СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
ун. № 759/843/25
пр. № 2/759/2137/25
14 травня 2025 року м. Київ
Святошинський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Кравченка Ю.В., за участю секретаря судового засідання Бондарчук М.І., за участю представника позивача, адвокатки Паламарчук Н.В., третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_1 , Святошинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини,
І. Позиції учасників справи
30 грудня 2024 до суду засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява ОСОБА_2 , подана 26 грудня 2024 року адвокаткою Паламарчук Наталією Володимирівною, до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_1 , Святошинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Святошинський ДРАЦС) про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини.
Позов обґрунтований тим, що:
- з 15.10.1999 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 12.05.2010;
- позивач мав стосунки з ОСОБА_1 , у тому числі інтимні, під час її перебування у шлюбі з відповідачем;
- ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_4 , батьками якої у свідоцтві про народження записані ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ;
- попри те, що у свідоцтві про народження ОСОБА_4 батьком зазначений ОСОБА_3 , біологічним батьком дитини є позивач.
З огляду на викладене, позивач просив визнати його батьком ОСОБА_4 , виключити з актового запису про народження дитини відомості про ОСОБА_3 як про батька дитини, зазначити батьком дитини ОСОБА_2 та змінити по батькові дитини з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ».
У судовому засіданні представник позивача, адвокатка Паламарчук Н.В., позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позові, просила позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечила.
ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином (а.с. 72).
Відзив на позовну заяву ОСОБА_3 не подав.
Позиція Святошинського ДРАЦС
Представник Святошинського ДРАЦС у судове засідання не з`явився. 07 березня 2025 року до суду засобами поштового зв`язку надійшла заява, підписана начальником Святошинського ДРАЦС Інною Старою, подана 01.03.2025, в якій вона просила розглядати справи без участі представника Святошинського ДРАЦС, ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства.
17 лютого 2025 року до суду засобами поштового зв`язку надійшли пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_1 , подані 12 лютого 2025 року, в яких вона просила позов задовольнити в повному обсязі з огляду на кровне споріднення позивача та дочки, повну відсутність інтересу відповідача до життя дитини та бажання позивача бути батьком дитини, що підтверджується його діями у вигляді піклування, утримання дочки та спілкування з нею.
У судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримала, посилаючись на пояснення третьої особи та обставини, зазначені в позові, просила його задовольнити.
ІІ. Процесуальні дії суду
15 січня 2025 року суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, в якій визначив проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання на 17 лютого 2025 року.
На підставі заяви представника позивача, підготовче засідання, призначене на 17 лютого 2025 року, суд відклав на 25 березня 2025 року.
25 березня 2025 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження і призначення справи до судового розгляду по суті на 14 травня 2025 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Вирішуючи питання про проведення заочного розгляду справи, суд зазначає таке.
Поштовий конверт, яким відповідачу на його зареєстроване місце проживання суд направив ухвалу про відкриття провадження у справі повернувся до суду без вручення. На довідці про причини повернення / досилання стоять відмітки «повертається» та «за закінченням терміну зберігання».
Суд зауважує, що листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування.
Також суд повідомляв ОСОБА_3 про розгляд справи через оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України (а.с. 72).
З огляду на викладене, суд ужив всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи.
З огляду на те, що відповідач відзив на позовну заяву не подав, у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, хоча про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, а також ураховуючи те, що представник позивача проти ухвалення заочного рішення не заперечила, суд без оформлення окремого документа ухвалив провести заочний розгляд справи.
ІІІ. Обставини, які встановив суд
15 жовтня 1999 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 , виданим Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім`ї 15.10.1999, актовий запис № 1873; прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - ОСОБА_7 (а.с. 8).
12 травня 2010 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві 12.05.2010, актовий запис № 380; прізвище дружини після розірвання шлюбу - ОСОБА_9 (а.с. 9).
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві 12.06.2010, актовий запис № 1704, батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , записані ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с. 10).
Відповідно до копії заяви неповнолітньої ОСОБА_4 від 23 грудня 2024, зміна по батькові з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 » та виключення відомостей про ОСОБА_3 як батька є важливим та необхідним для неї (а.с. 12).
Допитана як свідок у судовому засіданні за її згодою, ОСОБА_1 , пояснила, що під час перебування у шлюбі з відповідачем з мала інтимні стосунки зі ОСОБА_2 . Дитина народилася після розлучення. З 2014 року відповідач з дитиною не бачився та не цікавився її життям. Стосунки з позивачем на той час не склалися, оскільки її батьки заперечували проти них з огляду на вік, нестабільне фінансове становище позивача та складні життєві обставини, в яких перебувала його сім`я. Наразі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі. Позивач з самого народження брав активну участь у житті дитини. Неповнолітня ОСОБА_4 вважає ОСОБА_2 своїм батьком.
На підтвердження наведених обставин ОСОБА_1 у судовому засіданні долучила спільні сімейні фото (а.с. 83-96).
ІV. Мотиви суду
Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Аналогічна за змістом норма наведена у частині першій статті 4 ЦПК України.
Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу.
Способами захисту сімейних прав та інтересів є, зокрема, встановлення правовідношення (пункт перший частини другої статті 18 СК України).
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, що ратифікована постановою Верховної Ради УРСР 27.02.1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-III від 26.04.2001 забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.
Стаття 7 Конвенції визначає, що дитина має право на ім`я і набуття громадянства, а також право знати своїх батьків і право на їх піклування.
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Згідно зі статтею 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Ніяких моральних та правових обмежень будь-які діти не знають. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державними органами реєстрації актів цивільного стану в установленому законом порядку.
Відповідно до ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Згідно із ч. 2 ст. 122 СК України дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя.
Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду.
Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (частина перша статті 126 СК України).
Згідно із частиною третьою статті 128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства.
Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України (частина друга статті 128 СК України).
Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Системне тлумачення наведених норм свідчить, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України. Тобто, встановлення батьківства на підставі ч. 2 ст. 128, ч. 1 ст. 129 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц Верховний Суд зазначив, що: «доказами у справі про визнання батьківства можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи. Судово-генетична та судово-імунологічна експертизи у цій справі не проведені, проте встановлено з підтвердженням належними і допустимими доказами походження дитини від позивача: сумісне проживання відповідача разом із позивачем без реєстрації шлюбу до і на момент народження дитини у квартирі батьків позивача, визнання позивачем дитини своєю».
У постанові від 10 листопада 2022 року у справі № 444/526/18 Верховний Суд наголосив, що доказами батьківства конкретного чоловіка можуть бути різноманітні документи (листи, заяви за місцем роботи про надання матеріальної допомоги тощо), усні заяви та поведінка відповідача під час вагітності матері та після народження дитини (турбота про матір, вітання з новонародженим, обрання імені дитині та інше). Усе це може прямо чи опосередковано свідчити про те, що батьком дитини є саме позивач. Крім цього, на сьогодні існує багато видів різноманітних експертиз, які дозволяють встановити батьківство з великою мірою точності. Такими є, наприклад, генетична дактилоскопія (по ДНК, де міститься генетичний код, індивідуальний для кожної особи, при цьому ДНК дитини завжди поєднує ознаки ДНК матері та батька), експертиза по амніотичній рідині (води при вагітності).
У постанові від 08 березня 2023 року в справі № 205/5698/21 Верховний Суд вказав, що рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.
Згідно зі ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження.
Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
V. Оцінка і висновки суду
У справі, що розглядається, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати його батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внести зміни до актового запису про народження дитини та змінити по-батькові дитини з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ».
Надані позивачем письмові докази з достатнім ступенем переконливості засвідчують походження неповнолітньої ОСОБА_4 від ОСОБА_2 .
Окрім того, суд бере до уваги надані свідком ОСОБА_1 у судовому засіданні фотознімки, оскільки вони відображають моменти спілкування ОСОБА_2 із дитиною ОСОБА_4 та вказують на наявність між ними теплих родинних стосунків.
ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, не скористався своїми процесуальними правами учасника справи, не подав відзиву на позов та не навів суду будь-яких аргументів, якщо у нього такі існували, що спростовують доводи позивача і надані ним докази в обґрунтування позовних вимог.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що визнання позивача батьком ОСОБА_4 відповідатиме якнайкращим інтересам дитини і забезпечить ефективний захист їх порушених прав, що свідчитиме про вирішення завдань цивільного судочинства.
Оскільки суд констатував законність і обґрунтованість вимоги про визнання батьківства, вимогу про внесення змін до актового запису про народження ОСОБА_4 шляхом виключення відомостей про ОСОБА_3 як про батька дитини, вказівку батьком ОСОБА_2 та зміни по батькові дитини з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 » також належить задовольнити.
З огляду на викладене, суд задовольняє позов повністю.
VІ. Розподіл судових витрат
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Позивач при поданні позову сплатив судовий збір в сумі 2 422,40 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією АТ «ТАСКОМБАНК» № 4336-3324-2834-4450 від 25.12.2024 (а.с. 7).
Доказів понесення інших витрат сторони не надали.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки сторони не заявляли вимоги щодо відшкодування судових витрат, суд не вирішує питання їх розподілу.
На підставі викладеного вище, керуючись ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_1 , Святошинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України.
Внести зміни до актового запису № 1704 від 12.06.2010 про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зробленого відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, а саме:
- виключити з актового запису відомості про ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , як про батька дитини;
- у графі «відомості про батька» вказати: батько - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України;
- змінити по батькові дитини з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ».
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ).
Відповідач: ОСОБА_3 (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ).
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ).
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Святошинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (місцезнаходження: місто Київ, вулиця Якуба Коласа, будинок 6).
Повне рішення суду складене 26 травня 2025 року.
Суддя Ю.В. Кравченко