Справа № 761/246/24
Провадження № 2/761/1826/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

за участю секретаря судових засідань: Путрі Д.В.

позивача, її представника ОСОБА_3, ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Боженка Д.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні в місті Києві в приміщенні зали суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Шевченківського району м. Києва, треті особи: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», Київська міська рада, Київська міська державна адміністрація про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в:

В січні 2024 р. ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Шевченківського району м. Києва, треті особи: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», Київська міська рада, Київська міська державна адміністрація про відшкодування шкоди, в якому просив стягнути з відповідача майнову шкоду в сумі 93990,00 грн та судові витрати.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що 08.07.2023 р. за адресою: м Київ, вул. Володимирська, 7 біля багатоквартирного житлового будинку впала гілка дерева на автомобіль «Toyota», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить позивачу.

Позивач зазначає, що відповідач є балансоутримувачем зелених насаджень (дерев), розташованих на закріпленій за підприємством території у лунках вздовж вулиці Володимирська , а тому повинен нести відповідальність за заподіяні збитки.

Внаслідок вказаної події автомобіль позивача отримав значні механічні пошкодження, за ремонт автомобіля було сплачено 93990,00 грн

Відповідач в добровільному порядку шкоду не відшкодовує, що стало підставою для звернення до суду.

У відзиві на позов представник відповідача заперечує щодо його задоволення, зазначає, що 08.07.2023 приблизно о 10.15 год. на автомобіль Позивача марки «Тoyota Avensis» реєстраційний номер НОМЕР_1 , був напередодні припаркований Позивачем на проїжджій частині вул. Володимирської, 7 в м. Києві у безпосередній близькості до пішохідного переходу, на острівці безпеки, тобто з порушенням вимог підпункту г) п. 15.9 Правил дорожнього руху, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. № 1306.Позивач, зберігаючи таким чином свій автомобіль, грубо порушив вимоги припису ч. 2 ст. 21 Закону України «Про автомобільний транспорт», де встановлено, що власникам (користувачам) транспортних засобів забороняється зберігання їх у житлових зонах поза спеціально відведеними для цього майданчиками. Доказів того, що причиною падіння гілки дерева на його автомобіль є не належний стан дерева не надано. Під час огляду дерева було встановлено, що якісний стан вказаного дерева за наявними зовнішніми ознаками відповідно до критеріїв, визначених пунктом 2.3.10 «Методики визначення відновної вартості зелених насаджень» затвердженої наказом Міністерства з питань житлово- комунального господарства України від 12.05.2009 № 127 визначається як задовільний, ймовірною причиною падіння 08.07.2023 частини дерева каштана кінського на вул. Володимирській, 7 є погодні умови. Дерево, гілка якого впала на автомобіль Позивача, не було в аварійному стані, отже шкоду Позивачу завдано не з вини Відповідача. Зазначає, що 08.07.2023 через територію м. Києва та Київської обл. проходив активний атмосферний фронт, що зумовив посилення вітру: з 07.33 год. посилення вітру - 12 м/с, з 08.41 год. до 11.25 год. - пориви вітру 15 м/с. Тому, причина падіння частини дерева каштана кінського на автомобіль Позивача - є небезпечні та стихійні метеорологічні явища, що мали місце 08.07.2023 у м. Києві та Київській обл., а будь-яка вина Відповідача у цій події відсутня. Крім цього, позивач не надав жодного доказу проведення оцінки автомобілю у частині розміру відшкодування матеріальної шкоди, а наданий рахунок та акт є неналежними доказами.

У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що позивач не був притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України за паркування автомобіля 08.07.2023 р. за адресою: м Київ, вул. Володимирська, 7. Доказів настання обставин непереборної сили (форс-мажору) не надано, відсутність вини відповідача не доведена, а розмір збитків жодними доказами не спростовано.

В запереченні представник відповідача зазначає, що позивач не надав доказів розміру завданої шкоди, що є його обов`язком. Також вважає, що відсутність судового рішення про притягнення позивача до відповідальності за порушення ПДР не свідчить про відсутність факту такого порушення. Завдана падінням гілки з дерева шкода є наслідком непереборної сили у вигляді стихійних метеорологічних явищ.

В поясненні представник третьої особи 1 зазначає, що відповідальними за утримання зелених насаджень є балансоутримувачі цих зелених насаджень. У випадку, якщо балансоутримувачі зелених насаджень не визначені, то відповідальність за шкоду, завдану падінням дерева, несуть органи місцевого самоврядування.

Ухвалою судді Макаренко І.О. від 19.04.2024 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматичний розподіл справи

11.03.2025 р. справу передано до провадження судді Осаулова А.А.

Ухвалою судді від 12.03.2025 р. призначено цивільну справу для розгляду справи по суті з повідомлення учасників справи.

Позивач в судове засідання не з`явився, від представника надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, в попередньому засіданні заперечив щодо задоволення позову.

Треті особи не з`явились, своїх представників не направили, повідомлялись про день та час розгляду справи.

Суд, вислухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши зібрані в справі письмові докази, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником автомобіля «Тoyota Avensis» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

З довідки Шевченківського УП ГУНП у м. Києві вбачається, що 08.07.2023 р. до Шевченківського УП ГУНП у м. Києві надійшло звернення ОСОБА_2 щодо пошкодження його автомобіля «Тoyota Avensis» реєстраційний номер НОМЕР_1 , яке він виявив 08.07.2023 р. о 10:30 год за адресою: м Київ, вул. Володимирська, 7. Заявник виявив пошкодження у вигляді вм`ятини на капоті, розбитого лобового скла, відбитого бокового дзеркала та вм`ятин на стійці автомобіля. Вказану подію зареєстровано до Журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчиненні кримінальні правопорушення Шевченківського управління поліції №37489 від 08.07.2023 р. В даному випадку не вбачаються суспільно-небезпечні дії, а матеріальна шкода не відноситься до шкоди у великих розмірах, матеріали списано до справи управління поліції.

Відповідно до відповіді Шевченківського УП ГУНП у м. Києві від 27.11.2023 р. працівниками поліції здійснювалась перевірка за фактом пошкодження автомобіля «Тoyota Avensis» реєстраційний номер НОМЕР_1 . За попередніми даними пошкодження відбулось біля будинку за адресою: АДРЕСА_1 внаслідок падіння частини дерева.

Факт пошкодження належного позивачу транспортного засобу в результаті падіння дерева за вказаною вище адресою підтверджується вказаними листами Шевченківського УП ГУНП у м. Києві, фотознімками.

Сторона відповідача не надала доказів, які спростовують факт події, за якої було пошкоджено автомобіль позивача, як і не спростовано факт звернення позивача до поліції, обставину проведення працівниками поліції перевірки, за наслідком якої було встановлено дату, місце та причину пошкодження автомобіля.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Верховний Суд України у постанові від 19 серпня 2014 року у справі №3-51гс14 вказав, що аналіз норм ЦК України, щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Наведений висновок було підтверджено Верховним Судом, зокрема у постановах від 21 квітня 2021 року в справі № 648/2035/17, від 15 липня 2021 року у справі № 520/4080/16, від 27 жовтня 2021 року у справі № 461/484/18, від 09 лютого 2022 року у справі № 161/7881/20, від 18 січня 2023 року у справі № 642/5814/18 (провадження № 61-12091св22).

Виходячи з цього, особа, яка вимагає відшкодування збитків (як грошової оцінки матеріальної шкоди), повинна довести факт заподіяння збитків (шкоди), розмір понесених збитків, (шкоди) безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями особи, яка спричинила збитки (шкоду), та самими збитками (шкодою). А відповідач має довести, що такі збитки (шкода) завдані не з його вини.

Позивачу належить довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Також позивач несе тягар доведення перед судом розміру завданої шкоди, зокрема зменшення або знищення майна, яке належить йому на праві власності.

Такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 23.09.2020 р. у справі № 329/382/19.

Таким чином, відповідач для звільнення його від відповідальності має довести, що шкода заподіяна не з його вини.

Пунктом 7 частини першої статті 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають право звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою.

Згідно зі статтею 25 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» утримання та благоустрій прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку, належних до нього будівель, споруд проводиться балансоутримувачем цього будинку або підприємством, установою, організацією, з якими балансоутримувачем укладено відповідний договір на утримання та благоустрій прибудинкової території.

Відповідно до частини 5 статті 24 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» посадові особи підприємств, установ, організацій несуть відповідальність за невиконання заходів з благоустрою, а також за дії чи бездіяльність, що призвели до завдання шкоди майну та/або здоров`ю громадян, на власних та закріплених за підприємствами, установами, організаціями територіях відповідно до закону.

Частиною четвертою статті 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що негайне видалення пошкоджених дерев або кущів (їх частин) може здійснюватися підприємствами, установами, організаціями або громадянами в разі, якщо стан таких пошкоджених зелених насаджень загрожує життю, здоров`ю громадян, а також майну громадян та/або юридичних осіб.

Судом встановлено, що Комунальне підприємство по утриманню зелених насаджень Шевченківського району м. Києва є балансоутримувачем зелених насаджень (дерев), розташованих на закріпленій за підприємством території у лунках вздовж вулиці Володимирської.

Оскільки пошкодження автомобіля позивача сталось внаслідок падіння дерева, яке розташоване у лунці вздовж вулиці Володимирської, 7 у місті Києві, та знаходиться на балансі Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Шевченківського району міста Києва, то відповідальність за завдану позивачу шкоду покладається на балансоутримувача зелених насаджень об`єкту благоустрою - відповідача Комунальне підприємство по утриманню зелених насаджень Шевченківського району міста Києва.

Пунктом 3.2 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10 квітня 2006 року № 105 (далі - Правила), передбачено, що елементами благоустрою є: покриття доріжок відповідно до норм стандартів; зелені насадження (у тому числі снігозахисні, протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, у парках, скверах і алеях, бульварах, садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях; будівлі та споруди системи збирання і вивезення відходів; засоби та обладнання зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами; комплекси та об`єкти монументального мистецтва; обладнання дитячих, спортивних та інших майданчиків; малі архітектурні форми; інші елементи благоустрою.

Відповідно до пункту 5.5. Правил відповідальними за збереження зелених насаджень, належний догляд за ними є: на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності - балансоутримувачі цих об`єктів; на територіях установ, підприємств, організацій та прилеглих територіях - установи, організації, підприємства; на територіях земельних ділянок, які відведені під будівництво, - забудовники чи власники цих територій; на безхазяйних територіях, пустирях - місцеві органи самоврядування; на приватних садибах і прилеглих ділянках - їх власники або користувачі.

Отже, балансоутримувачем зелених насаджень є уповноважене органами місцевого самоврядування підприємство, яке відповідає за утримання та збереження зелених насаджень.

Підпунктом 7 пункту «а» частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

Тобто до відання виконавчого органу міської ради належить організація благоустрою населених пунктів, визначення балансоутримувача та контроль за станом зелених насаджень, а обов`язок з відшкодування заподіяної позивачу майнової шкоди внаслідок падіння дерева покладається саме на балансоутримувача, визначеного органом місцевого самоврядування, як відповідальну особу за стан зелених насаджень, розташованих у лунках вздовж вулиці Володимирської у м. Києві.

Отже, Комунальне підприємство по утриманню зелених насаджень Шевченківського району м. Києва, є відповідальною особою за стан зелених насаджень вздовж вулиці Володимирської у м. Києві.

Згідно з розділом 12 Правил, з метою контролю за станом міських зелених насаджень здійснюють їх загальні, часткові та позачергові огляди. Загальні огляди проводяться двічі на рік навесні та восени. При загальному огляді обстежують усі елементи об`єктів благоустрою, а при частковому лише окремі елементи. Позачергові огляди проводять після злив, ураганів, сильних вітрів, снігопадів, паводків тощо. Огляд проводять: балансоутримувач об`єкта, власник чи користувач земельної ділянки, а за даними обстежень складають відповідні акти.

Відповідно до пункту 9.1.11 Правил, під час проведення щорічних обстежень зелених насаджень потрібно виявляти аварійні дерева (дерева, які можуть становити загрозу для життя і здоров`я пішоходів, транспортних засобів, пошкодити лінії електропередач, будівлі і споруди або перебувають у пошкодженому стані внаслідок снігопадів, вітролому, урагану та інших стихійних природних явищ чи за наявності гнилої серцевини стовбура, значної суховершинності, досягнення вікової межі). Аварійне дерево - це дерево, яке може становити загрозу для життя і здоров`я пішоходів, транспортних засобів, пошкодити лінії електропередач, будівлі і споруди, або перебуває у пошкодженому стані внаслідок снігопадів, вітролому, урагану та інших стихійних природних явищ чи за наявності гнилої серцевини стовбура, значної суховершинності, досягнення вікової межі.

Згідно ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Відповідач, заперечуючи щодо задоволення позову, зазначає, що причиною падіння дерева є погодні умови, на підтвердження чого надав:

- акт від 10.07.2023 р. позачергового огляду дерева- каштана кінського по АДРЕСА_1 , за якими частина дерева 08.07.2023 р. біля 10 год 15 хв пошкодила автомобіль «Тoyota Avensis» реєстраційний номер НОМЕР_1 . Під час огляду встановлено, що дерево має нерівномірно розвинену крону, листя рівномірно розміщене на гілках, нормального розміру для даного часу вегетаційного періоду забарвлення, без ознак хвороб. У цілому якісний стан дерева за наявними зовнішніми ознаками відповідно до критеріїв, визначених п. 2.3.10 «Методики визначення відновної вартості зелених насаджень» визначається як задовільний. Ймовірною причиною падіння гілки дерева каштана кінського по АДРЕСА_1 є погодні умови.

- лист директора Українського гідрометеорологічного центру ДСНС України №01-18/787 від 26.07.2023, з якого вбачається, що 08.07.2023 через територію м. Києва та Київської обл. проходив активний атмосферний фронт, що зумовив посилення вітру. Пориви вітру 08.07.2023 фіксувалися в м. Києві: з 07.33 год. посилення вітру - 12 м/с, з 08.41 год. до 11.25 год. - пориви вітру 15 м/с. Враховуючи синоптичну ситуацію та з урахуванням особливостей рельєфу та забудови швидкість вітру могла бути більшою. Вітер, який спостерігався 08 липня 2023 року міг завдати збитків господарським організаціям та населенню.

Як зазначено в розділі 3 Настанови з метеорологічного прогнозування, розробленої українським гідрометеорологічним центром (далі - УкрГМЦ), затвердженої наказом УкрГМЦ від 11 грудня 2018 року №234 (далі - Настанова…), з метою кращого сприяння попереджень про загрозу виникнення метеорологічних явищ впроваджено кольорове позначення:

- небезпечні метеорологічні явища І рівня небезпечності (НМЯ І) - жовтий;

- стихійні метеорологічні явища ІІ рівня небезпечності (СМЯ ІІ) - помаранчевий,

- стихійні метеорологічні явища ІІІ рівня небезпечності (СМЯ ІІІ) - червоний колір.

Для позначення відсутності метеорологічних явищ І-ІІІ рівнів небезпечності слід використовувати зелений колір.

Відповідно до п.4.2.1. Настанови… до явищ І, ІІ, ІІІ рівня небезпечності (НМЯ І, СМЯ ІІ, СМЯ ІІІ) належать метеорологічні явища, які за своєю інтенсивністю та тривалістю досягли критеріїв, визначених таблицею 1.

Вказана позиція також викладена в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2020 року, справа №761/15111/18.

Як вбачається з таблиці 1 критеріїв метеорологічних явищ (МЯ) І, ІІ, ІІІ рівнів небезпечності, що є додатком до Настанови…, вітер максимальною швидкістю 15-24 м/с належить до небезпечних метеорологічних явищ І рівня небезпечності (НМЯ І) та позначається жовтим кольором.

Тобто, кількісний показник вітру від 15 м/с належить до жовтої групи небезпеки.

При цьому, небезпечні метеорологічні явища І рівня небезпечності (НМЯ І) - це явища погоди, які за кількісними показниками, тривалістю та територією розповсюдження створюють певні незручності для населення та функціонування господарського комплексу країни.

Відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталось внаслідок випадку або непереборної сили, тобто надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання зобов`язання.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 30листопада 2021 року у справі №913/785/17.

Відтак, сам лише факт небезпечного метеорологічного явища І рівня небезпечності (НМЯ І), не є непереборною силою та не є безумовною підставою для звільнення від відповідальності.

При цьому, Українським ГМЦ повідомлено про пориви вітру 15 м/с у проміжку часту з 08:41 год - 11:25 год., а тому залишається неспростованою та обставина, що станом на безпосередній момент падіння дерева на автомобіль позивача пориви вітру досягали своєї максимальної сили або ж перевищували 15 м/с.

Варто також зазначити, що з наданих позивачем доказів вбачається, що він виявив пошкодження свого автомобіля о 10:30 год. 08.07.2023 р., але докази того, що дерево впало на транспортний засіб саме у вказаний період небезпечного метеорологічного явища відсутні.

При цьому, самі по собі пориви вітру 15 м/с не можуть бути виключною підставою для падіння гілки з дерева, яке перебувало б у здоровому стані, що свідчить про неналежне виконання відповідачем своїх повноважень з організації та забезпечення догляду і санітарного стану зелених насаджень на закріпленій за ним території, а відтак, відсутність прямого причинно-наслідкового зв`язку між несприятливими погодними умовами та падінням дерева на автомобіль позивача.

Окрім цього, із доданих до справи фотографій убачається наявність і інших дерев, які перебували у близькості до місця події, однак жодні із них не містить ознак падіння.

З огляду на викладене судом, не встановлено, що гілка з дерева могла впасти на автомобіль позивача через погодні умови, які є непереборною силою, адже відповідачем цього не доведено належними та допустимими доказами, а відтак відсутні підстави для звільнення останнього від цивільно-правової відповідальності.

Доводи відповідача щодо неналежного паркування автомобіля «Тoyota Avensis» реєстраційний номер НОМЕР_1 ., як підставу для відмови в задоволенні позовних вимог, суд не приймає до уваги, оскільки жодних обмежень щодо перебування на вказаній території транспортних засобів не було та судом не встановлено, відповідачами не доведено, що автомобіль на момент пошкодження знаходився у місцях, заборонених для паркування. При цьому, факт неправильного паркування працівниками правоохоронних органів зафіксовано не було, відомості стосовно притягнення позивача до відповідальності за відповідні порушення у сфері дорожнього руху у матеріалах справи відсутні, інші докази, які б підтверджували порушення позивачем правил паркування, зокрема наявність відповідних забороняючих дорожніх знаків, відповідачем не надано, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо розміру шкоди, то позивач на підтвердження своїх вимог надав:

- рахунок №СЧ 66 від 21.09.2023р. до наряду-замовлення №НЗ 2636 від 15.07.2023 р., за яким вартість робіт з ремонту автомобіля «Тoyota Avensis» реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає - 55840,00 грн, вартість товарів - 38150,00 грн, а всього - 93990,00 грн;

- акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №54 від 21.09.2023 р. до наряду-замовлення №НЗ 2636 від 15.07.2023 р. на загальну суму 93990,00 грн, за яким роботи (послуги) виконані повністю, сторони претензій одна до одної не мають.

Доводи сторони відповідача щодо не доведення позивачем розміру заподіяної шкоди суд не приймає до уваги, оскільки у частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Згідно ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Завдана матеріальна шкода підтверджена належними доказами, позивач довів розмір завданої шкоди, тобто розмір витрат, які він мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідач клопотань про призначення експертизи не заявляв, жодними доказами не спростував розмір шкоди, а тому немає підстав для не врахування письмових доказів позивача при ухваленні рішення у справі.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене вище, необхідно стягнути з Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Шевченківського району м. Києва на користь ОСОБА_2 шкоду в розмірі 93990,00 грн.

Відповідно до ст 141 ЦПК України, суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Крім цього, сторона позивача просила стягнути витрати на правничу допомогу в сумі 16000,00 грн.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).

П. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В той же час, ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За умовами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги №25/08/23-ЮП/ІL від 25.08.2023 р. , акт виконаних робіт №01 від 28.12.2023 р. на суму 16000,00 грн з переліком та вартістю наданих послуг та часом витрачених на них, за яким 8000,00 грн підлягає до сплати, а 8000,00 грн - за умови задоволення позову і отримання відшкодування не пізніше 3 робочих днів з дня набрання рішенням суду законної сили, квитанцію від 25.08.2023 р. про сплату 8000,00 грн.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Згідно ч.5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Представник відповідача у відзиві подав клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі № 910/3929/18 та інших».

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч.3,4,5 ст.141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої увалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись ч.ч.3,4,5 ст.141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно сказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. ( правова позиція, викладена Верховним Судом у постанові від 11 листопада 201 року у справі № 873/137/21).

У постановах Верховного Суду від 7 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 8 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулось рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.11.2022 р. у справі № 922/1964/21 зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При визначенні розміру гонорару за надану професійну правничу допомогу судом враховано складність справи та об"єм виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), критерії необхідності подання ним документів та значимості таких дій у справі, предмет позову, ціну позову, кількість судових засідань, які були проведені у справі.

Беручи до уваги викладене, враховуючи наявність клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, суд вважає можливим стягнути на користь ОСОБА_2 з Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Шевченківського району м. Києва витрати на правничу допомогу в розмірі 9399,00 грн. В задоволенні іншої частини вимог заяви про стягнення коштів судових витрат на правничу допомогу потрібно відмовити.

На думку суду, вказаний розмір витрат на правничу допомогу співмірний зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами.

Керуючись ст. 23, 1166, 1190, 1192 ЦК України, ст.ст. 3-5,12-13, 76-92, 95, 137, 141, 211, 223, 258-259, 268, 264-265, 272-273, 352, 354-355 ЦПК України, Законом України «Про благоустрій населених пунктів», суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Шевченківського району м. Києва, треті особи: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», Київська міська рада, Київська міська державна адміністрація про відшкодування шкоди,, - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Шевченківського району м. Києва на користь ОСОБА_2 шкоду в розмірі 93990,00 грн, судовий збір в розмірі 1073,60 грн, витрати на правничу допомогу 9399,00 грн, а всього 104462,60 грн.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2

Відповідач: Комунальне підприємство по утриманню зелених насаджень Шевченківського району м. Києва, , м. Київ, вул. Пирогова, 4/26.

Суддя: Андрій Осаулов