ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/8032/24 Номер провадження 22-ц/814/1385/25Головуючий у 1-й інстанції Алексашина Н. С. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Обідіної О.І.,

суддів: Бутенко С.Б., Пилипчук Л.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві, в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Дончак Дмитра Михайловича на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 грудня 2024 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2024 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором №103493860 від 02.11.2021, в якому просило стягнути заборгованість - 28200 грн., витрати по сплаті судового збору - 3028 грн. та понесені витрати на правову допомогу в розмірі 9000 грн.

Вимоги обґрунтовані тим, що 02.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №103493860 шляхом підписання електронним підписом відповідача.

Відповідно до умов договору сума кредиту становить 5000 грн., термін кредитування 30 днів, до 02.12.2021. Також згідно умов договору орієнтовна загальна вартість кредиту становить 9700 грн.

Товариство належним чином виконало свої зобов`язання за договором кредиту, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору, разом з тим позичальник не виконала кредитних зобов`язань, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на час звернення до суду становить 28200 грн.

10.02.2022 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №10-02/2022-50, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором №103493860

10.03.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір факторингу №10-03/2023/01, відповідно до якого первісний кредитор відступив право вимоги за кредитними договорами до позичальників ТОВ «Коллект Центр», в тому числі і за спірним договором позики.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 грудня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Колект Центр» 28200 грн. заборгованість за договором про споживчий кредит №103493860 від 02.11.2022 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Колект Центр» 3028 грн. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Колект Центр» 3000 грн. витрат на правничу допомогу.

Задоволення позову обґрунтовано доведеністю позовних вимог, які підтверджені наданими позивачем доказами та доведено законність переходу права вимоги від первісного кредитора до позивача. Також суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат на правову допомогу з 9000 грн. до 3000 грн., з огляду на їх не співмірність.

Не погодившись з рішенням суду, адвокат Дончак Д.М. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вказує, що нарахування відсотків поза межами строку кредитування є безпідставним, суперечить нормам законодавства та призводить до зацікавленості кредитодавця у невиконанні договору.

Також звертає увагу, що надане платіжне доручення, згідно якого було нібито перераховано кошти за кредитним договором, не є належним доказом, оскільки не містить печатки банку.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 02.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №103493860 шляхом підписання електронним підписом відповідача, відповідно до умов якого сума кредиту становить 5000 грн., термін кредитування 30 днів, до 02.12.2021.

10.02.2022 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №10-02/2022-50, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором №103493860, який укладений з ОСОБА_1 .

В подальшому, 10.03.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір факторингу №10-03/2023/01, відповідно до якого первісний кредитор відступив право вимоги за кредитними договорами до позичальників ТОВ «Коллект Центр», в тому числі і за спірним договором позики. Неналежне виконання відповідачем умов договору призвело до виникнення заборгованості.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на час звернення до суду відповідачу нарахована заборгованість за договором позики №103493860 від 02.11.2021, яка складає 28200 грн., з яких: 5000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 22250 грн. - заборгованість за відсотками та 950 грн. заборгованість за комісіями.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, місцевий суд дійшов висновку про доведеність останніх, яка підтверджується наданими розрахунками заборгованості. Виходячи з критерію реальності наданих адвокатських послуг, суд стягнув витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн. з заявлених в позові 9000 грн.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду.

Частинами 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Коллект Центр» обґрунтовувало свої вимоги посиланням на ксерокопію розрахунку заборгованості ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 10.03.2023 та ксерокопію розрахунку ТОВ «Коллект Центр», завірену печаткою товариства.

Разом з тим, розрахунку заборгованості від первісного кредитора ТОВ «Мілоан», станом на дату закінчення кредитного договору, а саме на 02.11.2021 позивачем надано не було, що фактично унеможливлює встановлення точної суми заборгованості, яка є предметом спору, оскільки в розумінні ст. 514 ЦК України до нового фактору переходить право вимоги первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

В даному випадку, до предмета доказування належать обставини, які свідчать про розмір та обсяг прав первісного кредитора у початковому зобов`язанні позичальника ОСОБА_1 , які існували на момент переходу цих прав, а саме - розмір заборгованості за кредитним договором, яка мала місце станом на час укладання 10.02.2022 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» договору факторингу №10-02/2022-50, з урахуванням строку дії самого кредитного договору, в межах якого кредитор наділений правом нараховувати відсотки за користування коштами.

При цьому колегія суддів звертає увагу про помилковість висновку суду першої інстанції щодо пролонгації кредитного договору на 60 днів після визначеного терміну його дії на підставі п. 2.3.1.2. договору та правомірності нарахування відсотків.

Відповідно до п. 2.3.1.1. договору для продовження строку кредитування позичальник має вчинити дії в тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості.

Разом з тим матеріали справи не містять доказів вчинення позичальником ОСОБА_1 дій на пролонгацію договору.

З ксерокопії розрахунків заборгованості не вбачається жодних погашень боржником по кредиту до 10.03.2023.

Під час розгляду справи в апеляційній інстанції, товариством було заявлено клопотання про витребування доказів - з АТ КБ «Приватбанк» щодо видачі відповідачу платіжної картки, зарахування на неї кредитних коштів, виписки по рахунку, ідентифікаційні дані власника картки.

Разом з тим, відповідно до ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об?єктивно не залежали від нього.

Тобто суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції було зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести заявник). Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.

Таким чином, суд апеляційної інстанції досліджує нові докази, якщо визнає, що вони не могли бути надані суду першої інстанції або відмова в їх прийнятті визнана необґрунтованою.

В даному випадку підстав для витребування запитаних позивачем доказів, при відсутності наведення останнім поважних причин неможливості надати такі докази в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає, оскільки позивач не був позбавлений можливості заявити таке клопотання в місцевому суді, з огляду на заперечення стороною відповідача в суді першої інстанції як самого факту отримання коштів, так і користування ними.

Як зазначалося вище, на доведеність наявності боргу, позивачем було надано лише ксерокопії заборгованості нових кредиторів ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр», при цьому розрахунок заборгованості від первісного кредитора ТОВ «Мілоан», як на час закінчення кредитного договору, так і на час передачі прав новому кредитору відсутній в матеріалах справи.

Між тим, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

В постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду по справі №200/564/7/18 від 16.09.2020 зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічні норми містяться в п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

В постанові Верховного Суду від 31 травня 2022 року у справі № 194/329/15 вказано, що виписка з особового рахунку може бути належним доказом заборгованості відповідача за кредитом, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами.

Ксерокопії розрахунків боргу, які не містять ані відсоткової ставки, ані періоду нарахування, а лише загальні суми, як і відсутність виписки про рух коштів жодним чином не доводять факт існування в ОСОБА_1 заборгованості по кредитним правовідносинам.

Розрахунки заборгованості нових кредиторів в даному випадку необхідно розцінювати як внутрішні документи товариств, які не містять беззаперечних відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалися відповідачу кредитні кошти в зазначеному в позові розміру, на який строк, а також, зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов спірного кредитного договору.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 травня 2020 року, справа № 219/1704/17 (провадження № 61-1211св19).

За вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку про недоведеність позивачем обставин, якими обґрунтовані заявлені вимоги, оскільки матеріали справи не містять належних доказів наявності заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Коллект Центр», а тому рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального права, при неповному з`ясуванні всіх фактичних обставин по справі.

Враховуючи викладене, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову в задоволенні позову з підстав його недоведеності.

Зважаючи на задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з ТОВ «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений судовий збір при подачі апеляційної скарги в сумі 3633,60 грн. та частково витрати на правничу допомогу.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, адвокатом Дончаком Д.М. було заявлено вимогу про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції, на підтвердження чого було надано ордер, акт приймання-передачі наданих послуг до договору про надання юридичних послуг, чек про сплату Бєлік Ю.А. 5000 грн.

Згідно вимог ч. ч. 4, 5, 6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Виходячи з положень ст. 137 ЦПК України та беручи до уваги кількість витраченого адвокатом часу в цілому на складання апеляційної скарги та її подачу через систему «Електронний суд», співмірність вартості його послуг складності справи, розгляд справи в судах в порядку письмового провадження, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з позивача на користь відповідача понесених судових витрат в сумі 3000 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 2, 376 ч. 1 п.п. 3, 4. 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Дончак Дмитра Михайловича задовольнити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 3633,60 грн. та 3000 грн. витрат на правову допомогу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 22 травня 2025 року.

Судді: О. І. Обідіна С.Б. Бутенко Л.І. Пилипчук