Справа № 277/84/25
"20" травня 2025 р. селище Ємільчине
Ємільчинський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Т.Г. Корсун, при секретарі судового засідання М.М. Сороки, за участю позивача не з`явився, представника позивача не з`явився, відповідача не з`явилася, представника відповідача адвоката В.С.Кривицької, представника третьої особи О.М. Примак, розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Ємільчине питанняпро ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Ємільчинської селищної ради Житомирської області про усунення перешкод, встановлення способу та порядку спілкування з дитиною,
До Ємільчинського районного суду Житомирської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Ємільчинської селищної ради Житомирської області про усунення перешкод, встановлення способу та порядку спілкування з дитиною.
Рішенням суду від 02.05.2025 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Ємільчинської селищної ради Житомирської області, про усунення перешкод, встановлення способу та порядку спілкування з дитиною - задоволено частково.

Представник позивача адвокат Лисак М.Ю. подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правову допомогу в розмірі 12500 грн.

Ухвалою суду від 09.05.2025 заяву представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу призначено до розгляду на 20.05.2025.

Позивач та представник позивача адвокат Лисак М.Ю. в судове засідання не з`явилися.

Представник відповідача подав заперечення на заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення та розподіл судових витрат, в якій зазначив, що надані стороною позивача розрахунки не містять детального опису правничої допомоги, яка була надана (назва послуг, час, об`єм та ін. відомості щодо наданих послуг, детальний розрахунок вартості таких послуг), та відсутнє розуміння, з чого складається вартість таких послуг в розмірі 25000 грн. Крім того, представник відповідача в судовому засіданні вказав, що відсутнє фактичне підтвердження оплати послуг, тобто квитанції, платіжні доручення. Враховуючи, що на утриманні у відповідача перебувають четверо дітей, їх сім`я є малозабезпеченою, тому представник Омельченко О.В. просить суд відмовити у задоволенні вимог позивача про стягнення витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги.

Представник третьої особи у судовому засіданні вказала, що при вирішенні поданої заяви про стягнення витрат на правничу допомогу покладається на розсуд суду.

Дослідивши надані представником позивача докази на підтвердження судових витрат та матеріали справи, проаналізувавши відповідні норми права, суд дійшов наступного висновку.

Так, рішенням суду від 02.05.2025 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Ємільчинської селищної ради Житомирської області, про усунення перешкод, встановлення способу та порядку спілкування з дитиною - задоволено частково.

У зазначеному рішенні питання про розподіл між сторонами витрат на правничу допомогу не вирішувалося.

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі N 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.2 ст.141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям, суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч.2 ст.141 ЦПК України, визначені також положеннями частин 4, 5, 9 ст.141 ЦПК України.

При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 року в справі №362/3912/18 (провадження №61-15005св19), у додатковій постанові Верховного Суду від 30.09.2020 року в справі №201/14495/16-ц (провадження №61-22962св19).

На підтвердження понесених позивачем судових витрат на оплату правничої допомоги до суду надано: Договір про надання правничої допомоги між адвокатським об`єднанням «Мастер» та ОСОБА_1 від 12.09.2024 (а.с.9-12), ордер на надання правничої допомоги та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Лисака М.Ю. (а.с.13-15), Додаткову угоду №1 від 12.09.2024, де визначено суму гонорару в розмірі 25000 грн, Звіт з виконаної роботи від 02.05.2025, Акт виконаних робіт від 02.05.2025 (а.с.152 зворотнй бік-153 зворотній бік).

Відповідно до Звіту з виконаної роботи від 02.05.2025 Об`єднання надало Клієнту послуги, а саме:

- консультації правового характеру 3 години;

- складання позовної заяви про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та про встановлення графіку побачень 4 години;

- підготовка додатків до позовної заяви 1 година;

- участь у судових засіданнях 5 годин;

- ознайомлення із змістом відзиву на позовну заяву та його аналіз 1 година.

Посилання представника відповідача на той факт, що не подано платіжного документа щодо підтвердження витрат на правову допомогу, суд оцінює критично, оскільки витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137, ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Подібні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, а також постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц та від 19 квітня 2023 року у справі № 760/10847/20-ц.

У постанові Верховного Суду від 24.10.2019 у справі №905/1795/18 визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (п. 61 постанови).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Суд враховує критерії, які застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Велика Палата Верховного Суду від 07 липня 2021 року в справі №910/12876/19.

Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Аналогічні висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 04.10.2021 № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19, від 17.01.2024 у cправі №910/2158/23.

Якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу (Постанови Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 910/15944/17, від 19 лютого 2019 року у справі № 917/1071/18).

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату «гонорару успіху» не є обов`язковими для суду при вирішенні питання про розподіл судових витрат та покладення таких витрат на іншу сторону справи, оскільки в такому випадку суд застосовуючи відповідні положення процесуального законодавства, зокрема частин четвертої - п`ятої статті 137 ЦПК України, може оцінювати необхідність, розумність та інші критерії співмірності цих витрат.

Ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення «гонорару успіху» у даному спорі є розумність заявлених витрат, тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат, а стягнення заявленої суми має співвідноситися із виконаною роботою щодо представництва інтересів у суді.

Враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про неспівмірність заявлених представником позивача витрат на правову допомогу в розмірі 25000 грн.

Крім того, суд керуючись критеріями, передбаченими частиною третьою статті 141 ЦПК України, відступає від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та вважає за необхідне не розподіляти такі витрати на відповідача, а натомість покласти їх повністю на позивача, з огляду на наступне.

Суд враховує, що вказані позивачем витрати не є пропорційними до предмета спору з урахуванням значення справи для сторін (врегулювання порядку спілкування дитини з батьком в інтересах як дитини, так і батьків), та дій відповідача щодо вирішення спору під час розгляду справи, оскільки під час судового розгляду справи ОСОБА_2 фактично частково визнала позов, з огляду на те, що погодилася в частині на графік побачень позивача з дитиною, який запропонував ОСОБА_1 .

Крім того, суд керується принципами справедливості та верховенства права, оскільки вважає, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору відповідача.

При цьому, суд наголошує, що відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Судом враховуються ті обставини, що відповідачка ОСОБА_2 є багатодітною матір`ю, на її утриманні перебуває четверо дітей, з яких троє неповнолітні.

Відповідачка працює соціальним працівником КУ «Центр надання соціальних послуг» Ємільчинської селищної ради, її місячний дохід складає 3000-4000 грн, що підтверджено матеріалами справи.

Доходи ОСОБА_2 та її дітей складаються з її заробітної плати, державної соціальної допомоги багатодітній сім`ї, допомоги малозабезпеченим сім`ям, допомоги одинокій матері, аліментів.

Крім того, для захисту прав та представництва у суді у даній справі ОСОБА_2 звернулася до Північного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги. На підставі пункту 1 частини першої статті 14 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» їй було надано безоплатну вторинну правничу допомогу як особі, в якої середньомісячний дохід, розрахований відповідно до методики, затвердженої Міністерством юстиції України, не перевищує двох розмірів прожиткового мінімуму, розрахованого та затвердженого відповідно до закону для осіб, які належать до основних соціальних і демографічних груп населення.

Суд вказує, що принцип пропорційності полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами учасників спору. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Суд керується принципом пропорційності - справедливого балансу між потребами сторін у справі та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар.

Подібний висновок було висловлено Верховним Судом у постанові від 13 грудня 2023 року по справі № 359/10310/21.

На думку суду, стягнення із відповідачки (на утриманні якої перебувають четверо дітей, троє з яких неповнолітні, сім`я якої має статус малозабезпеченої; яка для представництва в суді сама звернулася за безоплатною вторинною правничою допомогою) судових витрат понесених позивачем, який отримує грошове забезпечення як військовослужбовець, в якого відсутні на утриманні інші особи (про що зазначено у висновку органу опіки та піклування), не можна вважати пропорційним меті відшкодування таких витрат, справедливим та розумним з точки зору верховенства права.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що розмір витрат на правничу допомогу позивача, який він просить стягнути з відповідачки в сумі 12500 грн, не підлягає відшкодуванню за її рахунок, оскільки становитиме надмірний тягар для неї та її дітей в будь-якій сумі.

Тому, у задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 263, 270 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника позивача адвоката Лисака Максима Юрійовича про стягнення витрат на правову допомогу - відмовити.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду може бути подана до Житомирського апеляційного суду протягомтридцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини - в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 )

Третя особа - Служба у справах дітей Ємільчинської селищної ради Житомирської області (вул. Соборна, 18А, селище Ємільчине; ).

Повне судове рішення складено 26 травня 2025 року

Суддя Т. Г. Корсун