Справа № 369/4834/25
Провадження №2/369/6546/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2025 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Козак І.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 369/4834/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди.

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 82,8 квадратних метрів, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24 та земельну ділянку за адресою:

АДРЕСА_1 , площею 0,0472 га, кадастровий номер :02:002:5153, цільове призначення: для індивідуального садівництва, реєстраційний номер 224, та заборони ОСОБА_2 та іншим третім особам вчиняти будь-які дії, в тому числі нотаріальні, реєстраційні, відносно відчуження будь-яким третім особам, а також прав передачі, прав користування, розпорядження садовим будинком та земельною ділянкою.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що позивач звернувся до Києво-Святошинського суду Київської області з позовними вимогами про стягнення на свою користь з ОСОБА_2 майнової шкоди у розмірі 2 771 325,87 грн, та моральної шкоди в розмірі

100 000,00 грн., що спричинені пожежею, а також судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, витрат на професійну правничу допомогу.

15.12.2024 року о 01:28 год через коротке замикання у підсобному приміщенні на приватній території за адресою: АДРЕСА_1 , розпочалася пожежа з подальшим перекиданням на будівлю за адресою:

АДРЕСА_2 . Власником будинку АДРЕСА_2 є ОСОБА_3 , а будинку АДРЕСА_1 - ОСОБА_2 .

Процес найбільш інтенсивного полум?яного горіння на початковій стадії розвитку пожежі протікав в господарській споруді за адресою: АДРЕСА_1 , що в свою чергу призвело до знищення з південної та східної сторони котеджу по АДРЕСА_2 , оскільки саме ці стіни межували з ділянкою по

АДРЕСА_1 .

Таким чином, саме через пожежу, яка була наслідком недбалих дій відповідача, позивач втратив будинок та дохід, який мав отримувати від його використання в своїй підприємницькій діяльності, а також зазнав моральної шкоди.

За результатами звіту від 05.03.2025 року зроблено висновок про суму збитків в результаті пошкодження будинку в розмірі 2 474 388,00 грн. Окрім того, позивач використовував будинок в своїй підприємницькій діяльності для здачі в оренду котеджу (садового, дачного будинку) з послугами лазні. Втрата будинку позбавляє його можливості отримувати прибуток та проводити свою підприємницьку діяльність в певній частині. В середньому втрати позивача від недоотриманого прибутку становлять 98 979,29 грн на сезонний місяць, що станом на день звернення з позовом з дати знищення будинку становить 296 937,87 грн.

З відкритих джерел, позивачу відомо, що у власності відповідача перебуває садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний об?єкт нерухомого майна фактично знищено пожежею, але юридично він існує, а його відчуження на користь третіх осіб, призведе до неможливості відчуження земельної ділянки. Крім того у власності відповідача перебуває з?емельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:002:5153 та автомобіль Audi A6, 2014 року випуску, місце реєстрації ТСЦ8047.

Зважаючи що завдана майнова шкода є суттєвою, а у власності відповідача перебуває лише майно, що знищено пожежею, земельна ділянка для обслуговування цього майна та автомобіль, позивач вважає що майно, яке належить відповідачеві, може бути відчужено на користь третіх осіб, що утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду. Окрім того, позивачу відомо, що відповідач постійно проживає, та здійснює трудову діяльність за кордоном, тобто здійснити належне виконання рішення суду буде неможливим.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов наступних висновків.

Позивач просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно, належне відповідачу.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 04.04.2014 року та витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.04.2014 року власником майна та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , є ОСОБА_3 .

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна №416637709 від 06.03.2025 року, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , на праві власності належить ОСОБА_2 .

Відповідно до акту про пожежу від 15.12.2024 року, складеного ГУ ДСНС України в Київській області та за висновком про причини виникнення пожежі від 17.12.2024 року, складеного представником ГУ ДСНС України в Київській області, зважаючи на характер вигорання, було встановлено, що процес найбільш інтенсивного полум?яного горіння на початковій стадії розвитку пожежі протікав в господарській споруді за адресою: АДРЕСА_1 , що в свою чергу призвело до знищення з південної та східної сторони котеджу по АДРЕСА_2 , оскільки саме ці стіни межували з ділянкою по АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може бути забезпечений, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

В постанові № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» Пленум Верховного Суду України звернув увагу на те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року по справі № 20/3560/18, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу. Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

В рішенні від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що втручання у право особи, захищене статтею 1 Першого протоколу, має бути виправданим. У цьому зв`язку Суд наголошує на необхідності підтримання "справедливої рівноваги" між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи. Необхідну рівновагу не буде забезпечено, якщо відповідна особа несе "особистий і надмірний тягар" (див. рішення у справі Брумареску, п. 78).

У заяві про забезпечення позову позивач посилався на існування ризику подальшого ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду. Вказані ризики обґрунтовані тим, що стягненню буде підлягати значна сума грошових коштів, в той же час у відповідача відсутнє інше нерухоме майно.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, або до набрання законної сили рішенням про відмову в позові.

Також під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженні майном.

Враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

Арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову.

Зважаючи на те, що між сторонами дійсно виник спір, з урахуванням підстав та змісту позову, та наявності загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, надавши оцінку відповідності виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач, позовним вимогам, балансу інтересам сторін, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову та вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження нерухомого майна.

Заборона на відчуження нерухомого майна не є позбавленням права власності на нього, зважаючи на що, з урахуванням встановлених обставин, заборона на відчуження нерухомого майна є виправданою, а рішення про заборону на відчуження є таким, що підтримує "справедливу рівновагу" між загальним інтересом відповідача по справі та захистом прав позивача.

Щодо викладеної вище позиції Верховного Суду від 25 вересня 2019 року по справі

№ 20/3560/18 стосовно того, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову, то суд вважає, за необхідне зазначити наступне.

З урахуванням встановлених та зазначених вище обставин, доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, судом встановлено, що між сторонами по справі дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову. З урахуванням встановленого обсягу позовних вимог, суд дійшов висновку щодо співмірності такого виду забезпечення позову як заборона відчуження із заявленими позовними вимогами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року по цивільній справі № 381/4019/18 визначила, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Позовна заява містить відповідне обґрунтування заявлених позовних вимог, на підтвердження яких надано відповідні докази, а наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги, суд встановлює під час ухвалення рішення по суті спору.

Частково задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом заборони відчуження нерухомого майна, суд враховує співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Оскільки предметом спору є майнова шкода, сума якої є значною, вбачається, що забезпечення позову шляхом заборони відчуження нерухомого майна, є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Необхідність застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, а відтак незабезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Забезпечення позову шляхом заборони відчуження нерухомого майна не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки майно фактично перебуває у володінні власника, та виникає лише перешкода у вільному розпорядженні цим майном.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.02.2021 року по цивільній справі № 643/12369/19.

Також суд вважає недоцільним застосування зустрічного забезпечення, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 154 ЦПК України суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови від позову.

Забезпечення позову шляхом заборони відчуження нерухомого майна, не впливає на матеріальний стан відповідача та не призводить до понесення додаткових витрат унаслідок його застосування. Матеріали справи не містять будь-яких належних даних, що свідчать про можливе завдання відповідачу збитків внаслідок забезпечення позову шляхом заборони відчуження.

Висновки щодо забезпечення позову шляхом заборони відчуження ґрунтуються на засадах справедливості, добросовісності і розумності та відповідають положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на справедливий суд.

Зважаючи на зазначене, суд дійшов висновку щодо наявності достатніх правових підстав для часткового задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.149-150, 153, 260, 261 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі

№ 369/4834/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди - задовольнити частково.

Забезпечити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди у цивільній справі № 369/4834/25 шляхом заборони відчуження нерухомого майна, а саме садового будинку за адресою:

АДРЕСА_1 , загальною площею 82,8 квадратних метрів, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24 та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0472 га, кадастровий номер :02:002:5153, цільове призначення: для індивідуального садівництва, реєстраційний номер 224.

В іншій частині заяви про забезпечення позову відмовити.

Відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження» ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом. Строк пред`явлення ухвали до виконання в межах строків, визначених Законом України «Про виконавче провадження» для пред`явлення виконавчого документа.

Дані про стягувача: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Дані про боржника: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до вказаного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення з урахуванням п. 15.5.Перехідних положень ЦПК України.

Копію даної ухвали направити заявнику для пред`явлення до виконання та сторонам для відома.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суддя І. А. Козак