від 26 березня 2025року, постановлені під головуванням судді Кузьміної О.І., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

встановив:

Зміст позовних вимог

В грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив зменшити розмір присуджених до стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей з 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття на 1/8 частку його заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позов мотивований тим, що на підставі судового наказу Херсонського міського суду Херсонської області від 18 листопада 2024року у справі №766/18930/24 з ОСОБА_1 на користь відповідача стягуються аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Зазначив, що з 23 січня 2024року він є військовослужбовцем Збройних Сил України. 14 вересня 2024року під час виконання бойового завдання отримав поранення, з приводу якого тривалий час перебуває на лікуванні, яке потребує значних коштів. Також позивач винаймає житло в оренду, на його утриманні перебувають батьки: мати ОСОБА_5 , 1965 року народження та батько ОСОБА_6 , 1961 року народження, який є інвалідом 3 групи та яким позивач надає матеріальну допомогу.

Після тимчасової окупації Херсонської області військами рф, відповідач разом з дітьми виїхала закордон до Чеської Республіки, де отримує міжнародну допомогу на дітей за програмою тимчасового захисту, проживає разом з дітьми безкоштовно в гуртожитку, та має кошти для забезпечення утримання дітей. Позивач добровільно надає дітям матеріальну допомогу.

Пославшись на погіршення стану здоров`я після поранення, необхідність несення додаткових витрат на лікування та подальшу реабілітацію, утриманням батьків та погіршення матеріального стану, ОСОБА_1 просив змінити раніше присуджений за судовим рішенням розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Рішення суду першої інстанції

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 21 березня 2025року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту зміни його сімейного стану, суттєве погіршення майнового стану чи наявність інших обставин, які не дозволяють йому сплачувати аліменти у раніше визначеному розмірі.

Ухвалюючи рішення, суд зазначив про обов`язок обох батьків утримувати власних дітей та звернув увагу на загальне правило щодо стягнення аліментів на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частки доходу платника. В ході розгляду справи суд не встановив суттєвих змін матеріального стану позивача, які б слугували підставою для задоволення позову, а доводи позивача про проходження служби в Збройних Силах України, знаходження внаслідок отриманих поранень під час проходження служби на лікуванні в госпіталі та надання добровільної матеріальної допомоги батькам, не визнав безумовною підставою для зменшення розміру присуджених аліментів.

Додатковим рішенням суду від 26 березня 2025року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати на правничу допомогу в розмірі 4500,00 грн.

Доводи апеляційних скарг

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , діючи через адвоката Літвінову Т.В.,подав апеляційну скаргу, в якій пославшись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду від 21 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована неправильним встановленням судом фактичних обставин справи та не наданням належної оцінки доказам, які подані стороною позивача.

Скаржник зазначив, що за приписами статті 192 СК України погіршення стану здоров`я платника аліментів є підставою для зміни розміру присуджених аліментів. Суд помилково не звернув уваги на те, що на момент видачі судового наказу від 18 листопада 2024 року про стягнення з позивача аліментів, він отримав бойове поранення та тривалий час перебуває на лікуванні, яке продовжується і до цього часу та потребує значних матеріальних витрат. Суд безпідставно вважав, що отримання тяжкого поранення, яке потребує довготривалого лікування та реабілітації не відноситься до безумовних підстав для зменшення розміру аліментів; не звернув уваги, що значне погіршення стану здоров`я не носить короткостроковий характер та потребує значних витрат. Протягом періоду з вересня 2024року до квітня 2025року витрати позивача на придбання продуктів, ліків та інш. склали 110 092,25грн. Також на його утриманні перебувають батьки, яким він постійно надає матеріальну допомогу, у зв`язку з чим у ОСОБА_1 відсутня можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей в присудженому розмірі 1/3 частини від всіх видів його доходів. Відповідач не надала доказів, що діти потребують посилених витрат на утримання, а тому вважав, що існують підстави для зміни розміру аліментів.

В апеляційній скарзі поданій на додаткове рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 26 березня 2025 року, ОСОБА_1 просив це рішення скасувати та постановити нове, яким зменшити розмір стягуваних з нього на користь відповідача витрат на правничу допомогу до 1500,00 грн.

Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції вимог статті 270 ЦПК України щодо порядку постановлення додаткового рішення суду, яке полягало в неналежному повідомленні адвоката позивача про час призначеного судового засідання з розгляду питання розподілу судових витрат по справі. Судову повістку про виклик до суду 26 березня 2025року адвокат отримала того ж дня, після закінчення судового засідання.

На думку скаржника, стягнуті з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 4500,00 грн. є завищеними та не співмірними зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом Дзюбенко О.М. на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони, про що заявлялося представником позивача в клопотанні про зменшення розміру витрат на правничу допомогу в сумі 4500,00грн., яке суд не прийняв до уваги.

Звертає увагу, що наданий прибутковий касовий ордер про оплату відповідачем вартості наданої правничої допомоги, не може вважатися належним доказом на підтвердження проведення відповідної фінансової операції та викликає сумніви щодо реальності такої операції, оскільки ОСОБА_2 протягом тривалого часу перебуває за межами України, а тому 28 лютого 2025 року фізично не мала змоги передати грошові кошти адвокату.

Доводи інших сторін щодо поданих апеляційних скарг

Відзив на апеляційні скарги до апеляційного суду не надходив, що в силу частини третьої статті 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду судового рішення.

Розгляд справи апеляційним судом

В судове засідання суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 адвокат Літвінова Т.В. просила апеляційні скарги задовольнити

Відповідач ОСОБА_2 та її адвокат до суду не з`явилися, причини неявки не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені в порядку, передбаченому частиною шостою статті 128 ЦПК України.

Згідно частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, пояснення адвоката Літвінової Т.В., перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, в межах доводів апеляційних скарг та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення скарг.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 є батьками неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, але на час розгляду справи проживають окремо, оскільки відповідач разом з дітьми виїхала до Чеської Республіки, діти знаходяться на утриманні матері, що сторонами не заперечується.

Згідно судового наказу від 08 листопада 2024 року, виданого Херсонським міським судом Херсонської області у справі № 766/18930/24, з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 (однієї третьої) частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 07 листопада 2024 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

З довідки ВЧ НОМЕР_1 від 09 лютого 2024року №1377 встановлено, що ОСОБА_1 призваний до лав ЗСУ під час мобілізації та з 23 січня 2024року перебуває на військовій службі.

14 вересня 2024року позивач під час виконання бойового завдання одержав вибухову травму: вогнепальні осколкові сліпі поранення правого передпліччя та зовнішньої кісточки правого гомілково-ступневого суглоба з дірчатим переломом, акубаротравму з пошкодженням правої барабанної перетинки, що підтверджено довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №693/25256 від 23 вересня 2024року.

З 16 вересня по 14 жовтня 2024року ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні в медичних закладах, що підтверджено виписками з медичної карти стаціонарного хворого №31994 від 19 вересня 2024 року та від 14 жовтня 2024 року.

Згідно довідки гарнізонної військово-лікарської комісії А1028 від 18 листопада 2024 року №5906, стан позивача після проведеної операції (15 вересня 2024р.): первинної хірургічної обробки вогнепальної рани з приводу вогнепального осколкового сліпого поранення (14.09.2024р.) правої гомілки з вогнепальним переломом зовнішньої кісточки з тимчасовим функціональним розладом кінцівки.

Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 05 грудня 2024 року про витрати по картці/рахунку НОМЕР_2 встановлено, що протягом 2024року позивачем здійснювалися перекази коштів на користь відповідача, загальний розмір яких становить 92 486,46 грн.

Відповідно до відомостей з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 04 грудня 2024 року - ОСОБА_1 за 2024 рік отримано дохід в розмірі 343 719,41 грн. Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції і застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частина перша статті 182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно частин другої, третьої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За приписами частини п`ятої статті 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, наведеною нормою права передбачений перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, визначених цим Кодексом. Ці обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився матеріальний стан, погіршилося здоров`я у зв`язку з одержанням 14 вересня 2024року поранення та проходженням лікування, яке потребує значних коштів; перебування на його утриманні батьків похилого віку. Колегія суддів наголошує, що зазначені позивачем підстави позову вже існували на час видачі судового наказу від 08 листопада 2024року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), який набув законної сили, а тому не можуть слугували підставою для зміни розміру присуджених до стягнення аліментів. Також колегія суддів зважує на те, що позивач є військовослужбовцем Збройних Сил України, якому має бути забезпечено проходження безкоштовного лікування, що останнім в ході розгляду справи не спростовано та не надано беззаперечних доказів про витрати значних коштів для відновлення стану здоров`я. Рекомендації ВЛК щодо подальшого проходження позивачем курсу реабілітації та лікування після поранення також не свідчать про суттєву зміну матеріального стану ОСОБА_1 .

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Проаналізувавши зібранні у справі докази, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про недоведеність позивачем обставин про те, що після винесення судом 08 листопада 2024року судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей, матеріальне становище позивача або його стан здоров`я змінилися значною мірою, що за положеннями статті 192 СК України може слугувати підставою для зміни розміру призначених аліментів.

Твердження позивача про перебування на його утриманні батьків похилого віку колегія суддів оцінює критично з огляду на недоведеність цих аргументів, адже здійснення ОСОБА_1 кількох грошових переказів на користь батьків не свідчить про їх утримання позивачем та не доводять, що батьки які є особами працездатного віку, потребують такого утримання. Матеріальна допомога батькам свідчить про наявність між членами сім`ї нормальних родинних стосунків.

При розгляді справ про зміну розміру стягнутих аліментів пріоритетним є право дитини на належний рівень життя, необхідний для його фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Такий рівень життя дитини покладає на батьків обов`язок щодо утримання неповнолітніх дітей, у тому числі, виходячи з матеріальних можливостей батьків. При зверненні до суду з позовом ОСОБА_1 просив зменшити розмір стягнутих з нього аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей з 1/3 частини заробітку (доходу) платника на 1/8 частину його заробітку, що на думку колегії суддів є значно заниженим від матеріальних можливостей позивача задля забезпечення утримання синів, суперечить приписам частини п`ятої статті 183 СК України, за відсутності доведених обставин, з якими положення статті 192 СК України передбачають можливість вирішення питання про зменшення раніше призначеного розміру аліментів.

За правилами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 21 березня 2025 року постановлено з додержанням вимог закону, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, надана правильна оцінка наявним у матеріалах справи доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

Щодо ухвалення додаткового рішення у справі

Частиною першою статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (частини третя, четверта статті 270 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 липня 2023 року у справі №904/8884/21 (провадження № 12-39гс22) зазначила, що за загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішені всі інші, зокрема й процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також не вирішення окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення.

Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 травня 2022 року у справі № 715/2513/19 (провадження № 61-15340св20), від 21 вересня 2022 року у справі № 486/716/20 (провадження № 61-5721св22), від 05 квітня 2023 року у справі № 295/14567/20 (провадження № 61-11818св21).

Матеріали справи свідчать, що розглянувши 21 березня 2025року справу по суті заявлених позовних вимог, судом не було вирішено питання розподілу судових витрат, зокрема клопотання представника ОСОБА_2 адвоката Сафіної Олени Талгатівни про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат, понесених у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги в розмірі 4500,00грн.

Додатковим рішенням суду від 26 березня 2025року суд вирішив питання про розподіл судових витрат та стягнув з позивача на користь відповідача судові витрати, понесені у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги в розмірі 4500,00грн. Розгляд цього питання відбувся за відсутності сторін.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення суду, скаржник зазначив, що не був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, а судова повістка про виклик в призначене судове засідання надійшла до електронного кабінету адвоката позивача 26 березня 2025року, вже після проведення розгляду справи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2023року у справі №202/3681/16 «Положення ЦПК України визначають обов`язок суду для вирішення питання про судові витрати призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше 20 днів, якщо справа не слухається в письмовому провадженні (частини друга, третя статті 246 ЦПК України).

Отже, законодавець визначив обов`язок суду призначити заяву сторони про розподіл судових витрат в судове засідання, якщо справа розглядалася з призначенням її до розгляду по суті в судових засіданнях (не в письмовому провадженні), за наслідком проведення якого має бути прийнято відповідне процесуальне рішення…

У процедурі розгляду такої заяви суду належить забезпечити сторонам у справі можливість бути повідомленими про розгляд заяви та надати свої заперечення щодо розміру витрат, які заявник намагається компенсувати за рахунок протилежної сторони. Ключовими в цьому аспекті є приписи частини другої статті 246 ЦПК України, які в імперативному порядку встановлюють, що для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання.

Отже, положення частини четвертої статті 270 ЦПК України про те, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання, не виключають обов`язку суду повідомити сторони про призначення судового засідання з розгляду заяви про розподіл судових витрат відповідно до частини другої статті 246 ЦПК України чи повідомити їх про прийняття заяви до розгляду (якщо провадження у справі є письмовим).

Подібний правовий висновок сформульовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21, провадження № 12-43гс22, в якій на розгляд Великої Палати Верховного Суду було передано правове питання про порядок і процедуру ухвалення додаткового судового рішення».

Ураховуючи викладене та наявні у справі документи про формування та направлення позивачу та його адвокату судових повісток про виклик в призначене судове засідання 26 березня 2025року, тобто в день ухвалення додаткового рішення, порушує право сторони позивача бути повідомленими про розгляд питання про розподіл судових витрат у справі, що є порушенням права на справедливий судовий розгляд (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

З огляду на викладене, ухвалене у справі додаткове рішення суду від 26 березня 2025року в порядку пункту третього частини третьої статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняття у справі нової постанови.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000 від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

У рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною третьою статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

За положеннями статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (пункт 268), від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.

Матеріали справи свідчать, що 16 грудня 2024 року між адвокатом Сафіною О.Т. та ОСОБА_2 укладено договір про надання правничої допомоги, предметом якого є надання клієнту правової допомоги, пов`язаної із захистом його прав і законних інтересів в судах усіх інстанцій. Для виконання умов цього договору адвокат надає консультації і роз`яснень з правових питань, здійснює збір та аналіз доказів та документів, складання та подання процесуальних та інших документів правового характеру.

На підтвердження понесених відповідачем витрат в суді першої інстанції адвокат Сафіна О.Т. надала акт приймання-передачі виконаної роботи до договору про надання правничої допомоги від 28 лютого 2025 року, який містить розрахунок сум витрат на професійну правничу допомогу із зазначенням виду наданої правової допомоги та її вартості: попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин - 500,00 грн.; вивчення та правовий аналіз матеріалів справи, судової практики - 500,00 грн.; складання відзиву на позовну заяву та подання відповіді до суду - 2000,00 грн.; складання заперечень на заяву заперечення; подання відповіді до суду, супровід справи в суді - 1500,00 грн., а всього 4 500,00грн.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера від 28 лютого 2025 року відповідачем ОСОБА_2 сплачено на користь адвоката витрати з надання правничої допомоги в розмірі 4500,00 грн.

Дослідивши наданий відповідачем акт приймання-передачі виконаної адвокатом роботи від 28 лютого 2025року, з урахуванням складності справи, принципів співмірності та розумності судових витрат, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, переліку наданих послуг та обсягу робіт, колегія суддів дійшла висновку про доведеність відповідачем понесених витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції у розмірі 4500,00грн.

Доводи апеляційної скарги про неспівмірність заявлених відповідачем до стягнення судових витрат та необхідність зменшення їх розміру до 1500,00грн., апеляційний суд оцінює критично, оскільки наведені скаржником аргументи не відповідають обсягу наданої адвокатом Сафіною О.Т. правничої допомоги, яка об`єктивно підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

За встановлених у справі обставин, колегія суддів дійшла висновку про задоволення заяви ОСОБА_2 про стягнення з позивача на її користь витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції у розмірі 4 500,00грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 382-384 ЦПК України, суд

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Літвіновою Тетяною Володимирівною, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 21 березня 2025 року залишити без задоволення, а судове рішення залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Літвіновою Тетяною Володимирівною, на додаткове рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 26 березня 2025 року задовольнити частково.

Додаткове рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 26 березня 2025 року скасувати та ухвалити у справі нову постанову в частині вирішення питання розподілу судових витрат у справі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати на правничу допомогу в розмірі 4500,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий : В.О. Бездрабко

Судді : Л.А. Приходько

С.В. Радченко