УХВАЛА

28 травня 2025року

м. Київ

справа № 754/2148/25

провадження № 61-6405зно25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Карпенко С. О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Коломієць Г. В., Гулька Б. І., Луспеника Д. Д. у справі за позовом ОСОБА_1 до Голови Правління Національного банку України про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

17 березня 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу

на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 11 лютого 2025 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Голови Правління Національного банку України про відшкодування шкоди.

Ухвалою Верховного Суду від 19 березня 2025 року у відкритті касаційного провадження за вказаною касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 11 лютого 2025 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року відмовлено.

24 березня 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду заяву про перегляд ухвали Верховного Суду від 19 березня 2025 року за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Верховного Суду від 1 квітня 2025 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд ухвали Верховного Суду від 19 березня

2025 року за нововиявленими обставинами відмовлено.

7 квітня 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду заяву про перегляд ухвали Верховного Суду від 1 квітня 2025 року за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Верховного Суду від 9 квітня 2025 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про переглядухвали Верховного Суду від 1 квітня

2025 року за нововиявленими обставинами відмовлено.

14 квітня 2025року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду заяву про перегляд ухвали Верховного Суду від 9 квітня 2025 року за істотними для справи обставинами, що не були встановлені судом в ухвалі (нововиявленими обставинами).

Ухвалою Верховного Суду від 15 квітня 2025 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд ухвали Верховного Суду від 9 квітня

2025 року за істотними для справи обставинами, що не були встановлені судом в ухвалі (нововиявленими обставинами) відмовлено.

17 квітня 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду заяву про перегляд ухвали Верховного Суду від 15 квітня 2025 року за істотними для справи обставинами, що не були встановлені судом в ухвалі (нововиявленими обставинами).

Ухвалою Верховного Суду від 24 квітня 2025 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд ухвали Верховного Суду від 15 квітня

2025 року за істотними для справи обставинами, що не були встановлені судом в ухвалі (нововиявленими обставинами) відмовлено.

5 травня 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду заяву про перегляд ухвали Верховного Суду від 24 квітня 2025 року за істотними для справи обставинами, що не були встановлені судом в ухвалі (нововиявленими обставинами).

Ухвалою Верховного Суду від 8 травня 2025 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд ухвали Верховного Суду від 24 квітня

2025 року за істотними для справи обставинами, що не були встановлені судом в ухвалі (нововиявленими обставинами) відмовлено.

12 травня 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду заяву про перегляд ухвали Верховного Суду від 8 травня 2025 року за істотними для справи обставинами, що не були встановлені судом в ухвалі (нововиявленими обставинами).

Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2025 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд ухвали Верховного Суду від 8 травня

2025 року за істотними для справи обставинами, що не були встановлені судом в ухвалі (нововиявленими обставинами) відмовлено.

19 травня 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду заяву про перегляд ухвали Верховного Суду від 13 травня 2025 року за істотними для справи обставинами, що не були встановлені судом в ухвалі (нововиявленими обставинами).

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу

від 19 травня 2025 року вказану заяву передано судді-доповідачеві

Коломієць Г. В., судді, які входять до складу колегії, Гулько Б. І. , Луспеник Д. Д.

У вказаній заяві ОСОБА_1 заявив недовіру суддям Верховного Суду Коломієць Г. В., Гульку Б. І., Луспенику Д. Д., оскільки заявник неодноразово звертався до Верховного Суду з заявами про перегляд ухвал Верховного Суду за істотними для справи обставинами, що не були встановлені судом в ухвалах (нововиявленими обставинами), однак йому завжди відмовляють у відкритті провадження, що, на його думку, є порушенням вимог закону.

Заявникзазначаєу заяві таке:«Я вищевказаним суддям не довіряю і це моє право (ст. 21 КУ) з яким ви зобов`язані рахуватися, бо вони вище за рангом виконання чим усі статті ЦПКУ - це і є конституційним принципом «Верховенства права»… це ж наочний злочин, якщо ці ж судді будуть розглядати і вирішувати цю заяву».

Вказані доводи заявника колегія у складі суддів Верховного Суду Коломієць Г. В., Гулько Б. І., ЛуспеникД. Д. розцінила як відвід та розглянула відповідну заяву ОСОБА_1 .

Так, ухвалою Верховного Суду від 26 травня2025 року заявлений ОСОБА_1 відвід суддям Верховного Суду Коломієць Г. В., Гульку Б. І., Луспенику Д. Д. визнано необґрунтованим та передано для вирішення зазначеного питання іншому судді.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 27 травня 2025 року заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду призначено судді Верховного Суду Карпенко С. О.

Дослідивши матеріали касаційного провадження, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення заявленого ОСОБА_1 відводуз огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу (частина друга статті 36 ЦПК України).

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта статті 36 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або небезсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Білуха проти України» № 33949/02, § 49-52, від 9 листопада 2006 року).

Щодо суб`єктивного критерію, то немає підстав стверджувати, що судді Верховного Суду Коломієць Г. В., Гулько Б. І., Луспеник Д. Д. у цій справі можуть виявити або виявили особисту упередженість до заявника. Презумпція особистої неупередженості суддів діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного. Таких доказів матеріали касаційного провадження не містять.

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність суддів. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

Верховний Суд, оцінюючи наявність обґрунтованих підстав для відводу, дійшов висновку, що зміст заяви ОСОБА_1 не свідчить про наявність підстав, передбачених статтями 36, 37 ЦПК України, для відводу суддів Верховного Суду

у справі № 754/2148/25,оскільки заявник заявляє недовіру суддям Верховного Суду Коломієць Г. В. , Гульку Б. І., Луспенику Д. Д. у зв`язку з прийняттям ними ухвал про відмову у відкритті проваджень за його касаційною скаргою та заявами, що не є підставою для відводу суддів відповідно до частини четвертої статті 36 ЦПК України.

Ухвалення суддями Верховного Суду Коломієць Г. В. (суддею-доповідачем), Гульком Б. І., Луспеником Д. Д. судових рішень у цій справі є реалізацією ними процесуальних повноважень, передбачених нормами ЦПК України.

Статтею 48 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» встановлено, що суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Учасники справи не можуть використовувати інститут відводу суддів з метою схиляння суду до ухвалення бажаного для них процесуального рішення. Необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи є так само порушенням права на справедливий суд, як і незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді.

Верховний Суд звертає увагу заявника, що він як учасник справи зобов`язаний, зокрема, виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу

(пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України).

Викладені у заяві доводи вказують на порушення ОСОБА_1 обов`язку виявляти повагу до суду. Аргументи заявника переходять межі нормальної, допустимої та легітимної критики суддів щодо ухвалених судових рішень у цій справі.

Відповідно до частини одинадцятої статті 40 ЦПК України за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

За таких обставин у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Коломієць Г. В., Гулька Б. І., Луспеника Д. Д. необхідно відмовити.

Керуючись статтями 36, 40 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Коломієць Г. В., Гулька Б. І., Луспеника Д. Д. у справі за позовом ОСОБА_1 до Голови Правління Національного банку України про відшкодування шкоди відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Карпенко