Справа № 131/980/24
Провадження № 2/131/117/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2025 м. Іллінці

Іллінецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Коваля А.М.,

за участю секретаря судових засідань Чех Л.В.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів),

учасники: представник позивача Лях І.Д., представник відповідача Липовенко Г.В.,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Лях І.Д., діючи в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернувся до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_2 вимагаючи повернення безпідставно отриманих 3000 євро, які були передані для організації проживання дитячого хореографічного колективу на міжнародному фестивалі в Угорщині. Домовленість була усною, без укладення письмового договору, і факт передачі коштів був підтверджений розпискою.

Після отримання коштів відповідач повідомила про перенесення фестивалю через COVID-19, але не повернула гроші та не надала підтвердження офіційного оформлення проживання. У подальшому вона уникала контактів з позивачкою. Попередні спроби досудового врегулювання, включаючи лист-вимогу та адвокатський запит, не дали результату, тому позивачка звернулася до суду з вимогою стягнути безпідставно отримані кошти та судові витрати по справі.

22 серпня 2024 року Іллінецьким районним судом Вінницької області ухвалено заочне рішення у цивільній справі № 131/980/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів), яким позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача безпідставно набуті кошти в розмірі 3000 (три тисячі) євро, 1056 (одна тисяча п`ятдесят шість) гривень сплаченого судового збору та додатковим рішенням від 10 вересня 2024 року стягнуто 32000 (тридцять дві тисячі) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

11 березня 2025 року ухвалою суду за заявою ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_2 заочне рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 22 серпня 2024 року та додаткове рішення від 10 вересня 2024 року у цивільній справі № 131/980/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів) скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

27 березня 2025 року ухвалою суду за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ляха Ігоря Дмитровича постановлено здійснювати розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів) за правилами загального позовного провадження.

18 квітня 2025 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача, в якому зазначено наступне. Так, відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Представник відповідача зазначає, що фактично між сторонами не укладався договір позики, а розписка, на яку посилається позивач, засвідчує не отримання коштів у борг, а їх повернення, що були раніше позичені відповідачем позивачу. Таким чином, розписка лише підтверджує виконання позивачем зобов`язання з повернення боргу, а не створює нового зобов`язання відповідача перед позивачем.

Крім того, у відзиві вказується, що позивач достовірно знала про перебування відповідача за межами України та, використовуючи цю обставину, подала позов з метою введення суду в оману. Представник відповідача наполягає на тому, що позивач умисно не повідомила суд про ці важливі факти, що є проявом недобросовісної процесуальної поведінки.

Також відповідач заперечує доводи позивача про те, що спірні кошти нібито були передані на організацію міжнародного дитячо-юнацького фестивалю-конкурсу в місті Тисауйварош (Угорщина). Зазначено, що якби кошти дійсно призначались для проведення фестивалю, то вони мали б надходити не готівкою на руки фізичній особі, а виключно на рахунок громадської організації «Діти України», яка є зареєстрованим суб`єктом господарювання та мала би укладати відповідні договори на надання послуг. Водночас жодного договору між позивачем та зазначеною організацією укладено не було.

На підтвердження своїх доводів сторона відповідача надала суду фотокопію розписки, лист Вінницького районного управління поліції №5 від 09.09.2022 року, копію наказу про відпустку представника, ордер на надання правової допомоги та інші документи. У зв`язку з перебуванням представника відповідача у відпустці з 02.04.2025 по 16.04.2025 та неможливістю своєчасного доступу до електронного кабінету, заявлено також клопотання про поновлення строку для подання відзиву. З огляду на вищезазначене, представник відповідача просить суд в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів за розпискою в розмірі 3000 євро - відмовити.

Суд, враховуючи надані представником відповідача документи щодо перебування у відпустці, що унеможливило своєчасне подання відзиву, визнає причину пропуску процесуального строку поважною, у зв`язку з чим поданий відзив приймається судом до розгляду та враховується при вирішенні спору по суті.

Представник позивача 21 квітня 2025 року подав до суду відповідь на відзив, який мотивував тим, що доводи, викладені у відзиві відповідача, є безпідставними, надуманими та спрямовані виключно на уникнення відповідачем відповідальності за отримані кошти.

Зазначено, що сам факт отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 3000 євро не заперечується, однак, твердження про нібито повернення цих коштів позивачу в якості боргу є неправдивими. Представник позивача вказує, що відповідач не надала жодних належних доказів укладення договору позики, не зазначила конкретних обставин, коли, де і за яких умов позивачка нібито брала в неї кошти. Вказується, що відповідач свідомо перекручує зміст розписки, намагаючись представити її як документ, що підтверджує повернення боргу, хоча насправді він засвідчує факт безпідставного набуття коштів.

Також у відповіді на відзив наголошено, що вимога про повернення коштів дійсно надсилалась відповідачу рекомендованим листом з описом вкладення, що підтверджується відповідними доказами, включно з копією повідомлення про вручення, яке містить особистий підпис відповідача. Таким чином, твердження відповідача про те, що вона перебувала за межами України на момент надсилання вимоги, не відповідають дійсності.

У відповіді на відзив також зазначено, що з метою належного та об`єктивного з`ясування обставин справи, позивач просить суд викликати її для надання особистих пояснень під присягою в якості свідка та провести допит у режимі відеоконференції з приміщення Київського районного суду м. Одеси. Відповідне клопотання додано до матеріалів справи.

Допитана в якості свідка ОСОБА_1 повідомила суду, що познайомилася з відповідачем у зв`язку з її діяльністю як керівника громадської організації «Діти України», яка займалася організацією поїздок на дитячі конкурси та фестивалі за кордоном. За словами свідка, у 2020 році відповідач запропонувала взяти участь у змаганнях за кордоном, для чого необхідно було внести аванс у розмірі 3000 євро для бронювання готелю. Вказану суму свідок зібрала з учасників колективу та особисто передала відповідачці 01 березня 2020 року у м. Вінниця в автомобілі, після чого остання власноруч написала розписку про отримання коштів у присутності свого чоловіка. Згодом, у зв`язку з пандемією COVID-19 змагання так і не відбулися. Відповідач не повертала кошти, обіцяла зробити це пізніше, але з часом перестала відповідати на телефонні дзвінки та реагувала лише через месенджер Viber. У зв`язку з цим свідок звернулася до поліції, прокуратури, а згодом і до адвоката. На уточнюючі запитання представника відповідача свідок пояснила, що умови щодо використання та повернення коштів не були зафіксовані в тексті розписки, оскільки домовленості мали усний характер, а сам текст розписки відповідач складала особисто.

Представник позивача в судовому засіданні надав оригінали доказів, (розписку від 01.03.2020 та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 29.09.2021, підтвердження надсилання поштової кореспонденції, опис вкладення), позовні вимоги підтримав просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила щодо задоволення вимог позовної заяви, зазначила, що зміст розписки не містить зобов`язань щодо повернення коштів, тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, у судове засідання не з`явилася.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, показання свідка, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 кошти в розмірі 3000 євро, що підтверджується оригіналом розписки від 01.03.2020. Розписка містить підписи ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 .

З метою повернення коштів, 22.09.2021 позивач надіслала на ім`я відповідача лист-вимогу з описом вкладень, в якому просила повернути отримані 3000 євро протягом 10 днів (а.с. 16-18). Згідно з розпискою про вручення поштового відправлення, відповідач отримала лист 29.09.2021 та власноруч розписалася про його отримання (а.с. 19).

Позивач звернулася до правоохоронних органів про відкриття кримінального провадження за ст. 190 КК України через неповернення коштів відповідачем, однак відділ поліції №5 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області листом від 09.09.2022 №7200/238/01 повідомив про відсутність підстав для відкриття кримінального провадження та порадив звернутися до суду для вирішення спору (а.с. 20-21).

Надалі, з метою досудового врегулювання конфлікту, адвокат позивача 15.05.2024 надіслав на адресу відповідача адвокатський запит №45/24, в якому просив повідомити про порядок та строки добровільного повернення коштів, а також пропонував повернути отримані 3000 євро (а.с. 22-24).

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно частини другої вказаної статті положення глави 82 застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц викладено позицію про те, що: «зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала».

Згідно висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 28.01.2020 у справі №910/16664/18: «Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього».

Згідно із постановою Верховного Суду від 08.09.2021 року у справі №201/6498/20: «Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі».

Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Отже у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі (висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 03.06.2015 р. у справі № 6-100цс15).

Відповідно до частини другої статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: "за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки".

Враховуючи положення чинного законодавства та судової практики, суд вважає за необхідне вказати на наступне.

Беззаперечним є факт отримання відповідачем ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 3000 євро від позивача ОСОБА_1 . Цей факт підтверджується оригіналом розписки від 01.03.2020, підписаної обома сторонами, а також ОСОБА_5 , не заперечується відповідачем. Разом з тим, відповідач не надала жодних доказів існування між сторонами договірних правовідносин, які б пояснювали чи обґрунтовували передачу цих коштів, зокрема договору позики або будь-якої іншої юридичної угоди.

Твердження відповідача про те, що зазначена розписка є підтвердженням повернення раніше наданої позивачем позики, є необґрунтованими. У тексті розписки немає жодних посилань на попередню позику, її умови чи обставини укладення відповідного правочину. Відповідач не вказала жодних конкретних даних щодо дати, суми або мети нібито попередньо укладеного договору позики. Крім того, не було надано жодних документальних доказів про передачу коштів від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 у минулому ні квитанцій, ні банківських виписок, розписок, ні інших документів. Суд звертає увагу на той факт, що стороною відповідача клопотання про допит в якості свідка ОСОБА_4 , який був присутній під час складання розписки, не заявлялося, хоча він міг би підтвердити або спростувати пояснення відповідача.

Отже, згідно з текстом розписки вона не містить посилань на правову підставу передання спірних коштів, тому спірні правовідносини не є договірними, і повинні кваліфікуватись за статтею 1212 ЦК України. Подібний висновок міститься і в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.04.2023 у справі № 439/1683/18.

Позивач ОСОБА_1 надала детальні, логічні та послідовні пояснення щодо обставин передачі коштів, а також своїх подальших спроб щодо досудового врегулювання спору. Її позиція підтверджується наданою розпискою та відсутністю будь-яких заперечень з боку ОСОБА_2 щодо факту отримання коштів.

ОСОБА_2 не змогла обґрунтувати правомірність утримання коштів. Вона не надала доказів повернення будь-яких сум позивачеві, документів, які б свідчили про використання коштів за призначенням (наприклад, укладених договорів із закладами розміщення, транспортними компаніями тощо), а також не направила письмових заперечень у відповідь на лист-вимогу у 2021 році.

Усі вказані обставини свідчать про відсутність правової підстави для збереження відповідачем отриманих коштів, адже ОСОБА_2 набула майно (кошти) за рахунок ОСОБА_1 без правової підстави для набуття або збереження майна (коштів).

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України).

Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У зв`язку з наведеним вище, слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення безпідставно набутих коштів в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за розпискою.

Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18),№ 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження№ 14-446цс18).

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність, взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, а тому, з огляду на вищезазначені обставини, суд вважає, що ОСОБА_2 безпідставно набула грошові кошти в розмірі 3000 євро та порушує майнові права ОСОБА_1 , тому позов підлягає задоволенню.

У зв`язку із задоволенням позову судові витрати у виді судового збору в розмірі 1056 грн. відповідно до статті 141 ЦПК України покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 15, 16, 1212 ЦК України, статтями 1-23, 76-81, 95, 131, 141, 258-259, 264-265, 352, 355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів) задовільнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , безпідставно набуті кошти в розмірі 3000 (три тисячі) євро.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 1056 (одна тисяча п`ятдесят шість) гривень сплаченого нею судового збору.

Копію цього рішення невідкладно надіслати сторонам.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення через Іллінецький районний суд.

Повний текст рішення складено 27.05.2025.

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя: