ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 711/1572/24
Провадження № 22-ц/821/551/25
Категорія: 308000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Василенко Л. І.,

суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М.,

секретаря Глущенко І. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

представник позивача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні вм. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 листопада 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користування квартирою, визначення порядку володіння та користування квартирою, у складі судді Демчика Р. В., повний текст рішення складено 06 грудня 2024 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Придніпровського районного суду м. Черкасиз позовом до ОСОБА_2 , про усунення перешкод у користування квартирою, визначення порядку володіння та користування квартирою.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що на підставі договору дарування частини квартири, їй на праві власності належить 1/2 частина квартири за адресою : АДРЕСА_1 . Інша частина належить ОСОБА_2 .

Після набуття права власності, позивач неодноразово намагалася потрапити до вказаної квартири, однак замки на вхідних дверях були змінені, ключі від нових замків відповідач позивачу не надала, двері ніхто не відчиняв, на телефонні дзвінки відповідач не відповідала. У зв`язку з цим, 01.02.2024 позивач зверталась до Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області, проте працівникам поліції також не вдалось встановити та детально опитати відповідача.

22.02.2024 цінним листом, відповідачу була направлена вимога про усунення перешкод у користуванні житлом, в якій позивач вимагала від відповідача негайно усунути перешкоди у володінні квартирою, а саме: забезпечити вселення позивача та членів її сім`ї до квартири, передати позивачу ключі від квартири, не чинити перешкод позивачу, її представникам та членам сім`ї у володінні та користуванні квартирою. Відповіді на цю вимогу відповідач не надала.

На підставі наведеного просила суд вселити її до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , визначити порядок користування квартирою, виділивши у користування ОСОБА_1 житлову кімнату № 9 площею 15, кв.м, у користування ОСОБА_2 житлову кімнату № 4 площею 17,7 кв.м та балкон площею 2,8 кв.м, залишивши у спільному користування кімнату № НОМЕР_1 площею 9,48 кв.м, коридор № 1 площею 12,7 кв.м, комору № 2 площею 0,5 кв.м, кухню № 3 площею 7,4 кв.м, вбудовану шафу № 5 площею 0,5 кв.м, ванну кімнату № 7 площею 3,1 кв.м та туалет № 8 площею 1,3 кв.м.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 листопада 2024 року, позов задоволено.

Визначено порядок користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , виділено у користування ОСОБА_1 житлову кімнату № 9 площею 15, кв.м, у користування ОСОБА_2 житлову кімнату № 4 площею 17,7 кв.м та балкон площею 2,8 кв.м, залишено у спільному користування кімнату № 6 площею 9,48 кв.м, коридор № 1 площею 12,7 кв.м, комору № 2 площею 0,5 кв.м, кухню № 3 площею 7,4 кв.м, вбудовану шафу № 5 площею 0,5 кв.м, ванну кімнату № 7 площею 3,1 кв.м та туалет № НОМЕР_2 площею 1,3 кв.м.

Суд не прийняв до уваги доводи відповідача про те, що договір дарування є недійсним, оскільки нею не було подано доказів того, що вказаний договір був визнаний судом недійсним, також відповідачем не було надано доказів того, що в провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 про визнання договору дарування від 26.01.2024 недійсним.

Рішення суду першої інстанції, мотивоване тим, що саме таке виділення у користування житлових приміщень кожному із співвласників квартири є доцільним та таким, що в незначних обсягах містить відхилення від ідеальних часток співвласників.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій вказала, що рішення першої інстанції є необґрунтованим та через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні просила скасувати рішення суду та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд, задовольняючи позов про вселення та встановлюючи порядок користування квартирою, проігнорував неможливість спільного користування квартирою сторонами через особисті вкрай неприязні стосунки.

Судом не враховано та не надано належної оцінки тій обставині, що Черкаським районним управлінням поліції здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002060 від 15.12.2023 за ст. 356, ч. 1 ст. 358 КК України за заявою відповідача про вчинені позивачем, ОСОБА_4 та її матір`ю кримінальних правопорушень.

Вважає, що приватизація житла здійснена всупереч вимог законодавства та є незаконною, оскільки ні про заяву, ні про свідоцтво про право власності, ні про укладені договори дарування їй відомо не було.

Також зазначила, що висновки суду про доведеність факту наявності у позивача перешкод користування квартирою не відповідають обставинам справи та є недоведеними.

Відзив на апеляційну скаргу

Представник ОСОБА_1 адвокат Стратілатов К. Г., подав відзив на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 в якому, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін, мотивуючи тим, що доводи скаржника є необґрунтованими та не відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Зазначив, що жодного вироку, який би стосувався спірних правовідносин, в даний час немає, а здійснення досудового розслідування не може бути доказом вчинення злочину.

Також зауважив, що право власності позивача на частку у квартирі підтверджено договором, який нікчемним та недійсним в судовому порядку не визнавався, а доводи відповідача про відсутність у позивача перешкод у користуванні квартирою є недостовірними, оскільки цей факт підтверджений належним чином і не був спростований жодним доказом.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

На підставі договору дарування частини квартири від 26.01.2024, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е. А., зареєстрованого в реєстрі № 805, ОСОБА_1 на праві власності належить 1/2 частина квартири за адресою : АДРЕСА_1 (а.с. 4).

Також, цей факт підтверджує витяг з Державного реєстру речових прав № 36339746 від 26.01.2024 (а.с. 5).

На підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_3 , виданого 10.06.2024 органом приватизації Придніпровського районного виконавчого комітету, ОСОБА_2 на праві власності належить 1/2 частина квартири за адресою : АДРЕСА_1 (а.с. 6-7).

Згідно витягу з реєстру територіальної громади № 024/000896494 від 26.01.2024 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 . (а.с. 8).

Квартира складається з 3 кімнат житловою площею 42,6 кв.м, у тому числі перша кімната 17,7 кв. м, друга кімната 9,8 кв.м, третя кімната 15,1 кв.м, кухні площею 7,4 кв.м, ванної кімнати площею 3,1 кв.м, туалету 1,3 кв.м, коридору 12,7 кв.м, вбудованої шафи 0,5 кв.м, комори 0,5 кв.м, та балкону площею 2,8 кв.м. Загальна площа квартири 68,9 кв. м, що підтверджується технічним паспортом на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10-11).

Матеріали справи містять копію довідки ЄО № 6112 від 19.02.2024 про результати розгляду звернення гр. ОСОБА_1 до Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області (а.с 9).

22.02.2024 ОСОБА_1 цінним листом № 374 з описом вкладення на адресу відповідача була направлена вимога про усунення перешкод у користуванні житлом, в якій позивач вимагала негайно усунути перешкоди у володінні та користуванні позивачу квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , а саме забезпечити вселення позивача та членів її сім`ї до квартири, передати позивачу ключі від квартири, не чинити перешкод позивачу, її представникам та членам сім`ї у володінні та користуванні квартирою (а.с. 12 14).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, виходячи з наступного.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, а також право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч 1, ч. 2 другою ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до положень ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Частиною 1 ст. 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (ч. 1 ст. 358 ЦК України).

Спільна часткова власність є специфічною конструкцією, оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів; (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Так, сторони є співвласниками квартири за адресою : АДРЕСА_1 . Частки сторін у праві власності на квартиру є рівними та ідеальними по 1/2 частині.

Судом встановлено наявність між співвласниками такого майна спору щодо користування ним.

Більш того, вирішуючи спір у частині усунення ОСОБА_1 перешкод у користуванні належним їй майном, колегією суддів встановлено, що відповідач чинить перешкоди позивачу у доступі до нього.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказувала на недоведеність факту наявності перешкод у позивача в користуванні спірною квартирою, проте як вбачається з довідки від 19.02.2024 про результати розгляду звернення ОСОБА_1 , 01.02.2024 до Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області надійшло звернення ОСОБА_1 , з приводу неправомірних дій ОСОБА_2 .

Під час проведення перевірки було встановлено, що зі слів заявниці, з 26.04.2025 по теперішній час ОСОБА_2 перешкоджає позивачу вселенню до квартири. На зв`язок ОСОБА_2 не виходила, двері квартири не відчиняла. Встановити та детально опитати ОСОБА_2 не представилось можливим, так як при неодноразових виходах працівників поліції двері квартири ніхто не відчиняв, на телефонні дзвінки остання не відповідала.

Отже, доводи скаржника суперечать ст. ст. 80, 81, 82 ЦПК України, оскільки наявність перешкод у користуванні квартирою підтверджена належним чином та не спростована доказами.

Відмова суду апеляційної інстанції у встановленні порядку користування спірним майном призведе до правової невизначеності у спірних правовідносин та відсутності реальної можливості у позивача реалізувати своє право на користування належним їй майном.

Верховний Суд зауважував, що первинне значення у врегулюванні відносин щодо порядку користування жилим приміщенням має домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування жилим приміщенням, такий порядок користування може встановити суд. Право на визначення порядку користування жилим приміщенням не пов`язано з певними межами (подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 753/95/21).

Верховний Суд вже зауважував, що при встановленні порядку користування будинком (квартирою) кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку (квартири) з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок (квартиру). Разом з тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно (постанова Верховного Суду від 25 лютого 2021 року у справі № 761/36267/16-ц).

Правовідносини щодо встановлення порядку користування майном не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, а суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, співмірні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. Допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників (постанова Верховного Суду від 17 грудня 2019 року у справі № 486/171/18).

Як вбачається з матеріалів справи, спірна квартира складається з трьох житлових кімнат (17,7 кв.м, 9,8 кв.м, 15,1 кв.м). Загальна площа квартири становить 68,9 кв.м, а житлова 42,6 кв.м. Усі кімнати є ізольованими й мають один спільний коридор, що підтверджується технічним паспортом на квартиру.

Запропонований позивачем порядок користування квартирою не порушує прав іншого співвласника (відповідача), оскільки, на переконання суду, саме таке виділення у користування житлових приміщень кожному із співвласників квартири є об`єктивним та таким, що лише в незначних обсягах містить відхилення від ідеальних часток співвласників.

Таким чином суд першої інстанції, встановлюючи порядок користування спірним житлом, врахував інтереси обох сторін у справі.

При цьому, заперечуючи проти позовних вимог, відповідачкою не запропоновано іншого варіанта порядку користування квартирою.

Апеляційна скарга містить обґрунтування, що судом першої інстанції не враховано та не надано оцінки тій обставині, що Черкаським районним управлінням поліції здійснюється досудове розслідування у кримінально провадженні № 0002060 від 15.12.2023 та ст. 356, ч.1 ст. 358 КК України, за заявою відповідача про вчинення позивачем, ОСОБА_5 та її матір`ю кримінальних правопорушень.

Суд звертає увагу, що сам факт досудового розслідування у кримінальному провадженні не впливає на чинність цивільних правовідносин, а тому доводи ОСОБА_2 суперечать ст. 62 Конституції України, оскільки вироку, який би стосувався спірних правовідносин, відповідачем не надано, а здійснення досудового розслідування не може бути доказом вчинення злочину (кримінального правопорушення).

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини вказав що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 23 травня 2025 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

О. М. Новіков