Справа № 513/512/25
Провадження № 2-о/513/69/25
Саратський районний суд Одеської області
29 травня 2025 року Саратський районний суд Одеської області у складі:
головуючої судді Рязанової К.Ю.,
за участю: секретаря судового засідання Русавської Н.В.,
представника заявника адвоката Хижняк А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду в с. Сарата Білгород-Дністровського району Одеської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Хижняк Анастасії Володимирівни, заінтересована особа: Саратський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про встановлення факту смерті на території іншої держави,
у с т а н о в и в:
у квітні 2025 року представник заявника звернувся до суду із заявою в якій просить встановити факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , є рідним сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 . Встановити факт смерті, а саме, що громадянин України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження: Донецька область, м.Макіївка помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце смерті м.Тула, Тульська область, Російська Федерація.
Заява обґрунтована тим, що заявник, ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у селищі Сарата, Саратського району, Одеської області, про що було складено відповідний актовий запис № 513. Вказане підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Саратським відділом реєстрації актів цивільного стану від 20 вересня 1989 року. Прізвище, ім`я та по батькові заявника вказані російською мовою « ОСОБА_3 ». Батьки: батько « ОСОБА_4 », мати « ОСОБА_5 ».
ІНФОРМАЦІЯ_3 на території російської федерації ОСОБА_2 помер, про що було видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 19 лютого 2025 року Відділом запису актів цивільного стану по місту Тула Міністерства праці та соціального захисту Тульської області. Крім того, факт смерті ОСОБА_6 підтверджується фото могили ОСОБА_2 , на якій зображено православний хрест та прибита до нього фотографія чоловіка та написом « ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 ».
Заявник, як син померлого, є його законним спадкоємцем. Проте він позбавлений можливості реалізувати своє право на спадщину через неможливість отримати свідоцтво про смерть батька у відділі державної реєстрації актів цивільного стану України, оскільки факт смерті мав місце за межами України на території російської федерації.
Ухвалою суду від 16 квітня 2025 року заяву визначено розглядати в порядку окремого провадження та призначено до судового розгляду.
29 травня 2025 року до суду надійшла уточнена позовна заява в якій представник заявника уточнила вимоги та просила лише встановити факт смерті, а саме, що громадянин України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження: Донецька область, м.Макіївка помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце смерті м.Тула, Тульська область, Російська Федерація.
У судовому засіданні представник заявника уточнену заяву підтримала та просила задовольнити та встановити факт смерті із підстав викладених у заяві.
Представник Саратського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) до суду не з`явився, однак надав заяву про проведення розгляду заяви за його відсутності.
Суд дослідивши матеріалами справи, заслухавши представника заявника, дійшов до таких висновків.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.
Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до положень ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.
Звертаючись до суду із вказаною заявою, із врахуванням поданої уточненої заяви, ОСОБА_1 посилалася на те, що встановлення факту смерті батька необхідне йому для реалізації його право на спадщину.
03 грудня 2022 року набрав чинності Закон України від 01 грудня 2022 року №2783-ІХ «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993». Цим Законом передбачено зупинення у відносинах з РФ та Республікою Білорусь дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України 22 січня 1993 року та Протоколу 1997 року до Конвенції, вчиненого від імені України 28 березня 1997 року та вихід України з Конвенції від 22 січня 1993 року та Протоколу від 28 березня 1997 року. Так, дія Конвенції від 22 січня 1993 року та Протоколу від 28 березня 1997 року зупинена з 27 грудня 2022 року.
Отже, факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Макіївка, Донецької області, вже зареєстрований іноземним органом реєстрації.
Відповідно до ст. 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 р., укладеної між державами членами СНД, зокрема, Україною і РФ, та ратифікованою Законом України № 240/94-ВР від 10 листопада 1994 року, документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення; документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.
Дія вказаної Конвенції відповідно до Закону України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» № 2783-IX від 01 грудня 2022 року, який набрав чинності 23 грудня 2023 року, була зупинена у відносинах з РФ та Республікою Білорусь, також Україна згідно з положеннями зазначеного Закону вийшла з цієї конвенції.
Однак, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2023 року № 107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» було установлено, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостилю тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.
Тобто на даний час свідоцтво про смерть ОСОБА_2 повинно прийматись на території України без спеціального посвідчення.
При цьому, доказів, які б підтверджували відмову органів реєстрації актів цивільного стану або нотаріуса у вчиненні тієї чи іншої дії, пов`язаної з оформленням заявником спадкових прав, після смерті ОСОБА_2 до заяви не додано.
Отже, свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , видане 19 лютого 2025 року компетентною установою на території іноземної держави, підлягає прийняттю на території України на даний час без спеціального посвідчення (за умови його апостилювання), користувалось та користується на даний час доказовою силою офіційного документа.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
ОСОБА_1 не позбавлений можливості використовувати свідоцтво про смерть свого батька, видане компетентними органами іноземної держави у будь-яких правовідносинах на території України.
Таким чином, оскільки заявник уточнив подану заяву та просив суд встановити лише факт смерті батька заявника на території російської федерації, враховуючи все вище наведене, суд дійшов до висновку про закриття провадження у справі, оскільки спір в частині встановлення факту смерті особи на території російської федерації не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Виходячи з викладеного, керуючись статтями 186, 255, 263, 265, 315, 319, 353 ЦПК України, суд,
п о с т а н о в и в :
Провадження в справі за заявою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Хижняк Анастасії Володимирівни, заінтересована особа: Саратський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про встановлення факту смерті особи на території російської федерації закрити.
Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.
Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Повний текст ухвали складено та підписано 29 травня 2025 року.
Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Представник заявниці: Адвокат Хижняк Анастасія Володимирівна, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №002643 від 18 листопада 2015 року, адреса: вул. Маршала Говорова, 18, каб. 15, Приморський район, м. Одеса.
Суддя К. Ю. Рязанова