Номер провадження: 22-ц/813/3436/25
Справа № 516/169/23
Головуючий у першій інстанції Ширінська О.Х.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Драгомерецького М.М., Комлевої О.С.,

за участю секретаря - Скрипченко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 08 лютого 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Любомльської міської ради Ковельського району Волинської області, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Климович Т.Д., звернувся із вище вказаним позовом до ОСОБА_2 .

В обґрунтування заявлених вимог, представник позивача ОСОБА_3 зазначила, що позивач та відповідач з 2006 року по 2020 рік проживали у шлюбі, який був розірваний 09 вересня 2020 року рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області.

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , 2008 р.н., та ОСОБА_5 , 2006 р.н.

З часу розірвання шлюбу сторони проживають окремо. Діти проживають з позивачем. У зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України та російською окупацією Херсонської області позивач з дітьми переїхав на проживання в м. Любомль, Ковельського району, Волинської області.

Згідно з рішення виконавчого комітету Любомльської міської ради №89 від 28.06.2022 визначено місце проживання неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_4 разом з батьком ОСОБА_1 .

З 01 грудня 2022 року позивач з дітьми отримали статус внутрішньопереміщених осіб на території Любомльської ОТГ, що стверджується довідками №719 -, №719-, №719-.

Згідно з акту обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_1 , родина проживає у квартирі, діти забезпечені усім необхідним, створені усі належні умови для проживання дітей. В родині панують теплі та дружні відносини, з матір`ю діти спілкувалися дуже давно. Мати участі у вихованні дітей не приймає.

Діти з 01 вересня 2022 року навчаються у 9 та 10 класі Любомльського ліцею №2 з 01 вересня 2022 року, що стверджується довідками 8, 9 від 23.02.2023.

Позивач, як батько самостійно займається вихованням, утриманням та доглядом дітей, в повному обсязі та належним чином виконує свої батьківські обов`язки, забезпечує дітей усім необхідним, проявляє батьківську турботу, піклується про їх фізичний та духовний розвиток, дбає про здоров`я дітей, займається їх вихованням та підготовкою до самостійного життя, що позитивно впливає на дітей.

Відповідач ж, у свою чергу, як мати належним чином не виконує свої батьківські обов`язки по вихованню дітей, не цікавиться їх життям, здоров`ям та розвитком, що свідчить про самоусунення відповідачки від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дітей.

Поряд з цим, будь-яких дій, які б перешкоджали спілкуванню відповідача з дітьми, позивач не вчиняв і не вчиняє.

Вважає, що зазначені фактори свідчать про свідоме нехтування відповідачем батьківськими обов`язками.

Позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між матір`ю та донькою.

Просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно її дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Теплодарського міського суду Одеської області від 08 лютого 2024 року у задоволенні заявлених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Любомльської міської ради Ковельського району Волинської області, про позбавлення батьківських прав відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у судовому засіданні у суді першої інстанції діти пояснили, що відповідачка погано ставилась до них під час їхнього проживання з нею, після розірвання шлюбу між батьками, била ОСОБА_5 , виганяла дітей з дому, а коли вони почали окремо проживати від матері, то вона перестала з ними спілкуватись. Відповідачка подала до суду заяву, в якій вказала, що вона намагалась спілкуватись з дітьми, як вони почали проживати окремо, однак їй в цьому перешкоджав позивач, діти не бажали з нею спілкуватись. Однак суд помилково розцінив таку заяву відповідача як підтвердження її спроб налагодити спілкування з дітьми. Разом із тим, судом не взято до уваги, що відповідачка не підтвердила вказане жодними належними і допустимими доказами.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Фактичні обставини справи.

На підставі матеріалів справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 разом із сином та донькою, через початок бойових дій в України, переїхав з Скадовського (Голопристанського) району Херсонської області, який знаходиться в окупації, до м. Любомль Ковельського району Волинської області. Сім`я отримали статус внутрішньопереміщених осіб на території Любомльської ОТГ, що підтверджується наданими довідками.

Сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 2006 року по 2020 рік. В шлюбі народились діти: син ОСОБА_5 , 2006 р.н., та донька ОСОБА_4 , 2008 р.н.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 09 вересня 2020 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

На момент розлучення батьків сину було майже 14 років, а доньці - 12 років. Дітям на час розгляду справи виповнилось: сину ОСОБА_5 - 17 років, доньці ОСОБА_4 - 15 років. Вони проживають разом із батьком.

Орган опіки і піклування Любомльської міської ради Ковельського району Волинської області у своєму висновку зазначив, що вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , з метою забезпечення найкращих інтересів дітей.

В обґрунтування свого висновку, комісія зазначила, що батько дитини ОСОБА_1 опікується дітьми, створює їм належні умови для комфортного проживання та навчання. В ході бесід з дітьми, стало відомо, що вони не спілкуються з матір`ю останніх декілька років, їх долею вона не цікавиться і їм про неї нічого не відомо. ОСОБА_2 свідомо самоусунулась від виховання та утримання своїх дітей, свідомо залишивши їх на виховання батька.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині відмови у позові, а тому підлягає перегляду виключно в цій частині.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку має місце непорозуміння між батьками дітей, яке відбулося на тлі складного дитячого підліткового періоду, що не може бути підставою для позбавлення батьківських прав.

Однак суд апеляційної інстанції не може погодитись із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Щодо позовних вимог про позбавлення батьківських прав щодо ОСОБА_4 .

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята-десята статті 7 СК України).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Також ЄСПЛ наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11)

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Верховним Судом у постановах від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц, від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі №760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі №753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі №552/2947/19, від 13 березня 2019 року в справі 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17.

У справі, яка переглядається, колегією суддів встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_4 , 2008 року народження.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 09 вересня 2020 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

На час вирішення справи судами неповнолітня ОСОБА_4 проживає разом зі своїм батьком ОСОБА_1 , які через повномасшатбне вторгнення російської федерації в Україну, переїхав з Скадовського (Голопристанського) району Херсонської області, який знаходиться в окупації, до м. Любомль Ковельського району Волинської області. Сім`я отримали статус внутрішньопереміщених осіб на території Любомльської ОТГ.

Орган опіки і піклування Любомльської міської ради Ковельського району Волинської області у своєму висновку зазначив, що вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , з метою забезпечення найкращих інтересів дітей.

В обґрунтування свого висновку, комісія зазначила, що батько дитини ОСОБА_1 опікується дітьми, створює їм належні умови для комфортного проживання та навчання. В ході бесід з дітьми, стало відомо, що вони не спілкуються з матір`ю останніх декілька років, їх долею вона не цікавиться і їм про неї нічого не відомо. ОСОБА_2 свідомо самоусунулась від виховання та утримання своїх дітей, свідомо залишивши їх на виховання батька.

Також, під час розгляду справи у суді першої інстанції судом були допитані неповнолітні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , які вказали, що до розлучення батьків, у них з матір`ю були добрі стосунки. Після розлучення, вони деякий час проживали разом із матір`ю. Потім вони перейшли жити до батька, оскільки мати їх вигнала і сказала, щоб йшли до батька. Причиною конфлікту стало питання святкування дня народження ОСОБА_4 , оскільки мати хотіла, щоб вони святкували його з нею, у її будинку, а діти хотіли святкувати день народження з батьком, бабусею та дідусем. Також зазначили, що вони не спілкуються з матір`ю по телефону, але мати поздоровляє їх з днем народження через мобільний додаток. З пояснень дітей слідує, що вони ніколи не телефонують своїй матері, донька змінила сім-карту на телефоні після того, як перейшла жити до батька.

Син ОСОБА_5 також зазначив, що коли вони жили разом і після того, мати його била за те, що він не слухався. При цьому він зазначив, що покарання він отримував не без причини.

Діти також пояснили, що підтримують позов, вважають, що їх матір слідує позбавити батьківських прав через те, що вона не приймає участі у їх житті.

На питання суду, діти підтвердили, що коли батьки проживали разом, у родині були добрі стосунки як між батьками, так і між ними і батьками, мати проявляла до них і любов, і ласку.

Водночас суд першої інстанції дані пояснення дітей не прийняв, обґрунтовуючи це протиріччями, які містяться в поясненнях дітей, ідентичність відповідей на поставленні питання, а також підказки батька під час надання цих пояснень, суд робить висновок про відсутність щирості у їх поясненнях, а також наявність проблем у вихованні дітей підліткового віку, різні підходи батьків у вихованні підлітків, що в даному випадку посилились конфліктом між батьками і призвело до втрати контакту між матір`ю, яка проживає окремо від дітей, і її дітьми.

Колегія суддів звертає увагу, що дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції). Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і гарантує, що інтереси дітей захищені. Належна увага повинна приділятись поглядам та думці дитини у відповідності з її віком і зрілістю.

Дитина, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що стосується її, наділяється правами: отримувати всю відповідну інформацію; отримувати консультацію та мати можливість висловлювати свої думки; клопотати про призначення спеціального представника під час розгляду судовим органом справ, бути поінформованою про можливі наслідки реалізації своїх думок та про можливі наслідки будь-якого рішення (статті 3, 4 Європейської конвенції про здійснення прав дітей 1996 року).

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини (стаття 12 Конвенції про права дитини, стаття 171 СК України, стаття 14 Закону України «Про охорону дитинства», стаття 45 ЦПК України).

Суд враховує висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню спору. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб (постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17).

Судом апеляційної інстанції проведено опитування неповнолітньої ОСОБА_4 у судовому засіданні у суді апеляційної інстанції, яке відбулось 14 травня 2025 року.

Неповнолітня ОСОБА_4 зазначила, що вона не спілкується з матір`ю з 11 років. Вказувала, що коли батьки розійшлись, то спочатку вони з братом жили з матір`ю. Перед своїм днем народженням вона повідомила матір про те, що хоче святкувати день народження таким чином: пів дня провести день народження з ОСОБА_2 , а пів дня - поїхати до батька і там святкувати. ОСОБА_2 вказане не сподобалось, вона сказала збирати речі і їхати до батька, «як це сказати, просто вигнала нас з братом (прим. - пряма мова дитини). Це було 19 червня, перед моїм днем народження, з того часу вони з матір`ю не бачились».

Також дитина повідомила, що за цей час з матір`ю не зустрічались, не зідзвонювались, з днем народження вона її не вітає, один раз надіслала картинку у месенджері. Зараз мати перебуває за кордоном, на момент останнього спілкування (прим. - дитині було 11 років) у неї був якийсь інший чоловік. Зі слів бабусі, у ОСОБА_2 народилось дві дитини. Наразі неповнолітня проживає з жінкою тата, в якої також є діти. У родині склались хороші стосунки, нова дружина батька про неї піклується, з дітьми цієї жінки хороші відносини, в неї є окрема кімната у будинку.

Опитувана неповнолітня ОСОБА_4 повністю підтримала позовні вимоги ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Колегія суддів звертає увагу, що неповнолітня ОСОБА_4 на час проведення опитування досягла 16 років, у своєму віці усвідомлює важливість сімейних відносин, може диференціювати безпечні/небезпечні умови для себе, визначати пріоритети у житті, розуміє допустимі межі поведінки батьків по відношенню до себе, чітко проговорює позицію щодо позбавлення матері батьківських прав через її небажання налагодити контакт, розуміє емоції та емоційні стани. Розуміє також, яке хоче ставлення до себе з боку батьків, що є піклуванням про емоційний, духовний, фізичний та психологічний стан. Категорична позиція дитини про позбавлення батьківських прав враховується колегією суддів при вирішення даного позову.

Крім того, ОСОБА_4 за весь час опитування самостійно не називала ОСОБА_2 матір`ю, застосовуючи при цьому займенники «вона», «їй», «нею» тощо, що також свідчить про відсутність емоційної прив`язки до матері та її ідентифікації як такої.

Таким чином, колегія суддів встановила, що ОСОБА_2 без поважних та обґрунтованих причин в повній мірі самоусунулась від належного виконання своїх батьківських обов`язків.

Апеляційний суд керується тим, що суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, що потрібні для ухвалення рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують тощо), які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є винятковим заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Верховний Суд у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 661/2532/17, звертав увагу, що «самого тільки факту заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав недостатньо, щоб підтвердити наявність справжнього та належного інтересу відповідача до власної неповнолітньої дитини. Мотиви такого заперечення можуть бути різними, наприклад, це може бути пов`язане не з бажанням турбуватися про свою дитину, а з бажанням отримати у майбутньому піклування від неї. Тому до уваги мають братися всі обставини конкретної справи».

Також у постанові від 27 січня 2021 року у справі № 398/4299/17 Верховний Суд вказав: «… Лише зазначення відповідачем в апеляційній скарзі про його бажання піклуватися про дитину не спростовує факту його ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. […] Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав з урахуванням його поведінки не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Верховний Суд зазначає, що позбавлення відповідача батьківських прав, здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав».

У постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18 Верховний Суд, залишаючи без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій про позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітньої дочки, виходив із того, що відповідач нехтує потребами своєї дочки, порушує права дитини на належне батьківське виховання та не виконує батьківських обов`язків. Він не довів зміну своєї поведінки щодо дитини, прагнення здійснювати належне піклування за нею, не спростував, що свідомо нехтував обов`язками батька щодо дочки. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Апеляційний суд також враховує, що ОСОБА_2 у першій інстанції подавала заяви про надання доступу до відеоконференції, а також надавала пояснення, в яких в кінці зазначила, що «наразі я ні про що не шкодую, дякую Богу за те, що дав змогу народити дітей, дати їм життя, вони вже дорослі. Яке б не було ваше рішення, життя продовжується, а то головне» (а.с. 83).

Крім того, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що після того, як ОСОБА_2 дізналась про наявність позову про позбавлення батьківських прав, проявляла будь-який значимий інтерес до доньки, цікавилась її життям та брала участь у її вихованні, а також подавала будь-які заперечення чи брала участь у цій справі, що в свою чергу, підтверджує обставини свідомого ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Також відповідач не повідомила суду першої інстанції своїх актуальних даних для комунікації із судовими органами та органами опіки та піклування.

Фактів створення перешкод з боку батька у здійсненні матір`ю своїх прав щодо дітей судами не встановлено. Відомості щодо звернення відповідача до органу опіки та піклування або суду, щодо встановлення порядку та способів її участі у вихованні дитини відсутні.

Також колегія суддів звертає увагу, що тривалий час (5 років) ОСОБА_2 не бере участь у вихованні та спілкуванні з ОСОБА_4 .

За встановлених обставин позбавлення судом відповідача батьківських прав лише скасує правовий зв`язок між нею та донькою, а враховуючи відсутність між ними будь-яких особистих стосунків упродовж тривалого часу, не можна сказати, що воно негативно вплинуло на ці стосунки.

Таким чином, при вирішенні спору у цій справі, колегія суддів, на підставі належним чином оцінених доказів, з урахуванням найкращих інтересів дитини, дійшлиа висновку про те, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками з виховання дитини, а тому наявні виключні обставини для застосування такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідач не виявляє батьківського піклування та батьківської турботи до дитини, станом здоров`я дитини не піклується, фізичний та моральний розвиток дитини не підтримує, необхідних умов для проживання дитині не забезпечує, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав суперечитиме інтересам дитини.

Щодо позовних вимог про позбавлення батьківських прав щодо ОСОБА_5 .

Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлена батьківських прав судом, якщо вони ухиляються від виконання обов`язків по вихованню дитини.

Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК.

Станом на момент розгляду справи у суді апеляційної інстанції, ОСОБА_5 досяг повноліття, а тому задовольнити позовні вимоги про позбавлення батьківських ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_5 не вбачається можливим.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового судового рішення по суті спору про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 08 лютого 2024 року скасувати.

Постановити у справі нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Любомльської міської ради Ковельського району Волинської області, про позбавлення батьківських прав задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) батьківських прав щодо доньки ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ).

В іншій частині позов залишити без задоволення.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26 травня 2025 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

О.С. Комлева