Номер провадження: 22-ц/813/3897/25
Головуючий у першій інстанції Мазун І. А.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

15.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Лозко Ю.П., Карташова О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Уманець А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 ,

на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2024 року,

за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, третя особа ОСОБА_4

в с т а н о в и в:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, третя особа ОСОБА_4 , просив суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 979629,43 грн, з яких: 806540,43 грн вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «BMW 730D», державний номерний знак НОМЕР_1 , з урахуванням страхового відшкодування ПрАТ «СК «УНІКА» здійсненого на користь ОСОБА_1 у розмірі 157500 грн; 152000,00 грн витрати, пов?язані із прокатом автомобіля; 21089,00 грн, витрати пов?язані з експертними послугами, та стягнути з ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 100000 гривень.

18.12.2024 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову та просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_3 , де б воно не знаходилось та в чому воно б не виражалось. Заявник посилався, що не вжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Малиновський районний суд м. Одеси ухвалою від 19 грудня 2024 року в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову, відмовив.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявником достатньо не обґрунтовано необхідності забезпечення позову, не надано жодного доказу на підтвердження того, що у разі, якщо позов не буде забезпечено, то це порушить його права та в подальшому утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду. Саме лише посилання заявника на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення його прав і унеможливити виконання рішення суду без посилання на відповідні докази та без належного обґрунтування необхідності термінового вжиття заходів забезпечення позову не може бути підставою для винесення ухвали про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , просить ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 19.12.2024 року по справі № 521/11690/24 - скасувати, та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_3 , де б воно не знаходилось та в чому воно б не виражалось.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції формально підійшов до розгляду вищевказаної заяви, та не врахував всіх факторів, а саме, що з моменту вчинення дорожньо-транспортної пригоди 09.11.2023 року до фактичного часу права позивача порушенні, останній поніс та несе матеріальні витрати пов?язані з вказаною дорожньо-транспортною пригодою. Відповідачем понад рік не вживались будь-які заходи щодо досудового врегулювання спору та відшкодування спричиненої, значної матеріальної шкоди.

Крім того, позивачем встановлено, що на момент вчинення ОСОБА_3 дорожньо-транспортної пригоди, згідно зібраних матеріалів адміністративної справи працівниками поліції (відомості зазначені на схемі дорожньо-транспортної пригоди), власником автомобіля «BMW-IX» р.н.з. НОМЕР_2 , являється ОСОБА_3 , а станом на 23.08.2024 року вказаний автомобіль, на підставі інформації загальнодоступної бази даних «Опендатабот», на праві власності у ОСОБА_3 не перебуває, що свідчить, що остання може відчужувати (перереєстровувати) власне майно на інших осіб з метою ухилення від відшкодування завданих збитків ОСОБА_1 внаслідок вчиненої дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.03.2025 року ОСОБА_3 роз`яснювалося право подання до апеляційного суду відповідно відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі, ОСОБА_4 роз`яснювалося право подання до апеляційного суду пояснень у письмовій формі.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 копію ухвали про відкриття провадження від 14.03.2025 року отримав 18.03.2025 21:46:06 в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

ОСОБА_3 копію ухвали про відкриття провадження від 14.03.2025 року та копію апеляційної скарги отримала 19.04.2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

ОСОБА_4 копію ухвали про відкриття провадження від 14.03.2025 року та копію апеляційної скарги отримала 13.04.2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 ОСОБА_5 просить, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін, посилаючись на те, що позивачем та його представником не доведені ризики невиконання можливого судового рішення. Докази, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, з одного боку не були предметом розгляду судом першої інстанції. З іншого ж боку, будучи неофіційними даними, спростовуються свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_3 . Зазначає, що

не розуміючи майновий стан ОСОБА_3 , в першу чергу щодо належного їй рухомого та нерухомого майна, позивач просить накласти арешт на все майно відповідача. На думку сторони відповідача така позиція не відповідає вимозі співмірності. Вважає, що можливе судове рішення на користь позивача може бути виконане за рахунок відрахувань з доходів відповідача. Крім того, зазначає, що сторона відповідача переконана, що рішення суду першої інстанції оперуватиме категоріями реального збитку (на рівні трьохсот тисяч грн), замість удаваного (в розмірі більше за мільйон грн).

ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином у відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 судову повістку отримав 24.03.2025 року о 23:00:21 в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.

ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_5 заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником достатньо не обґрунтовано необхідності забезпечення позову, не надано жодного доказу на підтвердження того, що у разі, якщо позов не буде забезпечено, то це порушить його права та в подальшому утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду, а саме лише посилання заявника на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення його прав і унеможливити виконання рішення суду без посилання на відповідні докази та без належного обґрунтування необхідності термінового вжиття заходів забезпечення позову не може бути підставою для винесення ухвали про забезпечення позову.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову. Так, позов забезпечується шляхом: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

В п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 роз`яснено про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Апеляційний суд зауважує, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «…під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зробила висновок про те, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Тому суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Апеляційний суд зазначає, що за таких обставин, звернення із позовом про стягнення грошових коштів, саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.10.2022 року у справі №905/446/22.

З матеріалів справи вбачається, що у липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди просив суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 979629,43 грн, з яких: 806540,43 грн вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «BMW 730D» державний номерний знак НОМЕР_1 з урахуванням страхового відшкодування ПрАТ «СК «УНІКА» здійсненого на користь ОСОБА_1 у розмірі 157500 грн; 152000,00 грн витрати, пов?язані із прокатом автомобіля; 21089,00 грн, витрати пов?язані з експертними послугами, та стягнути з ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 100000 гривень.

18.12.2024 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, посилаючись на те, що не вжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування шкоди, завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди. Просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_3 , де б воно не знаходилось та в чому воно б не виражалось.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

У випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 03.03.2023 у справі №905/448/22, Верховний Суд у постанові від 11.12.2023 року у справі № 904/1934/23.

Так, з матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду в даній справи є вимога ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 матеріальної шкоди у розмірі 979629,43 грн та моральної шкоди у розмірі 100000 гривень, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, позивач посилався на імовірність відчуження відповідачем свого нерухомого чи рухомого майна, і як наслідок - неможливість виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог.

Також скаржник зазначає, що з моменту вчинення дорожньо-транспортної пригоди 09.11.2023 року відповідачем не вживаються будь-які заходи досудового врегулювання сопру та відшкодування шкоди.

З огляду на те, що предметом позову є стягнення значної суми грошових коштів у розмірі 1079629,43 грн, застосування заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу рухоме та нерухоме майно в межах ціни позову є саме тим заходом забезпечення позову, який унеможливить ускладнення чи невиконання рішення суду у разі задоволення позову, забезпечить можливість ефективного захисту його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду.

Забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме та рухоме майно відповідача в межах заявленої суми позову є співмірним із пред`явленими позовними вимогами.

Поняття співмірності передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

З огляду на наявність між сторонами спору, існування загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову, враховуючи предмет та підстави позову та приймаючи до уваги, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову спрямований на ефективний захист та поновлення порушених прав і може забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову, колегія суддів приходить до висновку про скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення нового судового рішення про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно що належить ОСОБА_3 у межах суми позову 1079629,43 грн.

Хоча і посилання позивача на те, що відповідач має намір відчужити спірне майно не підкріплене відповідними доказами, проте апеляційний суд з огляду на наведену практику Верховного Суду вважає, що вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування у разі вимоги надання відповідних доказів завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Крім того, якщо власник майна не має наміру його відчужувати до ухвалення рішення суду, то фактично саме по собі накладення арешту на таке майно будь яким чином не порушує його прав та інтересів, оскільки він не обмежений у праві володіння та користування цим майном. Порушення таких прав настає лише тоді, коли власник бажає відчужити майно, але ухвала про арешт такого майна є перешкодою у вчиненні цих дій.

Колегія суддів звертає увагу, що забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 червня 2022 року у cправі № 908/2382/21 вказано, що «за своєю суттю арешт майна - це тимчасовий захід, який має наслідком накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження. При вжитті такого заходу власник майна не обмежується у правах володіння та користування своїм майном, та не позбавляється їх. Отже накладення арешту на майно не завдасть шкоди та збитків відповідачу, не позбавить його конституційних прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплату податків тощо, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам».

Слід зауважити, що вказаний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпорядження ним.

Отже накладення арешту на майно не завдасть шкоди та збитків відповідачу, не позбавить його конституційних прав на володіння та користування майном, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що ухвалу суду слід скасувати та постановити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково, вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме та рухоме майно, що належить ОСОБА_3 у межах суми позову 1079629,43 грн.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме та рухоме майно, що належить ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , у межах суми позову 1079629,43 грн.

Стягувач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 .

Боржник ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 21 травня 2025 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Ю.П. Лозко

О.Ю. Карташов