Справа № 500/6365/15-ц
Провадження № 4-с/946/20/25
УХВАЛА

27 травня 2025 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Бортейчука Ю.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Іванової Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) органу примусового виконання,

ВСТАНОВИВ:

24.04.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії Головного державного виконавця Ізмаїльського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шкурінського Станіслава Станіславовичау виконавчому провадженні № 77618115 від 25.03.2025 року, яку уточнив 20.05.2025 року та просить поновити строк на оскарження Постанови Головного державного виконавця Ізмаїльського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шкурінського Станіслава Станіславовичапро відкриття виконавчого № 77618115 від 25.03.2025, визнати незаконною, протиправною та скасувати постанову Головного державного виконавця Ізмаїльського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шкурінського Станіслава Станіславовича від 25.03.2025 року, визнати протиправними дії та зобов`язати повернути безпідставно стягнуті кошти Головного державного виконавця Ізмаїльського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шкурінського Станіслава Станіславовича та визнати незаконним складання Головним державним виконавцем Ізмаїльського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шкурінським Станіславом Станіславовичем Акту про примусове виконання виконавчого листа №500/6365/15-ц від 24.03.2025 року і визнати недійсним Акт державного виконавця від 04.04.2025 року про примусове виконання виконавчого листа №500/6365/15-ц від 24.03.2025 року.

Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04 квітня 2024 року по цивільній справі № 500/6365/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права власності, зобов`язано ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 в користуванні гаражем літ. «ж» за адресою АДРЕСА_1 та зобов`язано ОСОБА_1 звільнити гараж літ. «ж» за адресою АДРЕСА_1 . На примусове виконання судового рішення відкрито виконавче провадження № 77618115 від 25.03.2025 року , стягувачем за яким ОСОБА_2 , а боржником є ОСОБА_1 . 25.03.2025 року виконавець Шкурінський С.С. прийняв постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 16 000 грн. 04.04.2025 року виконавець Шкурінський С.С. прибув на адресу: АДРЕСА_1 , на якому знаходиться спірний гараж і запропонував ОСОБА_2 розварити ворота спірного гаражу і після цього склав невідомі ОСОБА_1 документи, без надання йому копії. Вважає, що дії Головного державного виконавця Шкурінського С.С. є протиправними виходячи з наступного.

Головний державний виконавць Шкурінський С.С. прийняв виконавчий лист № 500/6365/15-ц від 24.03.2025 року щодо зобов`язання ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 в користуванні спірним гаражем за адресою АДРЕСА_1 , та зобов`язання ОСОБА_1 звільнити спірний гараж за адресою АДРЕСА_1 за адресою, якої не існує в м. Ізмаїлі. В м. Ізмаїлі є житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 який належить ОСОБА_3 , і житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці якого знаходиться спірний гараж, який належить ОСОБА_2 , проте відсутнє домоволодіння за адресо АДРЕСА_1 . Виконавець Шкурінський С.С. не перевірив на якій земельній ділянці знаходиться спірний гараж та замість того щоб повернути виконавчий лист стягувачу для вирішення питання про виправлення фактичної адреси спірного гаражу в судовому порядку, прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 77618115 за помилковою адресою. Отже вважає, що постанова Головного державного виконавця Шкурінськкого С.С. від 25.03.2025 року підлягає скасуванню, а виконавчий лист № 500/6365/15-ц від 24.03.2025 року підлягає поверненню ОСОБА_2 , у зв`язку з тим, що місто виконання рішення суду не відповідає виконавчому листу.

Також, Головний державний виконавець Шкурінський С.С. прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження від 25.03.2025 року, де в п. 3 постанови визначив стягнути з боржника виконавчий збір в розмірі 16 000 грн.

Головний державний виконавець Шкурінський С.С., не знаючи фактичні обставини виконавчого провадження, в постанові про відкриття виконавчого провадження від 25.03.2025 року зробив висновок, що виконавче провадження має примусовий засіб виконання і відноситься до категорії немайнового характеру.

Згідно з ч.1 - ч.4 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» ( далі Закон № 1404-VIII) виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупередженно, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 10 Закон № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є:

1)звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2)звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3)вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4)заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у том числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5)інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 66 закону «Про виконавче провадження», примусове виселення боржника полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі. Згідно з цим формулюванням особа, яка підлягає виселенню повинна бути користувачем приміщення.

Виконавець отримав виконавчий лист № 500/6365/15-ц, в якому наказано ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_4 користуватися спірним гаражем і звільнити цей гараж, але ОСОБА_1 не користувався цим гаражем і ніякого звільнення взагалі не спроможний виконати.

ОСОБА_1 зранку 10.03.2023 року виїхав з спірного гаражу і коли приїхав об 11 год., виявив, що хвіртка в спірний гараж і ворота заварені. Від цих дій в спірному гаражі залишились документи, гроші, інструмент, запасні частині.

На спірному гаражі була наклеєна записка « ОСОБА_5 », як виконавця заварювання спірного гаражу. Після цього машина ОСОБА_1 знаходиться на вулиці і він не користується спірним гаражем. Правоохоронні органи виявили, що ОСОБА_2 подарувала цю частину житлового будинку з спірним гаражем своїй донці ОСОБА_6 .

ОСОБА_1 , 10.03.2023 року звернувся до Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області з заявою про вчинення кримінального злочину, а саме: порушення особою ст. 185 КК України (Крадіжка), ст. 356 КК України (Самоправство).

Ізмаїльський районний відділ РВП ГУНП Одеської області зареєстрував 22.03.2023 року в ЄРДР кримінальне провадження № 0000069 про неправомірні дії ОСОБА_6 - дочки ОСОБА_2 .

Підтвердженням того, що ОСОБА_1 не був користувачем спірного гаражу є також ухвала Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.01.2025 року. по справі № 946/7196/23, згідно якої зобов`язано ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 надати судовому експерту безперешкодний доступ до об`єкту дослідження - гаражу літ. «ж» за адресом АДРЕСА_2 через те, що ОСОБА_1 надав позов відшкодувати йому вартість збудованого ним спірного гаражу на чужій земельній ділянці, який присвоєно ОСОБА_2 .

Також, в підтвердженням того, що ОСОБА_1 не є користувачем гаражу і, що при виконанні рішення ОСОБА_2 , запросила слюсаря, який в продовж часу вирізав заварені ворота і хвіртку в спірному гаражі, а виконавці, судовий експерт по оцінці майна, сторони, тільки після цього змогли попасти в спірний гараж.

ОСОБА_1 не перешкоджав ОСОБА_2 в користуванні спірним горажем, навпаки тільки ОСОБА_2 перешкоджала ОСОБА_1 забрати свої речі через те, що 10.03.2023 року заварила вхід в гараж. У зв`язку з користуванням ОСОБА_9 спірним гаражем, ОСОБА_1 не міг навіть виконати судове рішення в добровільному порядку.

Отже, примусове виконання виконавчого листа №500/6365/15-ц оформлене виконавцем Шкурінським С.С. не відповідає вимогам ст. 10, 63 Закон № 1404-VIII і фактичним обставинам виконавчого провадження, у зв`язку з тим, що спірний гараж з 10.03.2023 року знаходиться в користуванні стягувача і боржник до нього ніякого відношення немає.

Крім того, Головний державний виконавець Шкурінський С.С. не надіслав ОСОБА_1 рекомендованим листом постанову про відкриття виконавчого провадження від 25.03.2025 року, чим порушив ч. 1 ст.28 Закону № 1404-VIII.

Скаржник посилається на те, що відповідно до ч. 6 ст. 26 Закон № 1404-VIII, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно ч. 2 ст. 66 Закону № 1404-VIII, державний виконавець призначає день і час примусового виселення, про що письмово інформує боржника. Боржник вважається повідомленим про його примусове виселення, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися виселення, чи іншою адресою достовірно встановленою державним виконавцем.

ОСОБА_1 та його представник адвокат Петров В.С. прийшли 04.04.2025 року за адресою: АДРЕСА_1 разом з судовим експертом Цуркан В.І. на підставі ухвали Ізмаїльського міськрайонкого суду Одеської області для проведення судової експертизи по визначенню вартості спірного гаражу по справі № 946/7196/23.

Боржник ОСОБА_1 не був письмово повідомлений про дату примусового виконання судового рішення по виконавчому листу № 500/6365/15-ц.

Виконавець Шкурінський С.С. через ігнорування виконання виконавчого процесу в виконавчому провадженні № 77618115 почав виконувати виконавчий лист по відношенню до спірного гаражу, який не знаходився в володінні ОСОБА_1 .

Вважає, що таким чином виконавець Шкурінський С.С. порушив вимоги ч. 1 ст. 28, ч.6 ст. 26, ч. 2 ст. 66 Закону № 1404-VIII, позбавивши ОСОБА_1 право довести виконавцю фактичні обставини про володаря спірного гаражу, не надав можливості надати матеріали про протиправні дії ОСОБА_2 по самоуправству в заволодінні спірним гаражем.

Виконавець Шкурінський С.С. 11.04.2025 року необґрунтовано наклав арешт на дебетову пенсійну картку в АТ «Ощадбанк» і стягнув з ОСОБА_1 6 724.32 грн., тим самим залишивши ОСОБА_1 без засобів для проживання, так як пенсія є його єдиним доходом.

На 13.04.2025 року в Автоматизованої системі виконавчого провадження № 77618115 відсутня постанова про накладення арешту на пенсійний рахунок ОСОБА_1 , процесуальний документ про стягнення грошових коштів.

Вважає, що стягнення судового збору по постанові ВН 7761811 від 25.03.2025 року виконавцем Шкурінським С.С. є необґрунтованим, а стягнуті гроші з ОСОБА_1 в розмірі 6 724,32 грн. підлягають поверненню.

Також зазначає, що згідно п. а, ч. 1 ст. 449 ЦГК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Головний державний виконавець Шкурінський С.С. 25.03.2025 року прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження по виконавчому листу № 500/6365/15-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону № 1404-VIII постанова про відкриття виконавчого провадження надсилається рекомендованим поштовим відправленням, що не було зроблено виконавцем Шкурінським С.С.

Згідно до позиції ВС КЦС викладеної в постанові від 31.07.2019 року у справі №554/13475/15-ц (провадження № 61-25124св18) державний виконавець повинен не лише направити боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження, а й пересвідчитись в отриманні боржником цього документа.

Головний державний виконавець Шкурінський С.С. тільки 14.04.2025 року на підставі заяви ОСОБА_1 видав постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 77618115 боржнику.

Отже, Головний державний виконавець Шкурінський С.С. не виконав свої посадові зобов`язання, порушив вимоги ч. 1 ст. 28 Закону № 1404-VIII, не надіслав Галушку Ю.М. рекомендованим листом постанову про відкриття виконавчого провадження, що є поважною причиною для поновлення строку для оскарження.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Його представник, адвокат Петров В.С., в судовому засіданні скаргу підтримав в повному обсязі, просив її задовольнити. Крім того, 20.05.2025 року представник боржника адвокат Петров В.С. надав суду відповідь на відзив Головного державного виконавця Шкурінського С.С., у якому зазначив, що 14.05.2025 року ОСОБА_10 Головний державний виконавець Ізмаїльського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі (далі - державний виконавець) надав до суду відзив на скаргу на дії державного виконавця, по якому не згоден з вимогами скаржника з наступних підстав:

-Державним виконавцем 25.03.2025 року прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 77618115, яка була направлена рекомендованим листом (трекінг відправлення № 402);

-Законом «Про виконавче провадження» (далі закон № 1404-VІІІ) не передбачено законом надання боржнику строку для «добровільного виконання»;

-В супровідному листі до постанови про відкриття виконавчого провадження було зобов`язано боржника з`явитися до державного виконавця 01.04.2025 року з 9.00 до 12.00 год.;

-На 04.04.2025 року о 12.00 год була домовленість між судовим експертом і стягувачем про проведення огляду гаражу;

-Стягувач - ОСОБА_2 надала доступ до гаражу;

-По рішенню суду боржником було звільнено приміщення гаражу від його майна;

-14.04.2025 року державний виконавець списав з пенсійної картки 6 724,32 грн., але він не знав що рахунок має спеціальне використання;

-18.04.2025 року було прийнята постанова про закінчення виконавчого провадження № 77618115.

Зазаначив, що наданий відзив не спростовує надану скаргу, а навпаки підтверджує протиправність постанови про відкриття виконавчого провадження від 25.03.2025 року дій державного виконавця на підставі наступного.

Державний виконавець прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження від 25.03.2025 року про зобов`язання ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 в користуванні гаражем - літ. "ж" за адресою АДРЕСА_1 , та зобов`язання ОСОБА_1 звільнити гараж - літ. "ж" за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно ч. 1 ст.431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 500/6365/15-ц, який повністю відповідає судовому рішенню Ізмаїльського міськрайонного суду від 04.04.2024 року.

Водночас перед прийняттям виконавчого документа, пред`явленого до виконання, виконавець має упевнитись, що об`єкт для звільнення існує за визначеним в виконавчому листі місці.

Згідно п.6 ч.4 ст. 4 Закону № 1404 -VIII виконавчий документ повертається стягувану органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до ст. 26 Закону № 1404- VIII.

При цьому відповідно до ч. 3 ст. 24 закону № 1404- VIII виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій.

В м. Ізмаїлі відсутнє домоволодіння за адресом АДРЕСА_1 . Спірний гараж - літ. Ж знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №77618115 від 25.03.2025 року не відповідає реальності, не надає правильне місце виконання судового рішення через помилки в адресі гаражу - літ. «Ж», що є підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно постанови ВС КЦС від 24.02.2021 року по справі № 756/9582/14-ц (провадження № 61-7463св19) визначено, що виходячи з аналізу ст. 28 Закону № 1404- VIII боржник має бути належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження, а державний виконавець повинен не лише направити боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження, але й встановити факт отримання ним копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення суду.

Разом з тим, порушення державним виконавцем порядку надіслання сторонам виконавчого провадження копій процесуальних документів саме по собі не є достатньою підставою, з якою законодавець пов`язує скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, проте ненаправлення виконавцем в установленому законом порядку постанови про відкриття виконавчого провадження може бути підставою для визнання неправомірними таких дій (бездіяльності) державного виконавця.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи інші посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Державний виконавець не заперечує, що відправка рекомендованим листом боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження від 25.03.2025 року була проведена 27.03.2025 року. Рекомендований лист повернувся не отриманим 10.04.2025 року за закінченням встановленого терміну зберігання, що є підставою для визнання неправомірними дій державного виконавця по складанню акту від 04.04.2025 року про примусове виконання виконавчого листа № 500/6365/15-ц від 24.03.2025 року.

Згідно позиції ВС КЦС викладеної в постанові від 03.11.2021 року по справі № 643/18408/18 провадження № 61-1328св21визначено:

-ч.1 ст.18 Закону №1404-VІІІ закріплено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

-Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п.1 ч.2 ст.18).

- Відповідно до ч. 1 ст.28 закону № 1404-VIІІ копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених п.п. 1-4 ч. 9 ст. 71 цього закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

-Виконання рішення про виселення боржника врегульовано ст. 66 Закону № 1404-VIІІ.

-Так, за змістом цієї статті, державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч.6 ст.26 цього закону, перевіряє виконання боржником рішення про його виселення.

-У разі невиконання боржником рішення про його виселення самостійно державний виконавець виконує його примусово.

-Державний виконавець призначає день і час примусового виселення, про і письмово інформує боржника. Боржник вважається повідомленим про його примусове виселення, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися виселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем.

-Відсутність боржника, належним чином повідомленого про день і час примусового виселення, під час виконання рішення про виселення боржника не є

-перешкодою для його виселення.

-Примусове виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі.

-Примусове виселення здійснюється у присутності понятих за участю працівників поліції.

-Якщо виконання рішення здійснюється за відсутності боржника, державний виконавець зобов`язаний провести опис майна. Описане майно передається для відповідального зберігання стягувачу або іншій особі, визначеній державним виконавцем.

-Передане для зберігання майно боржника повертається йому державним виконавцем на підставі акта після відшкодування боржником витрат, пов`язаних із зберіганням такого майна. У разі якщо боржник відмовляється відшкодувати витрати пов`язані із зберіганням майна, вони компенсуються за рахунок реалізації майна боржника або його частини.

-Про виконання рішення про виселення боржника державний виконавець складає акт, що підписується особами, які брали участь у виконанні рішення про примусове виселення.

-З тлумачення частини першої ст. 28 та ч.2 ст. 66 акону №1404-VIІІ слідує, що на державного виконавця закон покладає обов`язок письмового повідомлення боржника про його примусове виселення.

-ВС КЦС по справі № 643/18408/18 (провадження № 61-1328св21) в п. 71 зробив висновок, що при розгляді справи ані місцевий суд, ані суд апеляційної інстанції не перевірили доводи заявника щодо неповідомлення її державним виконавцем про відкриття виконавчого провадження, а відповідно і про надання строку для добровільного виконання, і проведення виконавчих дій та не зазначили, якими саме доказами спростовуються вказані доводи заявника. За таких обставин ВС КЦС скасував ухвалу місцевого суду, постанову апеляційної інстанції і направив до суду першої інстанції для повторного розгляду скаргу заявника, який задовольнив скаргу в повному обсязі.

-Державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження від 25.03.2025 року, відправленої 27.03.2025 року, не дочекався закінчення 10 денного строку - строку для добровільного виконання судового рішення і примусово виконав судове рішення, не виконав свій обов`язок письмового повідомлення боржника про його примусове виселення, що є підставою для скасування постанови від 25.03.2025 року.

-В відповіді на відзив державний виконавець повідомляє суд, що Законом № 1404-VIІІ не передбачено надання боржнику строку для «добровільного виконання».

-В дійсності термін «добровільне виконання» в Законі № 1404-VIІІ не має, але самостійне виконання судового рішення боржником в цьому законі передбачено.

-Згідно ч. 6 ст. 26 Закону № 1404 - VIII визначено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення дитиною).

-У постанові Верховного Суду від 27.04.2023 р. у справі № 560/6452/22 закріплено, що законодавством на державного виконавця покладено обов`язок надіслати постанову про відкриття виконавчого провадження саме рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Це зумовлено тим, що сторона виконавчого провадження має право знати про дії, що вчиняються державним виконавцем під час виконання функцій покладених законом на останніх. Така вимога закону обумовлена зокрема, тим, що для вчинення добровільного виконання рішення суду боржнику необхідно знати про строки, протягом яких він може виконати зобов`язання добровільно, не чекаючи при цьому вжиття виконавцем заходів щодо стягнення у примусовому порядку.

Отже ОСОБА_1 був позбавлений можливості зорієнтуватися в ситуації при виконанні судового рішення по справі №500/6365/15 через відсутність у нього процесуального документу про примусове виконання судового рішення, що є підставою для скасування Акту державного виконавця від 04.04.2025 р. про виконання судового рішення і дій по його складанню.

Відповідно до ч.1 ст. 66 Закону № 1404-VIІІ примусове виселення боржника полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені виконавчому документі.

Згідно з цим формулюванням - особа, яка підлягає виселенню повинна бути користувачем приміщення.

Виконавець отримав виконавчий лист № 500/5382/83, в якому наказано ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 користуватися спірним гаражем і звільнити цей гараж, але ОСОБА_1 не користувався цим гаражем і ніякого звільнення взагалі не спроможний виконати.

ОСОБА_1 зранку 10.03.2023 р. виїхав з спірного гаражу і коли приїхав в 11 год. виявив, що хвіртка в спірний гараж і ворота заварені. Від цих дії в спірному гаражу залишились документи, гроші, інструмент запасні частині.

На спірному гаражі була наклеєна записка « ОСОБА_5 », як виконавця заварювання спірного гаражу. Після цього машина ОСОБА_1 знаходиться на вулиці і він не користувався спірним гаражем. Правоохоронні органи виявили, що ОСОБА_2 подарувала цей частину житлового будинку з спірним гаражем своє дочці ОСОБА_6 .

ОСОБА_1 10.03.2023 р. звернувся до Ізмаїльського районного відділу ГУ НП в Одеської області з заявою про вчинення кримінального злочину, а саме: порушення особою ст. 185 КК України ( Крадіжка), ст. 356 КК України ( Самоправство ).

Ізмаїльський районний відділ ГУ НП в Одеської області зареєстрував 22.03.2023 року в ЄРДР кримінальне провадження № 0000069 про неправомірні дії ОСОБА_6 - дочки ОСОБА_2 .

Підтвердженням того, що ОСОБА_1 не є користувачем спірного гаражу є також ухвала Ізмаїльського міськрайоного суду Одеської області від 27.01.2025 року по справі № 946/7196/23, якою зобов`язано ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 надати судовому експерту безперешкодний доступ до об`єкту дослідження - гаражу - літ. «Ж» за адресою; АДРЕСА_1 через те, що ОСОБА_1 надав позов відшкодувати йому вартість збудованого ним спірного гаражу на чужій земельній ділянці присвоєного ОСОБА_2 .

Підтвердженням того, що ОСОБА_1 не був користувачем гаражу є те, що при виконанні рішення ОСОБА_2 запросила слюсаря, який в продовж часу вирізав заварені ворота і хвіртку в спірному гаражу, а виконавці, судовий експерт по оцінці майна, сторони, тільки після цього змогли попасти в спірний гараж.

В відзиві на скаргу державний виконавець вказує, що стягувач ( ОСОБА_2 ) надала доступ до гаражу.

04.04.2025 р. ОСОБА_1 стояв в стороні з судовим експертом і давав пояснення стосовно задіяних будівельних матеріалів при будівництві гаражу.

ОСОБА_1 ніяк не перешкоджав ОСОБА_2 в користуванні спірного гаражу, навпаки тільки ОСОБА_2 перешкоджала ОСОБА_1 забрати свої речі через те, що 10.03.2023 року заварила вхід в цей гараж. До речі, в виконавчому листі нічого не вказано про його речі і він не був зобов`язаний відносини них проводити будь-які дії.

Твердження державного виконавця в відзиву на скаргу, що по рішенню суду боржником було звільнено приміщення гаражу від його майна не відповідає дійсності, так як такого в рішенні Ізмаїльського міськрайонного суду не має.

Навіть при бажанні, або за пропозицією державного виконавця при користуванні ОСОБА_2 спірним гаражем ОСОБА_1 був не спроможний виконати судове рішення в добровільному порядку.

Отже, примусове виконання виконавчого листа №500/6365/15-ц оформлене згідно акту від 04.04.2025 року виконавцем Шкурінським С.С. не відповідає вимогам ст. ст. 10, 63 Закону №1404-VIІІ, а складений акт не відповідає фактичним обставинам виконавчого провадження, так як спірні гараж з 10.03.2023 року знаходиться в користуванні стягувача і боржник до нього ніякого відношення немає.

Виконавець Шкурінський С.С. 11.04.2025 року - п`ятниця, необґрунтовано наклав арешт на дебетову пенсійну картку в АТ «Ощадбанк» і стягнув з ОСОБА_1 - 6 724,32 грн., тим самим залишив ОСОБА_1 без засобів для проживання, так як пенсія є його єдиним доходом.

На 13.04.2025 року в Автоматизованої системі виконавчого провадження № 77618115 відсутня постанова про накладення арешту на пенсійний рахунок ОСОБА_1 , процесуальний документ про стягнення грошових кошт.

14.04.2025 р. понеділок ОСОБА_1 о 09.00 ранку звернувся до державно виконавця припинити блокування пенсійного рахунку в банку і повернути йому гроші, але це не завадило держаному виконавцю перерахувати гроші в Державне казначейство.

Арешт коштів боржника може накладатися на будь-які рахунки, за винятком коштів, щодо яких накладення арешту заборонено законом (наприклад, рахунки із спеціальним режимом використання, соціальні виплати, зарплатні кошти тощо). Банк зобов`язаний перевірити статус коштів на рахунку боржника та у разі виявлення коштів, на які накладення арешту заборонено, повідомити виконавця і повернути постанову без виконання. Виконавець може самостійно зняти арешт з рахунку, якщо отримає документальне підтвердження, що кошти мають спеціальний режим або їх арешт заборонений законом (див. постанову Верховного Суду від 29 січня 2025 року у справі №127/16144/24 (провадження №61-13589св24)).

У випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника- фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року у справі №756/8815/20 (провадження №14-218цс21)).

Отже вважає, що стягнення судового збору по постанові ВН 77618115 від 25.03.2025 р. виконавцем Шкурінським С.С. є необґрунтованим, а стягнуті гроші з ОСОБА_1 в розмірі 6 724,32 грн. підлягають поверненню.

В судове засідання стягувач ОСОБА_2 не з`явилася, про час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, її представник, адвокат Константинов В.І. в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував, просив у її задоволенні відмовити в повному обсязі. Крім того, 08.05.2025 року представник стягувача адвокат Константинов В.І. надав суду відзив на скаргу на дії державного виконавця, у якому зазначив, що в Ізмаїльському міськрайонному суді Одеської області розглядалась цивільна справа №500/6365/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод та звільнення гаражу літ. «Ж». Вказана справа розглядалась з 13.10.2015 року по 25.12.2015 року шляхом прийняття заочного рішення по справі задовольняючи вимоги позивача. Відповідач через деякий час подав до суду заяву щодо оскарження заочного рішення і була прийнята ухвала про скасування заочного рішення. Тобто був здійснений перегляд заочного рішення. Однак ОСОБА_1 зловживаючи своїм правом, не з`являвся в судові засідання, та подав до суду інші позови щодо скасування права власності ОСОБА_2 на гараж літ. «ж» по АДРЕСА_1 . Рішеннями апеляційних та касаційних інстанцій ОСОБА_11 було відмовлено у позивних вимогах щодо скасування права власності ОСОБА_2 на гараж літ. «ж» і тому тільки 23.02.2024 року вони продовжили слухати вказану справу про перегляд заочного рішення. На той час, право власності за ОСОБА_2 на виділений в окремий об`єкт нерухомості було зареєстровано за адресою по АДРЕСА_2 , вказана адреса була привласнена на підставі розпорядження Ізмаїльського міського голови 636р від 24.10.2019 року.

Змінити позивні вимоги при перегляді заочного рішення не можливо, тому суддя Жигулін С. М. не прийняв зустрічний позов разом із первісним від ОСОБА_1 , оскільки по вказаній справі був перегляд заочного рішення. В свою чергу, ОСОБА_1 подав до Одеського апеляційного суду, скаргу на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.04.2024 року.

11.02.2025 року була прийнята постанова Одеським апеляційним судом, яким зобов`язано ОСОБА_1 не перешкоджати користуватись ОСОБА_2 в користуванні гаражем літ. «ж» у будинку АДРЕСА_1 та зобов`язати ОСОБА_1 звільнити гараж літ. «ж» у м. Ізмаїлі Одеської області.

ОСОБА_1 знав про це рішення суду і не намагався його оскаржити, оскільки він не звертався зі касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду 11.02.2025 року, тобто минуло майже місяць та два тижня після опублікування повного тексту рішення. За цей весь період ОСОБА_1 не звертався до ОСОБА_2 ані письмово, ані телефонував, або якимось месенджером соціальної мережі щодо надання йому можливості на добровільне виконання рішення суду.

Замість того, щоб добровільно звільнити гараж і не вирішувати це питання у суді, ОСОБА_1 ще здійснював моральний тиск на ОСОБА_2 він паркував транспортний засіб біля її гаражу або будинку, зазирав у вікна і це робив неодноразово і тому вже в ОСОБА_2 урвався терпець і вона звернулась до Поліції із заявою 03.10.2024 року.

ОСОБА_1 не намагався добровільно виконати рішення суду поки звернулись до Ізмаїльського відділу ДВС із виконавчим листом.

Двері гаражу літ. «Ж» були зварені і розварювати їх не могли оскільки ОСОБА_1 писав на них заяву, що вони викрали у нього гроші у розмірі 10 000,00 доларів США, які збереглись у нього в гаражі ОСОБА_2 .

Задля запобігання відкриття кримінального провадження за статтею крадіжка грошових коштів, вони були готові відкрити гараж при представниках державних органів.

Враховуючи всі вищевказані обставини, можна зробити висновок про те, що права боржника ОСОБА_1 не порушені, чим самим підтверджує боржник у своїй позовній заяві. Тому, просять суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні скарги на дії державного виконавця у повному обсязі.

Головний державний виконавець Ізмаїльського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шкурінський С.С. в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував, просив у її задоволенні відмовити в повному обсязі. Крім того 15.05.2025 року надав суду відзив на скаргу на дії державного виконавця, у якому зазначив, що на виконанні Головного державного виконавця відділу ДВС Шкурінського Станіслава Станіславовича перебувало виконавче провадження №77618115 по виконанню виконавчого листа № 500/6365/15-ц виданого 24.03.2025 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області про зобов`язання ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 в користуванні гаражем літ. "ж" у будинку АДРЕСА_1 та зобов`язання ОСОБА_1 звільнити гараж літ. "ж" у будинку АДРЕСА_1 .

Згідно статей 1,5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частин 1 та 2, статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», «Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення», дане виконавче рішення суду відноситься до категорії - «Виконання рішень немайнового характеру».

Керуючись п. 1 ч. 1, ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», - виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: - за заявою стягувана про примусове виконання рішення.

25.03.2025 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №77618115.

Постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена боржнику ОСОБА_1 на адресу вказану у виконавчому документі, рекомендованим листом з повідомлення (№ відправлення 402). Згідно ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» - боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

25.03.2025 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 16 000,00 грн. Згідно ч. 3, ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», - за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Згідно ч. 6, ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», - за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною). Тобто Законом не передбачено надання боржнику строку на «добровільне» виконання.

Згідно ч. 1, ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», - за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

В супровідному листі до постанови про відкриття виконавчого провадження було зобов`язано боржника з`явитись до державного виконавця 01.04.2025 року з 9:00 до 12:00 год. У

зв`язку з тим, що боржник не з`явився, державний виконавець в телефонному режимі зв`язався з боржником та з`ясував, що на 04.04.2025 року була домовленість між боржником та судовим експертом про проведення судової експертизи по визначенню вартості гаражу літ «ж».

А тому, державним виконавцем, в телефонному режимі з боржником та стягувачем було узгоджено дату проведення виконавчих дій по примусовому виконанню рішення суду, а саме: на 04.04.2025 року об 12:00 год.

04.04.2025 року о 12:00 год., державний виконавець прибувши на місце проведення виконавчих дій, де вже знаходились боржник, стягувач та їх представники. Після надання доступу до гаражу літ. «ж», боржником було звільнено приміщення гаражу від його майна, як того вимагає рішення суду. За результатами здійснених дій було складено акт державного виконавця у присутності сторін виконавчого провадження, про що свідчать їх особисті підписи в акті. Одночасно, сторонам виконавчого провадження було запропоновано отримати копії акта в приміщенні Ізмаїльського відділу ДВС.

11.04.2025 року боржник з`явився до державного виконавця з вимог надати йому копії постанов про відкриття виконавчого провадження, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору, які отримав під підпис.

14.04.2025 року кошти в розмірі 6 724,32 гри., які були списані з рахунку боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, були перераховані на відповідні рахунки в Казначействі України.

На момент перерахування коштів, у державного виконавця відсутні докази того, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

18.05.2025 року, на підстава п. 9, ч. 1, ст. 39 Закону (фактичне виконання) було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

На підставі постанови про закінчення виконавчого провадження та керуючись вимогами ч. 3, ст. 40 Закону, постанова про стягнення виконавчого збору в сумі 9 644,68 було виведено в окреме провадження № АСВП 77858585.

Також, 22.05.2025 року Головним державним виконавцем Ізмаїльського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шкурінським С.С. було надано суду додаткові заперечення, у яких державний виконавець зазначає, що в своїй заяві скаржник стверджує, що державний виконавець перед прийняттям виконавчого документа на виконання, має впевнитись в наявності спірного об`єкта, який необхідно звільнити.

Згідно п. 1 ч. 1,ч. 5, ч. 6, ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», «Початок примусового виконання рішення» - виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа (виконавчого листа), зазначеного у статті 3 нього Закону: - за заявою стягувана про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно ч. 4, ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», - державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Законом не передбачено проведення будь-яких виконавчих дій, у тому числі виїзд державного виконавця за адресою вказаною у виконавчому документі, до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, в своїй заяві скаржник посилається на постанову ВС КЦС від 24.02.2024 р. по справі № 756/9582/14-ц, якою визначено, що виходячи з аналізу ст. 28 закону № 1404 VIII боржник має бути належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження, а державний виконавець повинен не лише направити боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження, але й встановити факт отримання ним копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення суду.

Але, в даній справі оскаржувались дії державного виконавця, які були здійсненні ним у 2014 році і справа розглядалася на підставі Закону України від 21.04.1999 року № 606- XIV «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій.

Аналогічна ситуація складається і з посиланням скаржника на постанову Верховного Суду від 27.04.2023 р. у справі № 560/6452/22, якою закріплено, що законодавством на державного виконавця покладено обов`язок надіслати постанову про відкриття виконавчого провадження саме рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Це зумовлено тим, що сторона виконавчого провадження має право знати про дії, що вчиняються державним виконавцем під час виконання функцій покладених законом на останніх. Така вимога закону обумовлена, зокрема, тим, що для вчинення добровільного виконання рішення суду боржнику необхідно знати про строки, протягом яких він може виконати зобов`язання добровільно, не чекаючи при цьому вжиття виконавцем заходів щодо стягнення у примусовому порядку.

В даній справі також оскаржувались дії державного виконавця, які були здійсненні ним у 2014 році і справа розглядалася на підставі Закону України від 21.04.1999 року № 606- XIV «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій.

На теперішній час діє чинна редакція Закону України від 02.06.2016 року № 1404- VIII «Про виконавче провадження», яким не передбачено, при відкритті виконавчого провадження, надання боржнику стоків для добровільного виконання рішень.

А тому, посилання скаржника на постанову ВС КЦС від 24.02.2024 р. по справі № 756/9582/14-ц та постанову Верховного Суду від 27.04.2023 р. у справі № 560/6452/22 є недоцільним, невірним та неправомірним.

На підставі викладеного, просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні скарги на дії державного виконавця у повному обсязі.

Заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04 квітня 2024 року по цивільній справі № 500/6365/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права власності, зобов`язано ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 в користуванні гаражем літ. «ж» за адресою АДРЕСА_1 та зобов`язано ОСОБА_1 звільнити гараж літ. «ж» за адресою АДРЕСА_1 .

24.03.2025 року на підставі рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04 квітня 2024 року по цивільній справі № 500/6365/15-ц, видано виконавчий лист, у якому зазначено:

Зобов`язати ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 в користуванні гаражем літ. «ж» у будинку АДРЕСА_1 ;

Зобов`язати ОСОБА_1 звільнити гараж літ. «ж» у будинку АДРЕСА_1 .

На підставі заяви стягувача ОСОБА_2 від 25.03.2025 року, державним виконавцем 25.03.2025 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №77618115 на підставі виконавчого листа № 500/6365/15-ц, виданого 24.03.2025 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області.

25.03.2025 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 16 000,00 грн. Згідно ч. 3, ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», - за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

27.03.2025 року Головним державним виконавцем була направлена боржнику ОСОБА_1 постанова про відкриття виконавчого провадження на адресу вказану у виконавчому документі, рекомендованим листом з повідомлення, № відправлення 402.

В супровідному листі до постанови про відкриття виконавчого провадження було зобов`язано боржника з`явитись до державного виконавця 01.04.2025 року з 9:00 до 12:00 год.

У зв`язку з тим, що боржник не з`явився, державним виконавцем, в телефонному режимі з боржником та стягувачем було узгоджено дату проведення виконавчих дій по примусовому виконанню рішення суду, а саме: на 04.04.2025 року об 12:00 год.

04.04.2025 року о 12:00 год., державний виконавець прибувши на місце проведення виконавчих дій, де вже знаходились боржник, стягувач та їх представники. Після надання доступу до гаражу літ. «ж», боржником було звільнено приміщення гаражу від його майна, як того вимагає рішення суду. За результатами здійснених дій було складено акт державного виконавця у присутності сторін виконавчого провадження, про що свідчать їх особисті підписи в акті. Одночасно, сторонам виконавчого провадження було запропоновано отримати копії акта в приміщенні Ізмаїльського відділу ДВС.

11.04.2025 року боржник з`явився до державного виконавця з вимогою надати йому копії постанов про відкриття виконавчого провадження, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору, які отримав під підпис.

14.04.2025 року кошти в розмірі 6 724,32 гри., які були списані з рахунку боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, були перераховані на відповідні рахунки в Державному Казначействі України.

На підставі постанови про закінчення виконавчого провадження та керуючись вимогами ч. 3, ст. 40 Закону, постанова про стягнення виконавчого збору в сумі 9 644,68 було виведено в окреме провадження № АСВП 77858585.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з частинами першою, другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Як передбачено ч. 1, 2 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановлює ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Суд не погоджується з наступними твердженнями боржника та його представника адвоката Петрова В.С.

Представник скаржника у своїй скарзі посилається на те, що Головний державний виконавець Шкурінський С.С. не надіслав ОСОБА_1 рекомендованим листом постанову про відкриття виконавчого провадження від 25.03.2025 року, чим порушив ч. 1 ст.28 Закону № 1404-VIII.

Так, відповідно до ч.1 ст. 24 Закону № 1404-VIІІ виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена боржнику ОСОБА_1 на адресу вказану у виконавчому документі, рекомендованим листом з повідомлення (№ відправлення 402). Згідно ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» - боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Також, суд наголошує, що час виконання судового рішення був узгоджений сторонами до закінчення десятиденного виконання судового рішення, що не може ставити під сумнів законність дій Головного державного виконавця.

В випадку прострочення боржником десятиденного терміну виконання судового рішення, до останнього були б застосовані штрафні санкції. Тобто, державним виконавцем не вчинено жодних дій, які б могли погіршувати становище боржника.

Посилання представника боржника - адвоката Петрова В.С. на те, що головним державним виконавцем Шкурінським С.С. прийнято виконавчий лист № 500/6365/15-ц від 24.03.2025 року щодо зобов`язання ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 в користуванні спірним гаражем за адресою АДРЕСА_1 , та зобов`язання ОСОБА_1 звільнити спірний гараж за адресою АДРЕСА_1 за адресою, якої не існує в АДРЕСА_3 є житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 який належить ОСОБА_3 , і житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці якого знаходиться спірний гараж, який належить ОСОБА_2

Так, рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04 квітня 2024 року по цивільній справі № 500/6365/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права власності, зобов`язано ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 в користуванні гаражем літ. «ж» за адресою АДРЕСА_1 та зобов`язано ОСОБА_1 звільнити гараж літ. «ж» за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_1 подав до суду заяву про перегляд заочного рішення. Змінити позивні вимоги при перегляді заочного рішення не можливо, тому суддя Жигулін С.М. не прийняв зустрічний позов разом із первісним позовом від ОСОБА_1 , оскільки по вказаній справі був перегляд заочного рішення. В свою чергу, ОСОБА_1 подав до Одеського апеляційного суду, скаргу на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.04.2024 року.

11.02.2025 року була прийнята постанова Одеським апеляційним судом, яким зобов`язано ОСОБА_1 не перешкоджати користуватись ОСОБА_2 в користуванні гаражем літ. «ж» у будинку АДРЕСА_1 та зобов`язати ОСОБА_1 звільнити гараж літ. «ж» у м. Ізмаїлі Одеської області.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що не було заміни об`єкта нерухомого майна, у зв`язку з чим, у суду, не виникає сумнівів, що спірний гараж літ. «ж» за адресою АДРЕСА_1 та гараж за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці якого знаходиться спірний гараж, це один і той же об`єкт (гараж).

Крім того, в своїй заяві скаржник стверджує, що державний виконавець перед прийняттям виконавчого документа на виконання, має впевнитись в наявності спірного об`єкта, який необхідно звільнити.

Згідно п. 1 ч. 1,ч. 5, ч. 6, ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», «Початок примусового виконання рішення» - виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа (виконавчого листа), зазначеного у статті 3 нього Закону: - за заявою стягувана про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Законом не передбачено проведення будь-яких виконавчих дій, у тому числі виїзд державного виконавця за адресою вказаною у виконавчому документі, до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Суд не погоджується з твердженням представника боржника адвоката Петрова В.С., що Головним державним виконавцем проводилось виселення ОСОБА_1 за гаражу літ. «ж» у м. Ізмаїлі Одеської області, оскілки згідно ст. 99, 109, 110, 115, 116, 117 ЖК України, виселення громадян відбувається із жилого приміщення. Гараж не відноситься до жилих приміщень. Тому, Головний державний виконавець діяв на підставі ч. 1 ст. 63 Закону № 1404-VIІІ, а саме, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Згідно ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», «Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення», дане виконавче рішення суду відноситься до категорії - «Виконання рішень немайнового характеру».

Керуючись п. 1 ч. 1, ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», - виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: - за заявою стягувана про примусове виконання рішення.

Посилання скаржника на п. 6 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIІІ про обов`язок повернути виконавчий документ стягувачу, у зв`язку з відсутністю визначеного виконавчим документом майна, яке ОСОБА_1 повинен передати стягувачи за виконавчим документом, не береться судом до уваги, оскільки виконавчим документом було передбачено виконання судового рішення саме немайнового характеру, відповідно до розділу 8 Закону № 1404-VIІІ.

Твердження представника скаржника про те, що відповідно до Закону № 1404-VIІІ боржнику не надано часу для добровільного виконання судового рішення, судом не береться до уваги, оскільки розділом 8 Закону № 1404-VIІІ такого терміну на добровільне виконання не передбачено.

Крім того, згідно ч. 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», - за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною). Тобто Законом не передбачено надання боржнику строку на добровільне виконання.

Також, суд зазначає, що боржником ОСОБА_1 та його представником адвокатом Петровим В.С. суду не надано жодних належних та допустимих доказів щодо наміру самостійно виконати судове рішення, поза межами виконавчого провадження, а саме, до відкриття виконавчого провадження.

З копії заяви ОСОБА_1 до Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області про вчинення кримінального злочину, а саме: порушення особою ст. 185 КК України (Крадіжка), ст. 356 КК України (Самоправство) вбачається, що в спірному гаражі літ. «ж» за адресою АДРЕСА_1 знаходяться речі боржника.

Факт того, що ворота та хвіртка до спірного гаражу літ. «ж» за адресою АДРЕСА_1 були заварені, не спростовує факт користування боржником зазначеним гаражем, оскільки в ньому зберігались його речі, що стало підставою для звернення до Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області про вчинення кримінального злочину та внесення його 22.03.2023 року в ЄРДР, кримінальне провадження № 0000069 про неправомірні дії ОСОБА_6 - дочки ОСОБА_2 .

Більш того, в судовому засіданні встановлено та сторонами не заперечувався той факт, що боржник звільняв гараж літ. «ж» за адресою АДРЕСА_1 , від особистих речей, вже після винесення постанови державним виконавцем про відкриття виконавчого провадження ВП №77618115 від 25.03.2025 року та після чого підписав Акт державного виконавця від 04.04.2025 року, тому відсутні підстави для повернення виконавчого збору, оскільки відповідно до ст. 27 Закону 1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону (фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом), якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, Акт державного виконавця від 04.04.2025 року підписано боржником ОСОБА_1 в присутності свого представника адвоката Петрова В.С., тому нема підстав для визнання його недійсним з підстав зазначених представником скаржника, що ОСОБА_1 був позбавлений можливості зорієнтуватися в ситуації при виконанні судового рішення по справі №500/6365/15 через відсутність у нього процесуального документу про примусове виконання судового рішення, що є підставою для скасування Акту державного виконавця від 04.04.2025 року про виконання судового рішення і дій по його складанню.

Також, посилання представника боржника адвоката Петрова В.С. на те, що Головним державним виконавцем стягнуто кошти з рахунку боржника, який має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом, не знайшло свого підтвердження під час розгляду скарги.

Так, 17 січня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках справи № 340/1018/19, адміністративне провадження № К/9901/22118/19 (ЄДРСРУ № 86989717) досліджував питання щодо арешту рахунків зі спеціальним режимом.

Відповідно до пункту 7 частини 3 статті 18 Закону 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейська обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Згідно із частиною 3 статті 52 Закону 1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до частин 3, 4 статті 59 Закону 1404-VIII у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Тобто, рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби.

Крім того, посилання представника стягувача адвоката Петрова В.С. на те, що виконавець Шкурінський С.С. 11.04.2025 року необґрунтовано наклав арешт на дебетову пенсійну картку в АТ «Ощадбанк» не відповідає дійсності, оскільки стягнення коштів здійснювалось на підставі постанови державного виконавця від 25.03.2025 року про стягнення виконавчого збору, без накладання арешту на рахунок боржника. Також судом не отримано відомостей на підтвердження того, що картковий рахунок ОСОБА_1 є рахунком із спеціальним режимом, на який виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається.

Посилання скаржника на постанову ВС КЦС від 24.02.2024 р. по справі № 756/9582/14-ц та постанову Верховного Суду від 27.04.2023 р. у справі № 560/6452/22 суд не приймає до уваги, оскільки в даних справах оскаржувались дії державного виконавця, які були здійсненні ним у 2014 році і справа розглядалася на підставі Закону України від 21.04.1999 року № 606- XIV «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій.

Що стосується посилання представника скаржника на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.01.2025 року про зобов`язання ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 надати судовому експерту Цуркану В.І. безперешкодний доступ до об`єкту дослідження гаражу літ. «ж», розташованому на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , як на доказ того, що гаражем користувалися саме зазначені особи, а не боржник ОСОБА_1 , суд не погоджується з таким твердженням, оскілки ці особи зазначені не як користувачі, а як власники вказаного спірного гаражу, які мають на підставі закону право володіти, користуватися та розпоряджатися вказаним майном.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) Ізмаїльського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Керуючись ст. 447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) органу примусового виконання - про визнання незаконною, протиправною та скасування постанови Головного державного виконавця Ізмаїльського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шкурінського Станіслава Станіславовича від 25.03.2025 року, про визнання протиправними дій та зобов`язання повернути безпідставно стягнуті кошти Головного державного виконавця Ізмаїльського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шкурінського Станіслава Станіславовича та визнання незаконним складання Головним державним виконавцем Ізмаїльського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шкурінським Станіславом Станіславовичем Акту про примусове виконання виконавчого листа №500/6365/15-ц від 24.03.2025 року і визнання недійсним Акту державного виконавця від 04.04.2025 року про примусове виконання виконавчого листа №500/6365/15-ц від 24.03.2025 року відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст судового рішення складено та підписано 27.05.2025 року.

Суддя: Ю.Ю.Бортейчук