Ухвала

Іменем України

26 травня 2025 року

м. Київ

справа № 752/15377/24

провадження № 61-6524ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крат В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощоков Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Дяченком В`ячеславовим Васильовичем, на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 16 січня 2025 року в складі судді: Кордюкової Ж. І., та постанову Київського апеляційного суду від 17 квітня 2025 року (повна постанова складена 18 квітня 2025 року) в складі колегії суддів: Шебуєвої В. А., Оніщука М. І., Кафідової О. В., в справі за позовом ОСОБА_2 до Київської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа: Одинадцята київська державна нотаріальна контора, про встановлення факту родинних відносин,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року ОСОБА_2 подав до Голосіївського районного суду м. Києва позов до Київської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа: Одинадцята київська державна нотаріальна контора, про встановлення факту родинних відносин. Просив встановити факт родинних відносин, а саме, факт того, що ОСОБА_3 ,, ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його двоюрідним племінником.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23 липня 2024 року справу за позовом ОСОБА_2 передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

Постановою Київського апеляційного суду від 26 грудня 2024 року ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 23 липня 2024 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 16 січня 2025 року

відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Київської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа: Одинадцята київська державна нотаріальна контора, про встановлення факту родинних відносин;

роз`яснено, що повторне звернення тієї самої особи до суду з позовом з тим самим предметом і з тих підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:

як вбачається з матеріалів справи № 752/15377/24, її сторонами є: позивач ОСОБА_2 та відповідачами є Київська міська рада та ОСОБА_1 . Предметом позову є встановлення факту родинних відносин. Як вбачається з ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 30 квітня 2024 року постановленої у справі № 752/181/24 суддею Голосіївського районного суду м. Києва Кордюковою Ж. І. 30.04.2024 було відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Київської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа: Одинадцята київська державна нотаріальна контора про встановлення факту родинних відносин. Предметом справи № 752/181/24 є встановлення факту родинних відносин;

сторони у цій справі та у справі № 752/181/24 є ті ж самі та вимоги позивача є тотожними. Отже, зазначені обставини дають підстави для відмови у відкритті провадження по справі з огляду на наступне. Згідно пункту 3 частини першої статті 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Тому суд зробив висновок про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки в провадженні цього чи іншого суду є справа №752/181/24 зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Постановою Київського апеляційного суду від 17 квітня 2025 року:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення;

ухвала Голосіївського районного суду міста Києва від 16 січня 2025 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:

відмовляючи у відкритті провадження в справі за позовом ОСОБА_2 до Київської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа: Одинадцята київська державна нотаріальна контора, про встановлення факту родинних відносин, суд першої інстанції виходив з того, що у провадженні суду вже є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;

відповідно до пункту 3 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;

як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 30 квітня 2024 року Голосіївським районним судом м. Києва було відкрито провадження у цивільній справі № 752/181/24 за позовом ОСОБА_2 до Київської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа: Одинадцята київська державна нотаріальна контора, про встановлення факту родинних відносин. Позовні вимоги у вказаній справі були заявлені ОСОБА_2 щодо того ж предмету і з тих самих підстав, що були визначені у позовній заяві в цій справі;

оскаржуючи ухвалу суду першої інстанції, ОСОБА_1 доводів щодо нетотожності вказаних справи не наводить. Суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність визначених пунктом 3 частини першої статті 186 ЦПК України підстав для відмови у відкритті провадження в справі за позовом ОСОБА_2 ;

колегія суддів відхилила доводи апелянта, що суд першої інстанції мав залишити позов без розгляду, а не відмовляти у відкритті провадження. Ухвала суду першої інстанції відповідає положенням пункту 3 частини першої статті 186 ЦПК України, яка передбачає саме відмову судом у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Залишення позову без розгляду можливе лише після відкриття провадження в справі;

колегія суддів врахувала, що ОСОБА_1 є відповідачем у цій справі. Позивач ОСОБА_2 ухвалу суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження в справі не оскаржував.

19 травня 2025 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана адвокатом Дяченком В. В., на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 16 січня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 квітня 2025 року (повна постанова складена 18 квітня 2025 року), у якій, посилаючись порушення судом норм процесуального права, просить оскаржені судові рішення скасувати та постановити нове рішення, яким усунути перешкоди в подальшому розгляді справи шляхом прийняття рішення про залишення позову без розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

суд першої інстанції, в ході винесення ухвали про відмову у відкритті провадження, не вирішив ряд процесуальних питань, які перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із прийнятим рішенням по справі, зокрема: не взяв до уваги той факт, що відмовляючи у відкритті провадження після повернення справи з апеляційного розгляду, в провадженні Печерського районного суду м. Києва залишилася на розгляді справа, передана раніше Голосіївським районним судом м. Києва у межах цього ж провадження (що за таких обставин робить її нікчемною) та процесуально не вирішив механізм відкликання матеріалів цивільного провадження з Печерського районного суду м. Києва; не ухвалив у окремому пункті резулятивної частини оскаржуваної ухвали рішення про повернення Позивачеві матеріалів позовної заяви з додатками. Станом на день винесення оскаржуваної ухвали, в провадженні Голосіївського районного суду вже не було цивільного позову між тими самими сторонами з того ж самого предмета спору та з тих же самих підстав;

суд першої інстанції повинен був врахувати рекомендації Київського апеляційного суду, викладені в його ухвалі від 26 грудня 2024 року, а саме - прийняти рішення про залишення позову без розгляду, одночасно, вживши процесуальних заходів в частині повернення справи з Печерського районного суду м. Києва. Поряд з цим, приймаючи рішення про відмову у відкритті провадження, суд першої інстанції дійшов до хибного висновку про наявність в провадженні суду аналогічного провадження;

судом апеляційної інстанції не було застосовано вимоги частини третьої статті 186 ЦПК України, яка регламентує обов`язок суду, у разі прийняття рішення про відмову у відкритті провадження - повернути позивачеві матеріали позовної заяви з додатками. Будь-які обґрунтування причин не прийняття до уваги доводів Скаржника у Постанові суду апеляційної інстанції у цій частині - взагалі відсутні;

суди не врахували висновків зроблених в постановах Верховного Суду: від 18 листопада 2020 року у справі № 263/4331/18; від 24 січня 2024 року у справі № 752/1058/23.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (пункт 3 частини першої статті 186 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2021 року в справі № 378/1093/20 (провадження № 61-366св21) вказано, що:

«відповідно до положень пункту 3 частини 1 статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції посилався на те, що у провадженні Подільського районного суду м. Києва є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Згідно до частин першої та другої статті 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу. Про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Слід зазначити, що провадження у справі розпочинається з моменту прийняття судом позовної заяви до розгляду та відкриття провадженняу справі шляхом постановлення відповідної ухвали, а не з моменту подання позовної заяви до суду чи передання її за підсудністю.

Таким чином у разі відсутності ухвали про відкриття провадження у справі відсутнє і саме провадження».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 квітня 2024 року в справі № 753/20662/17 (провадження № 61-12149св23) зазначено, що

«суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (пункт 3 частини першої статті 186 ЦПК України).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

За змістом пункту 3 частини першої статті 186, пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, то суд відмовляє у відкритті провадження у справі, а якщо таке провадження вже відкрито - постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду. Залишення позову без розгляду у цьому разі можливе лише за умови, що позов у справі, яка перебуває у провадженні цього чи іншого суду, є тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Нетотожність хоча б одного елементу не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовом і не дає суду підстав, зокрема залишати позов без розгляду».

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Диспозитивність - один з основних принципів судочинства, на підставі якого особа (зокрема, позивач чи відповідач), самостійно вирішує, зокрема, чи оскаржувати судові рішення в касаційному порядку та в яких межах (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 листопада 2023 року в справі № 465/6549/16-ц (провадження № 61-11927св23), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року в справі № 336/6023/20 (провадження № 61-11523сво23)).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2021 року у справі № 308/8567/20 (провадження № 61-3480сво21) вказано, що:

«Об`єднана палата Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду відхиляє аргументи касаційної скарги в частині задоволених вимог заяви про забезпечення позову щодо інших відповідачів (ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4), з таких мотивів. У пункті 5 частини третьої статті 2 ЦПК України вказано, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

У справі, що переглядається, інші відповідачі (ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4) не реалізували своє право на подання касаційної скарги, приєднання до касаційної скарги. Така процесуальна поведінка інших відповідачів свідчить про повну згоду з оскарженими судовими рішеннями в частині задоволених вимог заяви про забезпечення позову щодо них».

У постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 жовтня 2023 року в справі № 761/18365/20 (провадження № 61-9164св23) вказано, що:

«основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України). У справі, що переглядається: в касаційних скаргах скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, просять скасувати постанову апеляційного суду як в частині задоволених позовних вимог до них, так і в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_3, ОСОБА_4; інші відповідачі (ОСОБА_3, ОСОБА_4) не скористалися своїм правом подачі касаційної скарги, приєднання до касаційної скарги.

Така процесуальна поведінка інших відповідачів (ОСОБА_3, ОСОБА_4) свідчить про їх повну згоду з постановою апеляційного суду в частині задоволених позовних вимог до них. Аналіз аргументів касаційних скарг свідчить, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, не навели переконливих доводів, яким чином судове рішення апеляційного суду порушує їх права та інтереси в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4, за умови, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, не оскаржили постанову апеляційного суду, тобто погодилися з постановою апеляційного суду в частині позовних вимог до них. Тому оскаржену постанову апеляційного суду в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_3, ОСОБА_4 належить залишити без змін».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2024 року у справі № 927/1206/21 (провадження № 12-31гс23) зазначено, що:

«131. У справі, що переглядається, прокурор пред`явив чотири вимоги: про скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 21.12.2018 до таких відповідачів: ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області та Плисківської сільської ради, про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку до Плисківської сільської ради та дві вимоги про визнання договорів оренди недійсними до Плисківської сільської ради та ТОВ «Івангородське».

132. З касаційною скаргою на судові рішення в цій справі звернулося лише ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області. Плисківська сільська рада як особа, за якою зареєстроване право власності на спірні земельні ділянки, та ТОВ «Івангородське» як їх орендар своїм правом на подання касаційної скарги, а так само приєднатися до касаційної скарги не скористалися. Така процесуальна поведінка відповідачів фактично підтверджує їх повну згоду з судовими рішеннями.

133. ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області у касаційній скарзі не навело доводів з приводу незаконності та/або необґрунтованості судових рішень у частині задоволення позову в частині вимог про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та визнання договорів оренди землі недійсними, а також не зазначило, як задоволення зазначених вимог порушує його права та інтереси за умови, що відповідачі, до яких пред`явлені такі позовні вимоги, судові рішення не оскаржили».

Див. також аналогічні висновки, зроблені, зокрема, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 квітня 2024 року в справі № 757/72370/17-ц (провадження № 61-18092св23), в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року в справі № 279/1834/22 (провадження № 61-1382сво23), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2024 року в справі № 947/4615/23 (провадження № 61-10957св24)).

Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру (частина третя статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Суди встановили, що: ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва 30 квітня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі № 752/181/24 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/118731189) за позовом ОСОБА_2 до Київської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа: Одинадцята київська державна нотаріальна контора, про встановлення факту родинних відносин; позовні вимоги у справі № 752/181/24 були заявлені ОСОБА_2 щодо того ж предмету і з тих самих підстав, що були визначені у позовній заяві в цій справі.

За таких обставин, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, обґрунтовано відмовив у відкритті провадження в справі.

Апеляційний суд при відхиленні доводів апеляційної скарги правильно врахував, що ОСОБА_1 є відповідачем у цій справі, а позивач ОСОБА_2 ухвалу суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження в справі не оскаржував.

Посилання на висновки зроблені в постановах Верховного Суду: від 18 листопада 2020 року у справі № 263/4331/18; від 24 січня 2024 року у справі № 752/1058/23 необґрунтовані, оскільки зроблені за інших фактичних обставин.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Дяченком В`ячеславовим Васильовичем, на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 16 січня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 квітня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Київської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа: Одинадцята київська державна нотаріальна контора, про встановлення факту родинних відносин.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков