УХВАЛА

26 травня 2025 року

м. Київ

справа № 730/1349/24

провадження № 61-5797ск25

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 17 грудня 2024 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 21 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у твердій грошовій сумі,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, у твердій грошовій сумі, в якому просила стягнути на її користь із відповідача аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , щомісячно, у твердій грошовій сумі - 4 000,00 грн, починаючи з дня пред`явлення позову і до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення дитиною 23-річного віку.

Борзнянський районний суд Чернігівської області рішенням від 17 грудня 2024 року, яке залишив без змін Чернігівський апеляційний суд постановою від 21 квітня 2025 року, позов ОСОБА_2 задовольнив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, аліменти в твердій грошовій сумі - 4 000,00 грн, щомісячно, починаючи з 23 жовтня 2024 року, і до закінчення навчання - 30 червня 2027 року. Стягнув з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 1 211,20 грн. Рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць звернув до негайного виконання.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 17 грудня 2024 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 21 квітня 2025 року у вказаній справі.

Автоматизованою системою діловодства (протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 травня 2025 року) справу призначено судді-доповідачу Пророку В. В. та визначено суддів, які входять до складу колегії: Литвиненко І. В. та Петрова Є. В.

Верховний Суд ухвалою від 19 травня 2025 року заяву ОСОБА_4 про самовідвід задовольнив. Відвів суддю Верховного Суду Пророка В. В. від розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 17 грудня 2024 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 21 квітня 2025 року у цій справі. Матеріали касаційної скарги у зазначеній справі передав на повторний автоматизований розподіл.

Автоматизованою системою діловодства (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 травня 2025 року) справу призначено судді-доповідачу ОСОБА_5 та визначено суддів, які входять до складу колегії: Литвиненко І. В. та Петрова Є. В.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Предметом спору в цій справі є вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у твердій грошовій сумі.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України Верховний Суд не встановив.

Застосування критерію малозначності у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не навів інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 3 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 17 грудня 2024 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 21 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у твердій грошовій сумі.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький
І. В. Литвиненко
Є. В. Петров