Справа № 712/2078/24
Провадження № 2/712/236/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2025 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

Головуючого судді - Токової С.Є.,

при секретарі Білик О.Ю.

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

Описова частина.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

У лютому 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до відповідача ОСОБА_3 третя особа служба у справах дітей Черкаської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що є батьком малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З часу свого народження малолітній син проживав зі своєю матір"ю відповідачкою у справі в м. Курахово Донецької області. З 08.02.2023 року знаходився на обілку в Службі у справах дітей Курахівської міської ради , як такий, що перебував у складних життєвих обставинах у зв"язку із систематичним злісним ухиленням матір"ю ОСОБА_3 виконання батьківських обов"язків.

З метою надання соціальної, психологічної та педагогічної реабілітації за заявою ОСОБА_3 , відповідно до клопоатння Служби у справах дітекй виконавчого комітету Курахівської міської ради малолітнього ОСОБА_4 , який опинився в складних життєвих обставинах було влаштовано до комунального закладу "Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей, де він перебував до 23.02.2023 року.

За час перебування малолітнього на території Курахівської міської територіальної громади ОСОБА_3 вела асоціальний спосіб життя, зловживала алкогольними напоями, постійно залишала дітей без нагляду, навіть залиша на вулиці. Родина ОСОБА_3 знаходилась під соціальним супроводом з 02.09.2021 року по 02.09.2022 року та з 21.02.2023 року по 30.10.2023 року. За весь цей час ОСОБА_3 були винесені попередження про адміністративну та кримінальну відповідальність за виховання і утримання дітей, а також застосування фізичних покарань до малолітніх дітей, щодо всіх наслідків та можливості позбавлення батьківських прав. Надавались рекомендації щодо звернення до лікаря-нарколога, влаштування її разом із дітьми до центру матері та дитини, від яких вона категорично відмовилась. До порад фахівців центру ОСОБА_3 не дослуховувалась, рекомендацій не виконувала..

21.02.2023 року спеціалістом Служби у справах дітей виконавчого комітету Кураївської міської ради спільно із фахівцем із соціальної роботи Комунальної установи " Центр надання соціальних послуг "Курахівської міської ради було здійснено обстеження умов проживання родини ОСОБА_3 за місцем фактичного проживання у АДРЕСА_1 через те, що малолітній ОСОБА_5 разом із старшою сестрою ОСОБА_6 був влаштований до медичного закладу на підставі Акту про виявлення дітей, залишених без батьківського піклування від 06.02.2023 року. Згідно з обстеженням, родина проживала в гуртожитку, в житловому приміщенні з двох кімнат, які ОСОБА_3 винаймала. В приміщенні було виявлено незадовільні санітарно-гігієнічні умови проживання, які ОСОБА_3 пояснювала, що разом з нею мешкають подруги. Комунальним підприємством " Міська служба єдиного замовника" Курахівської міської ради № 138 від 04.05.2023 року ОСОБА_3 за місцем свого проживання характеризується негативно. Зі слів сусідів неодноразово залишала дітей без догляду, а вони забирали їх до себе, годували та доглядали.

Адіміністрацією Курахівської міської військової адміністрації ОСОБА_3 надавалась допомога в безоплатній евакуації та безкоштовному розміщенні в Черкаській області, в результаті чого вона 04.03.2023 року виїхала, а вже 06.03.2023 року повернулась до м. Курахове, де продовжувала вести асоціальний спосіб життя, із суб"єктами соціального захисту дітей співпрацювати відмовилась.

Згідно з інформацією про сім"ю ОСОБА_3 , наданої Черкаським міським центром соціальних служб від 09.11.2023 року № 155 соціальні працівники " Тимчасового притулку" постійно проводять співбесіди щодо підвищення батьківського потенціалу й продовжують виявляти серйозні питання, які потребують негайного втручання та уваги родині ОСОБА_3 . Один з основних аспектів, які вимагають уваги - це невикоанння батьківських обов"язків в повному обсязі ОСОБА_3 , а також зловживання алкогольними напоями. Ці фактори створюють серйозну загрозу добробуту та безпеці ОСОБА_7 і потребують негайного врегулювання. Додатково встановлено, що дітям ОСОБА_3 необхідне медичне обстеження та лікування.

За інформацією про сім"ю ОСОБА_3 надану Черкаським міським Центром соціальних служб від 07.12.2023 року № 1658 слідує, що соціальні працівники стаціонарної служби " Тимчасового притулку для осіб та сімей з дітьми" неодноразово фіксували ОСОБА_3 у стані сильного алкогольного сп"яніння та прояви агресивної поведінки. Так, 05.12.2023 року ОСОБА_3 перебувала під дією надмірно випитого алкоголю та пошкодила майно притулку, у зв"язку з чим викликалась поліція. Через вказане, ОСОБА_3 була виселена із притулку. ОСОБА_3 не працевлаштована, не має постійного місця роботи.

До грудня 2023 року позивач не був зареєстрований як батько дитини, відомості у свідоцтво про народження ОСОБА_8 були внесені відповідно до ст. 135 СК України, зі слів матері. 12.12.2023 року він визнав своє батьківство , про що були внесені зміни в актовий запис про народження дитини.

На даний час малолітній ОСОБА_4 проживає разом з ним, він сам здійснює догляд та виховання дитини, в той час як мати дитини ОСОБА_3 з грудня 2023 року не дбає про дитину, про його здоров"я та виховання, самоусунулась від виконання батьківських обов"язків. Дитина не виявляє до матері особистої прихильності, так як вона не виконує належним чином своїх батьківських обов"язків.

Зважаючи на вищевикладені обставини, ухилення відповідачки від виховання, та піклування про дитину вважає, що існують правові підстави для позбавлення її батьківських прав.

Крім того, з урахуванням тієї обставини, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини, яка проживає разом з позивачем та повністю утримується саме ним, просить стягнути з відповідачки аліменти в розмірі 1/4 частини усих видів заробітку щомісячно, починаюючи з дати подання позову та до досягнення дитиною повноліття.

Відзив на позову заяву відповідач не подавала.

Пояснення третьої особи на адресу суду не надходили.

Процесуальні дії суду

Ухвалою від 23 квітня 2024 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою від 11 червня 2024 року зобов"язано орган опіки та піклування Черкаської міської ради надати суду письмовий висновок про доцільність ( недоцільність) позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 .

Ухвалою від 24 вересня 2024 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов підтримали, просили суд його задоволити з підстав наведених у ньому. Просили суд врахувати висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідачки.

Відповідач під час підговчого судового засідання позов визнала, в подальшому в судових засіданнях проти позову заперечували, посилаючись на ті обставини, що не ухилялась та не ухиляється від виконання своїх обов"язків відносно неповнолітнього сина. В силу певних життєвих обставин, малолітній син став проживати з батьком, який визнав своє батьківство лише у 2023 році, а до цього періоду не домогав їй утримувати та виховувати малолітнього сина. Проте, вона намагається спілкуватися з дитиною, передає по можливості кошти, солодощі, цікавиться його життям, хоча на її думку позивач чинить перешкоди у такому спілкуванні. Алкогольними напоями вона наразі не зловживає, займається пошуком роботи. З дитиною спілкування налагодилось. Крім того, за час проживання у м. Курахово позивач взагалі ніякої допомоги на утримання малолітнього не надавав, не цікавився його життям, та уникав будь-якої участі у його житті.

Представник служби у справах дітей та сім"ї ОСОБА_9 у підготовчому судовому засіданні вважала за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_5 . Повністю підтримала висновок виконавчого комітету Черкаської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 від 22.08.2024 року.

Заслухавши позивача та його представника, відповідача , дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Мотивувальна частина

Фактичні обставини встановлені судом.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 12.12.2023 року батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ( а.с.10).

Відповідно до інформації про сім"ю ОСОБА_3 (а.с.11) Черкаського міського центру соціальних служб від 29 вересня 2023 року проведено оцінку потреб сім"ї ОСОБА_3 ( адреса проживання : АДРЕСА_2 ) та з"ясовано обставини , викладені у повідомленні служби у справах дітей Черкаської міської ради. Під час перевірки сім"ї з"ясовано, що мати ОСОБА_10 переїхала проживати в м. Черкаси до своєї матері ОСОБА_11 , 1960 року народження в якої на утриманні тимчасово перебували її двоє малолітніх дітей. Мати з дітьми проживає в окремій кімнаті у " Тимчасовому притулку для осіб та сімей з дітьми". Двоє малолітніх дітей в родині здорові та доглянуті. Складено акт оцінки потреб сім"ї( випадок -середньої складності). ОСОБА_3 погодилась на соціальний супровід.

09.11.2023 року вказаним центром надано інформацію начальнику служби у справах дітей Черкаської міської ради про те, що соціальні працівники "Тимчасового притулку" постійно проводять бесіди щодо підвищення батьківського потенціалі й продовжують виявляти серйозні питання, які потребують негайного втручання та уваги. Один з основних аспектів - це невиконання батьківських обв"язків в повному обсязі ОСОБА_3 , а також її зловживання алкогольними напоями. Ці фактори створюють серйозну загрозу добробуту та безпеці дітей , і потребують негайного врегулювання ( а.с.12).

В подальшому, 07.12. 2023 року Черкаським міським цент ром соціальних служб в інформації на адресу служби у справах дітей Черкаської міської ради вказано, що соціальні працівники стаціонарної служби " Тимчасового притулку для осіб та сімей з дітьми" неодноразово фіксували ОСОБА_3 у стані сильного алкогольного сп"яніння та прояви агресивної поведінки, а 05.12.2023 року остання пошкодила майно притулку. Фактично обоє дітей ОСОБА_3 - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувають під наглядом матері ОСОБА_3 - ОСОБА_13 , що проживає окремо і яка раніше не справлялась з вихованням цих дітей. ( а.с. 13) .

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Черкаської міської ради від 22.08.2024 року № 11792-01-21 , орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Зміст спірних правовідносин та застосовані норми права.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 Сімейного кодексу України).

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17.

У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначено, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Загалом принцип змагальності прийнято розглядати як основоположний компонент концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та ефективної участі.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Аналізуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про недостатність доказів та мотивів, які б свідчили про наявність підстав для позбавлення відповідача ОСОБА_3 батьківських прав щодо неповнолітньої дитини.

Так, на підтвердження позовних вимог, ОСОБА_1 надав суду акти обстеження умов проживання ОСОБА_3 , яка має малолітніх дітей ОСОБА_12 , ОСОБА_8 складених спеціалістами Служби у справах дітей виконавчого комітету Курахівської міської ради 21.02.23 року, 17.11.2022 року, а також характеристику за місцем фактичного мешкання ОСОБА_3 від 04.05.2023 року. Між тим, як встановлено в судовому засіданні позивач визнав своє батьківство щодо малолітнього ОСОБА_14 лише 12 грудня 2023 року і саме з цього часу дитина стала проживати з ним.

В той же час, як слідує із висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Черкаської міської ради від 22.08.2024 року родина ОСОБА_3 перебувала на контролі служби у справах дітей Курахівської міської ради, де вона була зареєстрована та проживала до початку повномаштабного вторгнення як така, що опинилась у складних життєвих обставинах та перебувала під супроводом Центру надання соціальних Курахівської міської ради. Вказані докази не містять жодної інформації щодо піклування позивача ОСОБА_1 та його роль у вихованні малолітнього ОСОБА_8 .

Інші докази, надані позивачем, також стосуються періоду , коли він не визнавав батьківства щодо малолітнього.

Визнання позову відповідачем ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні не може слугувати підставою для задоволення позову, з огляду на те, що відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства (ч. 3 ст. 155 СК України) та не відповідає інтересам дитини.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Аналіз викладеного дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

З огляду на необхідність забезпечення якнайкращих інтересів дитини, зокрема в частині її права на спілкування з матір`ю та збереження зв`язків із нею, суд вважає, що відсутні підстави для застосування до відповідача такого крайнього (виняткового) заходу впливу, як позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49), проте, наявності таких обставин у цій справі не доведено.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Суд не погоджується із висновоком органу опіки та піклування виконавчого комітету Черкаської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_15 щодо неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , враховуючи, що він є передчасним, оскільки не підтверджує, що відповідач свідомо та остаточно знехтувала своїми обов`язками відносно дитини, втратила цікавість до дитини, а інтереси дитини вимагають застосування такого крайнього заходу як позбавлення батька батьківських прав.

Таким чином, в судовому засіданні не встановлено обставин, які б підтверджували винну та свідому поведінку відповідача щодо ухилення від виховання малолітнього сина, умисне і свідоме нехтування обов"язками матері, у зв"язку з чим підстави для позбавлення батьківських прав відповідача відсутні.

Як роз`яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Слідуючи приписам у ст. 18 Конвенції про права дитини щодо сприяння батькам у виконанні ними своїх обов`язків по вихованню дітей, враховуючи роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, попередню поведінку відповідача ОСОБА_3 , суд приходить до висновку про необхідність попередження відповідача змінити ставлення до виховання малолітнього сина.

Разом з тим, суд вважає таким, що підлягає до задоволення позов в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини виходячи з наступного.

Сторони у справі є батьками неповнолітнього ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 12.12.2023 року( а.с. 10 ) .

Неповнолітня дитина перебуває на утриманні позивача та проживає разом з ним за адресою АДРЕСА_2 , що не заперечувалось сторонами в судовому засіданні. Крім того, вказана інформація міститься у довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 23.11.2023 року № 7102- департаменту соціальної політики Черкаської міської ради ( а.с. 9)

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.

Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Зміст глави 15 Сімейного кодексу України (далі - СК України) вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину визначається Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік.

Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини.

При цьому, статтею 184 СК України врегульовано питання щодо визначення розміру аліментів у частці від доходу ( заробітку) .

Відповідачка є працездатною особою, інших утриманців наразі не має. А тому суд вважає за можливе стягнути з неї аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку.

Оскільки позивач при пред"явленні позову про стягнення аліментів був звільнений від сплати судового збору, з відповідача необхідно стягнути до Спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 81, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 133 ЦПК України, ст.ст. 19, 150, 155, 164, 165, 180, 182, 191 СК України суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19 лютого 2024 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

У задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_3 про необхідність зміни ставлення до виховання дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи : позивач- ОСОБА_1 , місце фактичного проживання АДРЕСА_2 .; відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_2 ; третя особа: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради, адреса: 18001, м. Черкаси, вул. Благовісна, 170.

Головуючий : С.Є. Токова