ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-з/819/17/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

(додаткова)

20 травня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Склярської І.В. ,

суддів: Воронцової Л.П., Кутурланової О.В.

секретар Вєрємєєнко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні заяву ОСОБА_1 , яка діє від імені ОСОБА_2 , про ухвалення додаткового рішення, у справі за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Сенс Банк» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 25 липня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», яке змінило назву на Акціонерне товариство «Сенс Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимира Олександровича про визнання недійсним кредитного договору та визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

1.Описова частина

У вересні 2021 року ОСОБА_3 , який діє від імені ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати недійсним кредитний договір № 631427625 від 04.08.2020, укладений між ОСОБА_2 та Акціонерним товариством «Альфа-Банк»;

- визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 6579 виданий 07.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 25 липня 2024 року позов адвоката Верещаки Олексія Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Сенс Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимира Олександровича про визнання недійсним кредитного договору - задоволено. Суд ухвалив:

Визнати недійсним кредитний договір № 631427625 від 03.08.2020, укладений між ОСОБА_2 та Акціонерним товариством «Альфа- Банк».

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №6579, виданий 07.06.2021 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., про стягнення з ОСОБА_2 невиплачених у строк грошових коштів на користь АТ «Альфа-Банк» у сумі 43 832,60 грн., за кредитним договором № 631427625 від 03.08.2020 року, укладеного між позивачем та АТ «Альфа-Банк».

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн. 00 копійок (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Стягнути з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимира Олександровича на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн. 00 копійок (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. 00 копійок ( десять тисяч гривень 00 копійок).

Стягнути з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимира Олександровича на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. 00 копійок ( десять тисяч гривень 00 копійок).

Постановою Херсонського апеляційного суду від 08 квітня 2025 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнено частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 25 липня 2024 року в частині стягнення з Акціонерного товариства «Сенс Банк» та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимира Олександровича судового збору на користь держави в сумах по 908 грн. змінено: на стягнення з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_2 судового збору в сумі 1816 грн. Це ж рішення в частині стягнення з Акціонерного товариства «Сенс Банк» та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимира Олександровича на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі по 10 000 грн. з кожного - скасовано.

В іншій оскарженій частині рішення суду залишено без змін.

Доводи заяви про ухвалення додаткового рішення

В обґрунтування заяви зазначила, що позивачем, було надано до суду заяву про те, що сторона позивача в подальшому подасть до суду докази, на підтвердження судових витрат на професійну правничу допомогу.

Заявник зазначає, що на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції долучені до заяви наступні докази: договір про надання юридичної допомоги №40-11/2024 від 05.11.2024 року з Додатком №1 до договору, акт прийому-передачі виконаних робіт №1 від 11.04.2025 до договору, детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом та рахунок.

Також, вказала, що згідно з Додатком №1 до Договору про надання юридичної допомоги, Сторони домовились, що гонорар адвоката за договором (вартість послуг), складає 4 000 (чотири тисячі) грн. за годину роботи адвоката та Гонорар успіху у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн.

Позиція інших учасників справи

Від Акціонерного товариства «Сенс Банк» будь-яких заяв щодо порушеного адвокатом позивача питання відшкодування судових витрат, не надходило. Разом з тим, 20 травня 2025 року, подав заяву, сформавану в системі "Електронний суд", в якій просив за текстом заяви: "В задоволенні стягнення витрат на правничу правову допомогу по справі № 766/16682/21 відмовити, (залишити вимогу без розгляду), зменшити розмір задоволення заявлених вимог". Послався на явно не обгрунтований та співмірний зі складністю справи та заявленим розміром позовних вимог, а також відсутності доказів оплати послуг.

2. Мотивувальна частина

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно частини восьмої статті 141 ЦПК України докази витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15).

Ураховуючи, що у заяві від 12.11.2024 року Коробко В.О. яка діє від імені ОСОБА_2 , процитувавши норми процесуального закону, заявила про те, що сторона позивача подасть до суду докази на підтвердження судових витрат на професійну правову допомогу, а заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з доказами їх понесення надіслана 12.04. 2025 року, колегія суддів дійшла висновку про те, що заявник дотримався процесуального строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

Аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану позивачу на стадії апеляційного перегляду справи, колегія суддів враховує наступне.

Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).

У ЦПК України закріплено вимогу для кожної із сторін процесу подавати до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи ( ст. 134 ЦПК України).

Попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат є обов`язковою складовою першої заяви по суті спору ( як позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг, так і відзиву), оскільки з огляду на статтю 134 ЦПК України попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат враховується судом під час вирішення питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відзив на апеляційну скаргу позивач не подавав і протягом усього часу розгляду справи у суді апеляційної інстанції адвокатом Коробко В.О. чи ОСОБА_2 розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, не подавався, що в силу вимог частини 2 статті 134 ЦПК України надає суду право, а не обов`язок, відмовити у відшкодуванні судових витрат.

Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частинами четвертою-шостою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові від 30 жовтня 2023 року у справі № 591/550/20 (провадження № 61-6344св23) Верховний Суд виклав висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження витрат на правничу допомогу Коробко В.О., яка діє від імені ОСОБА_2 , до заяви про ухвалення додатково рішення надала:

-договір № 40- 11/2024 про надання юридичної допомоги від 05.11.2024 з Додатком №1 до договору,

-акт прийому-передачі виконаних робіт № 1 до договору № 40- 11/2024 від 05.11.2024 про надання юридичної допомоги від 11.04.2025,

-детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом,

- рахунок-фактура від 12.04.2025 на суму 44 000 грн.

Відповідно до пункту 6.1. договору вказано, що отримання винагороди адвокатом за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару та у формі гонорару успіху, у розмірі, що зазначені в додатку № 1 до даного договору, котрий є невід`ємною частиною.

У підписаному сторонами додатку № 1 сторонами від 05.11.2024 вказано, що вартість послуг: гонорар за договором складає 4 000 грн за годину роботи адвоката та Гонорар успіху у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн.

В акті прийому-передачі виконаних робіт № 1 від 11.04.2025, сторони засвідчили факт прийому Клієнтом виконаних Адвокатом робіт, в рамках договору про надання юридичної допомоги № 40-11/2024 від 05.11.2024 року, які включають в себе:

- гонорар за зустріч з клієнтом, вивчення та аналіз матеріалів справи наданих клієнтом (витрачений час 1 година), сума 4 000 (чотири тисячі) грн.;

- гонорар за підготовку заяви про ознайомлення з матеріалами справи (внесення РНОКПП до додаткових відомостей про учасника справи та надання доступу до електронної справи), подана 08.11.2024 до суду (витрачений час 30 хвилин), сума 2 000 (дві тисячі) грн.;

- гонорар за підготовку заяви участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, подану 08.11.2024 до суду (витрачений час 30 хвилин), сума 2 000 (дві тисячі) грн.;

- гонорар участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції 13.11.2024, сума 4 000 (чотири тисячі) грн. (з розрахунку 4 000 грн. за одне судове засідання незалежно від тривалості проведення судового засідання);

- гонорар за підготовку клопотання про витребування оригіналу кредитного договору та призначення почеркознавчої експертизи, подане 07.12.2024 до суду (витрачений час 1 година), сума 4 000 (чотири тисячі) грн.;

- гонорар за направлення сторонам по справі клопотання про витребування оригіналу кредитного договору та призначення почеркознавчої експертизи (витрачений час 30 хвилин), сума 2 000 (дві тисячі) грн.;

- гонорар за аналіз клопотання апелянта про долучення до матеріалів документів та додатків до нього (витрачений час 30 хвилин), сума 2 000 (дві тисячі) грн.;

- гонорар за аналіз листа наданого СД ВП № 1 МРУП ГУНП в Миколаївській області на ухвалу суду про витребування доказів (витрачений час 30 хвилин), сума 2 000 (дві тисячі) грн.;

- гонорар участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції 14.01.2025, сума 4 000 (чотири тисячі) грн. (з розрахунку 4 000 грн. за одне судове засідання незалежно від тривалості проведення судового засідання);

- гонорар участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції 16.01.2025, сума 4 000 (чотири тисячі) грн. (з розрахунку 4 000 грн. за одне судове засідання незалежно від тривалості проведення судового засідання);

- гонорар участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції 08.04.2025, сума 4 000 (чотири тисячі) грн. (з розрахунку 4 000 грн. за одне судове засідання незалежно від тривалості проведення судового засідання);

- гонорар успіху, сума 10 000 (десять тисяч) грн.,

разом 44 000 грн. (сорок чотири тисячі грн.).

Відповідно п. 1 Порядку обчислення розміру гонорару за подання Адвокатом правничої/правової допомоги Клієнту, гонорар обчислюється у погодинному еквіваленті (оплаті) та фіксованому розмірі вартості роботи адвоката за надані послуги. Вартість роботи адвоката за надання послуг клієнту з правничої/правової допомоги за умовами Договору, складається з наступного розрахунку, зокрема:

1.1. Під час роботи адвоката з надання правової/правничої допомоги в тому числі: щодо вивчення, підготовки, подання матеріалів до суду, складання усіх без винятку процесуальних та не процесуальних документів, їх оформлення, вивчення необхідних матеріалів, справ, норм законодавства, нормативно-правових актів, судової практики, збору доказів за адвокатськими запитами, формування додатків до позовної заяви, правовий аналіз доказів, процесуальних документів, зустрічі клієнта з адвокатом не залежно від сторони ініціатора та інших дій необхідних для захисту прав та інтересів клієнта вартість однієї години роботи адвоката 0 встановлюється у розмірі 4000 грн.

1.2. Під час вчинення адвокатом дії у вигляді участі у судових засіданнях в суді в будь-якому режимі під час розгляду справи на будь-якій стадії в будь-якій інстанції вартість послуг складається з 4 000 грн за одне судове засідання незалежно від тривалості проведення судового засідання.

1.5. У випадку досягнення адвокатом позитивного результату для клієнта (прийняття судом рішення про задоволення позовних вимог) клієнт сплачує адвокату гонорар успіху, що встановлюється у фіксованому розмірі та складає 10 000 грн.

Колегія суддів зазначає, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Положеннями статті 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинним цивільно-процесуальним законодавством визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 12 лютого 2020 року в справі № 648/1102/19 виклав правовий висновок, відповідно до якого витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено чи тільки має бути сплачено.

Згідно з висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

У пункті 135 постанови від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Відповідно до висновків Верховного Суду у постановах від 19 січня 2023 року у справі № 345/136/18, від 22 березня 2023 року у справі № 758/6113/19 суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд вважає, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідачів про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові від 22 березня 2023 року у справі № 758/6113/19 Верховний Суд зазначив, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою-п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України.

При цьому такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини третьої статті 137 ЦПК України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини третьої статті 141 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).

Тобто критерії, визначені частиною четвертою статті 137 ЦПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини четвертої статті 141 цього Кодексу.

Суд вважав, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідачів про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2021 року у справі № 907/746/17, від 30 листопада 2020 року у справі № 922/2869/19, від 11 листопада 2021 року у справі № 910/7520/20, від 13 грудня 2022 року у справі № 910/429/21.

У пункті 135 постанови від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду виклала правовий висновок про те, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується зі статтею 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Водночас не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі "East/WestAllianceLimite" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями).

Як відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім цього, у п.154 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Lavents v. Latvia" (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне застосувати положення частини 3 статті 141 ЦПК України, якою визначені критерії, які застосовуються судом незалежно від клопотання іншої сторони.

Так, гонорар за зустріч з клієнтом, на думку судової колегії, викладений у редакції, яка на свідчить про надання саме правової допомоги. Не є затратними та складними подання заяви про ознайомлення з матеріалами справи та заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, які мали б охоплюватися гонораром представництва позивача. Слід зазначити, що судова колегія неодноразово роз`яснювала адвокату позивача вимоги п.3 ч. 5 ст.12 ЦПК України внаслідок чого у судових засіданнях оголошувалися перерви для заявлення клопотання про витребування оригіналу кредитного договору та призначення почеркознавчої експертизи (які у встановленому процесуальним законом порядку у суді першої інстанції позивачем не заявлялися), та для проведення якої судова колегія також роз`яснювала про необхідність подання вільних та умовно-вільних зразків підпису. Направлення сторонам по справі клопотання про витребування оригіналу кредитного договору та призначення почеркознавчої експертизи є вимогою процесуального закону, а отже ця дія є фактично «поштовою». Не відбулося судове засідання 14.01.2025, отже адвокат у ньому участь не брала, а тому не є слушним гонорар за участь у ньому.

Отже колегія суддів при визначенні розміру витрат на професійну правову допомогу позивача, понесених у суді апеляційної інстанції враховує не виконання вимоги подання попереднього (орієнтовного ) розрахунку судових витрат, предмет спору у даній справі, який не є складним і є розповсюдженою категорією цивільних справ, а наведені адвокатом дії, як вид послуги є фактично доопрацюванням доведення позовних вимог, що мало здійснюватися позивачем у суді першої інстанції.

Ураховуючи вищевикладене, розмір, визначений банком до стягнення - 43 832 грн. 60 коп. грн, заявлений позивачем розмір судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу у сумі 44 000 грн, не відповідає критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, є неспівмірним з огляду на розумну необхідність витрат для апеляційного перегляду цієї справи, зважаючи на її складність та обсяг наданих адвокатських послуг з урахуванням часу здійснення представництва в суді апеляційної інстанції та процесуальних дій сторони позивача лише після роз`яснень судової колегії.

Щодо доводів заявника про те, що судом першої інстанції не було розглянуто питання стягнення судового збору в сумі 454 грн. за подачу заяви про забезпечення позову слід зазначити , що аналіз ч. 1 п. 3 ст. 270 ЦПК України, відповідно до якої додаткове рішення ухвалюється , якщо судом не вирішено питання про судові витрати , свідчить, що додаткове рішення ухвалюється тим судом, який ухвалював рішення. Тобто суд першої інстанції, враховуючи, що його рішення в частині заявлених позовних вимог залишено без змін, повноважений ухвалювати додаткове рішення щодо питання про судові витрати по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

Висновок за результатом розгляду заяви

Ураховуючи складність справи, предмет спору, необхідність надання представником позивача послуг під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції та їх характер, обсяг виконаної адвокатом роботи та час, необхідний для їх виконання, враховуючи критерій необхідності вчинення процесуальних дій та їх значимість, тривалість розгляду справи в суді апеляційної інстанції, а також необхідність дотримання критерію розумності та справедливості, колегія суддів вважає достатнім розмір витрат на професійну правничу допомогу, пред`явлених до стягнення з Акціонерного товариства «Сенс Банк» - 10 000 грн.

Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, їх обсягу з урахуванням предмету спору, складності справи, необхідних процесуальних дій сторони та реальних затрат часу на їх вчинення.

Керуючись статтями 137, 141, 270 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , яка діє від імені ОСОБА_2 , про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.

Ухвалити додаткове судове рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», яке змінило назву на Акціонерне товариство «Сенс Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимира Олександровича про визнання недійсним кредитного договору та визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_2 10 000 гривень витрат, понесених на професійну правничу допомогу.

В іншій частині вимог заяви - відмовити.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з моменту складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 20 травня 2025 року.

Головуючий І.В. Склярська

Судді: Л.П. Воронцова

О.В. Кутурланова