КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 760/9350/24 Головуючий у суді І інстанції Кицюк В.С.
Провадження № 22-ц/824/5522/2025 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 21 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які стягуються на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 квітня 2023 року у справі № 501/2744/22.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 30 вересня 2024 року прийнято відмову ОСОБА_1 від позову, провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів закрито.

03 жовтня 2024 року представник відповідача - адвокат Воронкова О.І. подала до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 30 000,00 грн в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Представник позивачки - адвокат Басараб Н.В. 01 листопада 2024 року надіслала до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, у якому просила зменшити розмір судових витрат на правову допомогу до 1 000,00 грн.

Додатковим рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21 листопада 2024 року заяву про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем надано докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу внаслідок пред`явленого до нього позову, за яким провадження у справі було закрито у зв`язку з відмовою позивачки від своїх позовних вимог, тому з урахуванням предмет позову, складності та обсягу самої справи, співмірності складності спору із наданими адвокатом послугами, витраченого представником часу та кількістю судових засідань, а саме представник відповідача брала участь лише в одному судовому засіданні та із заяв по суті справи нею подано тільки відзив на позовну заяву, враховуючи клопотання представника позивачки про зменшення витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку про стягнення з позивачки на користь відповідача 5 000,00 грн в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивачка в особі представника - адвоката Басараб Н.В. звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить його змінити з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального й порушення норм процесуального права, зменшивши розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , з 5 000,00 грн до 1 000,00 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що саме у зв`язку із поверненням дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для проживання до батька вона відмовилась від позову та просила закрити провадження у справі.

Позивачка не погоджується із стягнутою судом сумою витрат на правову допомогу, вважає її все одно завищеною і такою, що не відповідає критеріям розумності та реальності, співмірності із складністю справи і виконаними адвокатом роботами.

Розмір судових витрат в сумі 5 000,00 грн несе для неї надмірний тягар з урахуванням стягуваних аліментів, додаткового перерахування коштів дітям, а тому, на її думку, справедливим відшкодуванням відповідачу буде сума в 1 000,00 грн.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції не надходив, натомість 03 березня 2025 року надійшли письмові пояснення на апеляційну скаргу, у яких повідомлено, що 05 лютого 2025 року позивачкою уже було сплачено стягнуту судом суму витрат на професійну правничу допомогу.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник ОСОБА_1 надіслала заяву про розгляд справи без їх з позивачкою участі, сторона відповідача причини неявки до апеляційного суду не повідомила, тому колегія суддів дійшла висновку, що неявка сторін відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що у квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на дітей, які стягуються з неї на користь відповідача на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 квітня 2023 року у справі № 501/2744/22.

10 вересня 2024 року представник позивачки - адвокат Басараб Н.В. надіслала до суду заяву про відмову від позову, оскільки дочка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повернулась проживати до батька - ОСОБА_2 .

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 30 вересня 2024 року прийнято відмову позивачки від позову, провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів закрито.

03 жовтня 2024 року представник відповідача - адвокат Воронкова О.І. подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогуу розмірі 30 000,00 грн, посилаючись на те, що під час постановлення ухвали про закриття провадження у справі судом не було вирішено питання про відшкодування судових витрат, які відповідач поніс у зв`язку із розглядом даної справи в суді першої інстанції та про стягнення яких просив у відзиві на позовну заяву.

Представник позивачки - адвокат Басараб Н.В. 01 листопада 2024 року надіслала до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, у якому просила зменшити розмір судових витрат на правову допомогу до 1 000,00 грн, посилаючись на те, що заявлена сума у розмірі 30 000,00 грн є занадто завищеною з огляду на обсяг наданої представником відповідача правничої допомоги.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 270 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення, однією з яких є невирішення питання про судові витрати разом з ухваленням судового рішення у справі (пункт 3 частини першої вказаної статті).

За приписами частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

У статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду.

Частиною п`ятою статті 142 ЦПК України закріплено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Позивачка та її представник не заперечували щодо вимог представника відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу на підставі частини п`ятої статті 142 ЦПК України, однак заперечували проти заявленої суми таких витрат та просили суд першої інстанції зменшити її розмір до 1 000,00 грн.

Відповідно до частини першої, другої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно із положеннями частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що однією з основних засад (принципів) судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді та захиститися у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до врегулювання спору в досудовому порядку. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу; 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами: - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат.

У справі, яка переглядається, встановлено, що інтереси ОСОБА_2 в суді першої інстанції представляла адвокат Воронкова О.І., повноваження якої підтверджуються ордером серії АР № 1180933 від 05 червня 2024 року (а.с. 62).

На підтвердження понесення відповідача витрат на професійну правничу допомогу до відзиву на позовну заяву представником відповідачабули долучені копії: договору про надання правової допомоги № 39/цс від 23 травня 2024 року; акту прийому-передачі наданої правничої допомоги № 1/22 від 23 травня 2024 року за вказаним договором; розрахунок витрат на професійну правничу допомогу від 05 червня 2024 року; копія платіжної інструкції № ПН1029ZZ від 27 травня 2024 року на суму 30 000,00 грн (а.с. 56-60).

Суд першої інстанції, дослідивши вищевказані докази, вважав заявлений представником ОСОБА_2 розмір витрат на правничу допомогу неспівмірним із складністю цієї справи про припинення стягнення аліментів, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання правової допомоги, таким, що не відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, у зв`язку з чим, врахувавши клопотання представника позивачки про зменшення витрат на правову допомогу, стягнув з ОСОБА_1 на користь відповідача 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

В частині третій статті 141 ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються й з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 та постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постановах від 04 жовтня 2021 року у справі № 640/8316/20, від 21 жовтня 2021 року у справі № 420/4820/19 та інших, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2018 року у справі № 826/856/18.

При цьому саме заінтересована сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Суд першої інстанції, ухвалюючи додаткове судове рішення у справі, належним чином оцінивши надані стороною відповідача докази на підтвердження понесення витрат на правову допомогу внаслідок пред`явленого позову, за яким провадження у справі було закрито у зв`язку з відмовою позивачки від своїх позовних вимог, та частково врахувавши доводи заперечень сторони позивачки щодо обсягу та вартості послуг, наданих ОСОБА_2 адвокатом Воронковою О.І., а саме прийняття представником участі лише в одному судовому засіданні та подання із заяв по суті справи лише відзиву на позовну заяву, урахувавши предмет позову, обсяг матеріалів справи, співмірність складності спору із наданими адвокатом послугами і витраченим часом на їх надання, застосувавши свої дискреційні повноваження з урахуванням конкретних обставин цієї справи, її перебігу та засад співмірності обґрунтовано стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5 000,00 грнв рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Розмір такого стягнення судових витрат на правову допомогу є розумним та справедливим, відповідає принципу співмірності із складністю справи та виконаним адвокатом обсягом робіт, при цьому захищає права відповідача на отримання коштів, які він був змушений реально затратити з метою захисту своїх прав та інтересів в місцевому суді, а також відповідає завданню цивільного судочинства, проголошеному у статті 2 ЦПК України.

Підстави вважати, що стягнута сума витрат є непропорційною із предметом спору та є завищеною відсутні.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

В апеляційній скарзі (як і в клопотанні про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які подібні за своїм змістом) представник позивачки - адвокат Басараб Н.В. не обґрунтувала в чому саме полягає невідповідність стягнутої судом першої інстанції суми витрат на правову допомогу критеріям, визначеним у частині четвертій статті 137 ЦПК України, зокрема, складності справи та виконаним адвокатом обсягом робіт (наданих послуг), а також не довела, що сума стягнутих витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн суперечить вимогам розумності і співмірності із ринковими цінами на юридичні послуги у такій категорії справ у м. Києві з огляду на обсяг тих послуг, який відповідач фактично отримав від адвоката у цій справі до подання позивачкою заяви про відмову від позову.

На думку колегії суддів, з огляду на складність даної справи, зміст та кількість підготовлених представником відповідача процесуальних документів у справі та прийняття участі в судовому засіданні, а також вжитих заходів щодо збору необхідних доказів, 5 000,00 грн винагороди є належною компенсацією з урахуванням виконаної роботи адвокатом та обсягом наданих послуг, виходячи з обставин справи, критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, а також фінансового стану і правового статусу обох сторін у спірних правовідносинах.

Отже, доводи сторони позивачки про неспівмірність стягнутих районним судом витрат на правову допомогу носять формальний характер і не можуть бути належною підставою для зміни ухваленого додаткового судового рішення у справі шляхом зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , з 5 000,00 грн до 1 000,00 грн.

Аналізуючи питання обсягу дослідження аргументів представника позивачки та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків районного суду у додатковому рішенні, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин в частині відшкодування судових витрат, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, додаткове рішення суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн в даній справі ухвалено в межах заявлених сторонами вимог і заперечень, відповідно положень матеріального та процесуального законодавства і підстави для його скасування відсутні.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на те, що додаткове судове рішення стосується тільки розподілу судових витрат, що не пов`язано з позовними вимогами і не стосується предмету спору, судові витрати у вигляді судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції згідно із статтями 141, 382 ЦПК України слід віднести в рахунок держави.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 21 листопада 2024 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 травня 2025 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній