Справа № 752/1890/25
Провадження № 2/752/3776/25
У Х В А Л А

26.05.2025 року м. Київ

Суддя Голосіївського районного суду міста Києва Ольшевська І.О., за участю секретаря судового засідання Овдій-Барандич В.В., розглянувши клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Кравця Ростислава Юрійовича про застосування заходів процесуального примусу у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Трейтяк Ірина Валеріївна про визнання недійсними договорів дарування, -

присутні:

позивач: не з`явився

представник позивача: Личик М.М. - адвокат (серія АІ №1365138 від 25.12.2024р.)

відповідач: ОСОБА_1

представник відповідача: Кравець Р.Ю. - адвокат (ордер серія АА №1501541 від 11.12.2024р.)

третя особа: не з`явилась

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Голосіївського районного суду міста Києва перебуває справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Трейтяк Ірина Валеріївна про визнання недійсними договорів дарування.

Представником відповідача подано клопотання про застосування заходів процесуального примусу, за яким адвокат просить застосувати до позивача захід процесуального примусу у вигляді штрафу, стягнути з позивача в дохід Державного бюджету України штраф у розмірі 9 084,00 грн.

В обгрунтування заяви зазначає про те, що ч. 2 ст. 44 ЦПК України визначено перелік дій, які суд може розцінити як зловживання відповідним учасником справи, наданими йому процесуальними правами, який не є вичерпним. Під зловживанням процесуальними правами необхідно розуміти недобросовісні дії учасників судового процесу, які полягають у реалізації наданих їм процесуальних прав усупереч їх справжньому призначенню та завданням правосуддя, що виражається у формально законній поведінці, яка однак має за мету не захист своїх порушених прав та інтересів, а створення штучних процесуальних перешкод, затягування розгляду справи, уникнення виконання зобов`язань або заподіяння шкоди іншим учасникам процесу, що в результаті призводить до порушення прав інших осіб та перешкоджання ефективному здійсненню правосуддя. При цьому адвокат вказує про те, що дії позивача по справі не вбачається за можливе визнати такими, які

відповідають правовій категорії належне використання ним наданих йому процесуальних прав. Так, зокрема, представник відповідача звертає увагу суду на

той факт, що спір у даній справі вже був предметом розгляду в суді, про що свідчить наявність рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 03.04.2024р. у справі №752/14789/23, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договорів дарування відмовлено в повному обсязі. Водночас, у даній справі позивач, звернувшись до тієї самої особи та висунувши позовну вимогу щодо визнання недійсними тих самих договорів дарування недійсними, на цей раз як на підставу для визнання їх недійсними вже зазначив не те, що при їх укладенні він неповною мірою розумів значення своїх дій, а стверджує про те, що в нього було відсутнє будь-яке розуміння щодо правової природи та правових наслідків укладення спірних договорів дарування. Також адвокат зауважує, що в даній справі, зазначаючи про те, що відповідач, маніпулюючи нібито особливо вразливим психічним становищем позивача, в момент укладення спірних договорів дарування ввів його в оману щодо правової природи вчинюваних ним правочинів, знову ж таки, вже було предметом розгляду у справі №752/14789/23. Тому, на думку адвоката, позов у даній справі є нічим іншим як зловживанням позивачем право на звернення до суду з тотожними позовними вимогами, які вже були предметом розгляду судом на предмет їх обгрунтованості, виключно з метою для того, або виправити ймовірно допущену ним внаслідок власної недбалості помилку шляхом введення в оману суду щодо нібито наявності нових обставин у справі, які насправді не є новими та були відомі позивачу на момент розгляду первісного позову. Так процесуальне маневрування, як вказує адвокат, не тільки суперечить принципу правової визначеності та остаточності судових рішень, але і створює надмірне навантаження на судову систему, змушуючи суд повторно досліджувати доводи, які вже були предметом судового розгляду та отримали належну оцінку в рамках попереднього провадження. Крім того, як зазначає сторона відповідача у справі, шляхом здійснення моніторингу офіційного веб-сайту Судової влади України стало відомо про те, що позивачем було подано до відповідача низку інших позовних заяв з аналогічним предметом як у даній справі, так і в судовій справі №752/14789/23, однак позивачем на цей раз було обрано вже інші правові підстави для визнання означених договорів дарування недійсними, а тому в даному випадку має місце не використання позивачем свого права на звернення до суду за захистом, а зловживання означеним правом, позаяк, за досить короткий період часу позивачем було подано три позовних заяви до того ж самого відповідача з того самого предмету та з тієї самої підстави. Крім того, подання позовів супроводжується поданням і заяв про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке є предметом спірних договорів дарування, тим самим навмисно створюючи перешкоди відповідачу в законному здійсненні ним своїх правомочностей з користування та розпорядження майном. До того ж, у своїй заяві позивач повідомив суд про те, що згідно з вимогами ст. 175 ЦПК України ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача та з тих самих підстав, що є завідомим введенням суду в оману.

У підготовчому засіданні сторона відповідача підтримала клопотання про застосування заходів процесуального примусу. Представник позивача заперечив

проти його задоволення, вказуючи на відсутність підстав для задоволення клопотання.

Суд, розглянувши подану клопотання адвоката відповідача, з`ясувавши думку учасників судового провадження, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частина 2 ст. 44 ЦПК України визначає, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Частини 3 та 4 вказаної вище статті ЦПК передбачають, що якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Проте чинний ЦПК України не містить визначення цього поняття, а визначає у ст. 44 лише перелік дій, які можуть трактуватися суддею за суб`єктивною чи об`єктивною думкою в кожному конкретному випадку як зловживання процесуальними правами.

Відповідно до позиції КЦС ВС, викладеної в ухвалі від 13.10.2021 по справі №707/1491/21, зловживання процесуальними правами - це цивільне процесуальне правопорушення, яке характеризується умисними недобросовісними діями учасників цивільного процесу (їх представників), що спричиняють порушення процесуальних прав інших учасників цивільного процесу (їх представників), з метою перешкоджання гарантованому пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод правосуддю, що є підставою для застосування

судом процесуальних санкцій (позбавлення права на процесуальну дію або застосування судом інших негативних юридичних наслідків, передбачених законом). Зловживання правами характеризуються умислом, спрямованим на порушення порядку цивільного судочинства. Характерними ознаками зловживання процесуальними правами є: формальне, непропорційне використання процесуального права всупереч легітимній меті, з якою це право встановлено нормами цивільного процесуального права, недобросовісність дій, умисний характер, завідома несумлінність. Основна ознака зловживання процесуальними правами полягає в тому, що дії, які її складають, вчиняються з видимістю реалізації законних прав особи.

З аналізу наведених норм вбачається, що зловживанням правами можуть бути визнані дії учасника процесу, які формально хоча й передбачені серед його повноважень та прав, однак здійснюються ним не з метою досягнення передбаченого законом процесуального результату, а з метою взагалі перешкоджання розгляду справи.

Ознаками зловживання процесуальними правами є: недобросовісність; нечесність; відсутність відкритості поведінки; відсутність поваги до інтересів іншої сторони договору або відповідних правовідносин.

Це підтверджується постановою Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у справі №337/474/14.

Основною ознакою зловживання процесуальними правами є відсутність наміру вирішити реально існуючий цивільний спір, або забезпечити захист свого реально порушеного права, або намір перешкодити законним діям інших осіб шляхом звернення до суду та створення штучного судового спору, або використання судового спору як способу не виконувати вимоги законодавства щодо здійснення визначених ним дій.

При оцінці дій позивача, які на думку адвоката відповідача, містять ознаки зловживання своїм процесуальним правом та порушують принцип добросовісності, суд, з огляду на конкретні обставини справи, приходить до висновку про відсутність у них таких ознак.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили про зловживання позивачем та його представниками процесуальними правами, а, відтак, з метою дотримання прав та інтересів усіх учасників судового провадження на справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд цивільної справи в задоволенні клопотання адвоката відповідача слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 13, 44, 260, 261, 352-354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити в задоволенні клопотання клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Кравця Ростислава Юрійовича про застосування заходів процесуального примусу у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Трейтяк Ірина Валеріївна про визнання недійсними договорів дарування.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

3. Ухвала оскарженню не підлягає

Суддя Ірина ОЛЬШЕВСЬКА