Провадження 2/557/290/2025
Справа 557/504/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року с-ще Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області у складі:

судді Оленич Ю.В.,

секретар судового засідання Слюсарчук І.В.,

номер справи 557/504/25,

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Гощанська селищна рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Гоща в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Гощанської селищної ради про визнання права власності на сертифікат на право на земельну частку (пай) за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи

У березні 2025 року ОСОБА_2 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовною заявою до Гощанської селищної ради, у якій просить визнати за ОСОБА_1 право власності на сертифікат на право на земельну частку (пай) від 01 вересня 1997 року серії РВ №0224278 за набувальною давністю.

В обґрунтування позову зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , після смерті якої залишилось спадкове майно - сертифікат на право на земельну частку (пай) від 01 вересня 1997 року серії РВ №0224278. Спадкова справа після смерті останньої не заводилась та ніхто після її смерті спадщину не прийняв. На момент смерті ОСОБА_3 з нею постійно проживав ОСОБА_1 без реєстрації, допомагав їй у веденні господарства, а після її смерті залишився проживати в належному їй будинку та продовжує користуватися її майном, а тому вважає, що відкрито та безперервно володів земельною часткою (паєм), який належав ОСОБА_3 до теперішнього часу та житловим будинком.

16 серпня 2013 року Гощанський районний суд Рівненської області рішенням визнав за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на житловий будинок з надвірними будівлями, який належав ОСОБА_3 , оформити ж право власності на земельну частку (пай), який належав ОСОБА_3 , ОСОБА_1 не може по даний час, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу - сертифікат.

Як зауважує представник позивача, підтвердження права на земельну частку (пай) для ОСОБА_1 є важливим, так як надасть змогу реалізувати в подальшому його права та інтереси, отримати дозвіл на розробку проекту технічної документації щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, укласти договір оренди земель сільськогосподарського призначення, а тому, оскільки в позасудовому порядку оформлення права власності на земельну ділянку неможливе, змушений звернутися до суду з даним позовом.

У строк, установлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач відзив на позовну заяву не надав.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, останній у поданій до суду заяві справу просив розглянути без його участі та участі позивача, зазначив про те, що ОСОБА_1 свої вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутності чи відкладення розгляду справи суду не подав, хоча про час, день та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Процесуальні дії у справі

02 квітня 2025 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

29 квітня 2025 року закрито підготовче провадження по даній справі та таку призначено до судового розгляду по суті.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази на підставі яких встановлені відповідні обставини

Судом установлено, що на підставі розпорядження голови Гощанської районної державної адміністрації від 25 серпня 1997 року №277, ОСОБА_3 було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) від 01 вересня 1997 серії РВ №0224278. Розмір земельної частки (паю) - 2,35 умовних кадастрових гектарів. Інформація щодо видачі державного акта на право власності на земельну ділянку на ім?я ОСОБА_3 взамін названого сертифіката на території Рівненського (колишнього Гощанського) району Рівненської області у ГУ Держгеокадастру у Рівненській області відсутня. Вартість земельної частки (паю) по КСП «Мир» Рівненського (колишнього Гощанського) району Рівненської області станом на 01 січня 2024 року становить: 93 639,13 грн.

Вказані обставини стверджуються даними повідомлення начальника ГУ Держгеокадастру у Рівненській області від 23 лютого 2024 року за №29-17-0.2-1153/2-24 та начальника Рівненської районної військової адміністрації Рівненської області за вих-1439/25 від 13 березня 2025 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла в с. Тучин Гощанського району Рівненської області, що стверджується даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Красносільською сільською радою Гощанського району Рівненської області 08 січня 2002 року.

З даних довідки Гощанської селищної ради від 16 січня 2024 року за №26/16-27 убачається, що ОСОБА_3 постійно по день смерті проживала і була зареєстрована в житловому будинку АДРЕСА_1 , разом з нею постійно до дня смерті проживав без реєстрації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не відкривалася, що стверджується даними повідомлення приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Степанюк І.В.

Рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 16 серпня 2013 року по справі №557/1045/13, що набрало законної сили 27 серпня 2013 року, за ОСОБА_1 визнано право власності за набувальною давністю на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 та належав на праві власності ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З повідомлення Гощанської селищної ради №406/01/05/25 від 11 березня 2025 року убачається, що на підставі рішення сесії Гощанської селищної ради від 22 березня 2024 року за №2774 «Про проведення інвентаризації земель та надання дозволу на розроблення технічних документацій із землеустрою щодо інвентаризації земель на території Гощанської територіальної громади», ТОВ «ФЕОДАЛ ПРОЕК» розроблено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель (невитребуваних земельних часток (паїв)), право власності на які не оформлено відповідними правовстановлюючими документами. В складі технічної документації проінвентаризовані земельні ділянки, які відповідно до проекту організації території земельних часток (паїв) КСП «Мир» Красносільської сільської ради Гощанського району Рівненської області закріплені за ОСОБА_3 (рілля: масив № НОМЕР_2 , ділянка № НОМЕР_3 ; сіножаті: масив № НОМЕР_4 , ділянка № НОМЕР_5 ; пасовища: масив № НОМЕР_6 , ділянка № НОМЕР_7 ).

Згідно з витягами з Державного земельного кадастру про земельні ділянки ??НB-024 від 30 жовтня 2024 року, HB-024 від 18 жовтня 2024 року, HB-024 від 30 жовтня 2024 року, вищевказаним земельним ділянкам присвоєні кадастрові номери: ділянка площею 5,5727 га (кадастровий номер :02:005:0030), угіддя - рілля; ділянка площею 0,0743 га (кадастровий номер :02:001:0600), угіддя - сіножаті; ділянка площею 0,1523 га (кадастровий номер :02:002:0245), угіддя - пасовища.

Відповідно до витягів із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, сформованих 05 березня 2025 року, установлено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :02:005:0030 становить 34 072,12 грн, з кадастровим номером :02:001:0600 - 570,40 грн, з кадастровим номером :02:002:0245 - 1552,53 грн.

Заявляючи вимоги про визнання права власності за набувальною давністю на сертифікат на право на земельну частку (пай) від 01 вересня 1997 року серії РВ №0224278, представник ОСОБА_1 посилається на те, що останній постійно проживав на момент смерті з ОСОБА_3 , допомагав їй вести господарство, обробляти земельну ділянку (пай), а коли остання померла, то залишився проживати у належному їй будинку та продовжує користуватися майном ОСОБА_3 , а тому вважає, що відкрито та безперервно володів земельною часткою (паєм), яка належала померлій, до теперішнього часу.

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі №201/12550/16-ц (провадження №61-19156 св 18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 (провадження №12-291 гс 18) не знайшла підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом частини першої статті 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 15 листопада 2022 року у справі №293/1061/21 (провадження №61-4347св22), від 15 червня 2023 року у справі №359/8844/20 (провадження №61-5539св23) та від 27 березня 2024 року у справі №462/2756/18 (провадження №61-15779св20).

Із матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Тучин Гощанського району Рівненської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина.

Набуття права ОСОБА_3 на земельну частку (пай) було врегульовано законодавством, чинним за її життя.

Відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

У пункті 2 Указу Президента України №720/95 зазначено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

У частині дев`ятій статті 5 ЗК України 1990 року передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 22 ЗК України 1990 року право власності на землю виникає після одержання документа, що посвідчує це право.

У частині другій статті 23 ЗК України 1990 року зазначено, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Таким чином, право особи на земельну частку (пай) виникає за наявності трьох умов: одержання КСП державного акта на право колективної власності на землю, перебування такої особи в членах КСП на час передачі державного акта та включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

У відповідності до статті 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю). Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості). Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк, визначений у договорі оренди земельної ділянки, але не довше, до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження. З моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку договір оренди припиняється, а державна реєстрація припинення права оренди проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності. У разі якщо договір оренди невитребуваної (нерозподіленої) земельної ділянки, переданої в оренду в порядку, визначеному цією статтею, закінчився у зв`язку з набуттям права власності на неї до збирання врожаю, посіяного орендарем на земельній ділянці, орендар має право на збирання такого врожаю. Власник земельної ділянки має право на відшкодування збитків, пов`язаних із тимчасовим зайняттям земельної ділянки колишнім орендарем, у розмірі пропорційно до орендної плати з дня припинення договору до дня збирання врожаю.

Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо.

Оскільки ОСОБА_3 померла до 01 січня 2004 року, застосовується ЦК УРСР 1963 року.

Повідомленням приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Степанюк І.В. стверджується, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заведена.

Згідно з статтею 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Коло спадкоємців за законом визначено у статтях 529-533 ЦК УРСР, відповідно до яких особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, у коло спадкоємців за законом до жодної із черг не входили, а умови переходу спадщини до держави були врегульовані положеннями статті 555 ЦК УРСР, відповідно до пункту 2 частини першої якої спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, зокрема, якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 травня 2021 року у справі № 671/22/19 (провадження № 61-9511сво19), залишаючи без змін судове рішення про відмову у задоволенні заяви Волочиської міської об`єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради про визнання спадщини відумерлою та передачу нерухомого майна в комунальну власність, дійшов висновку, що під відкриттям спадщини розуміється настання певних юридичних фактів, зумовлюють виникнення спадкових правовідносин. При цьому як юридичний факт відкриття спадщини характеризується двома параметрами: (1) часом відкриття; (2) місцем відкриття. Час відкриття спадщини має важливе значення, оскільки на час відкриття спадщини визначаються, зокрема: склад спадщини; коло спадкоємців; матеріальний закон, який буде застосовуватись до спадкових відносин. За загальним правилом, дія актів цивільного законодавства в часі має футороспективний характер, тобто спрямована на майбутнє. У зв`язку з чим законодавець передбачає, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Проте із загального правила про застосування актів цивільного законодавства до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ними чинності абзацом 2 пункту 5 Прикінцевих пунктом передбачається виняток. У ЦК УРСР законодавець, на відміну від ЦК України та існування конструкції «відумерлої спадщини», передбачав автоматичний перехід спадщини за правом спадкоємства до держави. Будь-яких дій щодо прийняття спадщини держава не здійснювала. Держава при існуванні юридичних фактів, визначених пунктами 1-5 частини першої статті 555 ЦК УРСР, завжди приймала спадщину і не могла від неї відмовитися. Оскільки держава не мала права відмовитися від прийняття спадщини, то у випадку, коли спадкоємці за законом або за заповітом не прийняли спадщину або відмовилися від спадщини, спадщина вважалася прийнятою державою. З урахуванням того, що в частині першій статті 555 ЦК УРСР закріплювався автоматичний перехід спадщини до держави, та існував строк шість місяців для прийняття спадщини іншими спадкоємцями, то абзац 2 пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України може застосовуватися тільки, якщо спадщина відкрилась після 01 липня 2003 року, проте не була прийнята ніким зі спадкоємців, що мали право спадкування відповідно до норм ЦК УРСР. Тому однорічний строк, який встановлений частиною другою статті 1277 ЦК України та в абзаці 2 пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, може підлягати обчисленню, починаючи не раніше 01 липня 2003 року.

За даними довідки Гощанської селищної ради від 16 січня 2024 року за №26/16-27 убачається, що ОСОБА_1 постійно до дня смерті ОСОБА_3 проживав з нею без реєстрації. Водночас даних про те, що позивач відноситься до кола спадкоємців ОСОБА_3 за законом чи за заповітом, а тому прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном протягом 6 місяців, матеріали справи не містять. Не містять матеріали справи і доказів дощо наявності інших спадкоємців ОСОБА_3 .

Враховуючи відстність у спадкодавця ОСОБА_3 спадкоємців за законом та за заповітом, зважаючи на умови переходу спадщини до держави, які були врегульовані на момент смерті спадкодавця положеннями статті 555 ЦК УРСР та визначали автоматичний перехід спадщини за правом спадкоємства до держави, а також те, що держава безпосередньо або через органи місцевого самоврядування та їх посадових осіб не відмовилась від спадщини після смерті ОСОБА_3 , суд приходить висновку про відсутність можливості набуття позивачем права власності на сертифікат за набувальною давністю, так як наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності.

Позивач не є добросовісним набувачем, а відкритість і безперервність користування земельною часткою не є достатніми підставами для набуття права власності на сертифікат на право на земельну частку (пай) за правилами статті 344 ЦК України.

При цьому, суд звертає увагу на недоведеність позивачем обставин володіння відповідним цінним папером у формі сертифіката, так як доказів наявності у позивача оригіналу такого останнім суду не надано. Це ж стосується і обставин безперервно володіння та користування земельною часткою (паєм), з огляду на те, що така земельна частка (пай) не була виділена померлій в натурі та формування земельних ділянок, закріплених за ОСОБА_3 , як об`єкта цивільного права, відбулося лише в 2024 році шляхом інвентаризації земель (невитребуваних земельних часток (паїв)).

Таким чином, суд вважає, що позивачем не доведено в сукупності усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, оскільки лише за сукупністю визначених частиною першою статті 344 ЦК України умов набувається право власності за набувальною давністю, у зв`язку із чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, то витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачем.

Керуючись статтями 12, 13, 81, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Гощанської селищної ради про визнання права власності на сертифікат на право на земельну частку (пай) за набувальною давністю - відмовити.

Судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 1211 гривні 20 копійок покласти на позивача ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 ;

відповідач Гощанська селищна рада, місцезнаходження: 35400, Рівненська область, Рівненський район, с-ще Гоща, вул. Незалежності, буд. 72, .

Повне судове рішення складено 27 травня 2025 року

Суддя Ю.В. Оленич