Справа № 755/9840/23
Провадження № 2/577/16/25

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2025 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Ярмак О.М.,

за участі секретаря судового засідання Мукосєєва І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Конотопі Сумської області справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та прохає стягнути з відповідачів у солідарному порядку вартість користування автомобілем марки «Daewoo Lanos» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску, за 340 діб у розмірі 138 920 грн 60 коп.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що 05 січня 2021 року між ним як фізичною особою-підприємцем та ОСОБА_2 був укладений договір оренди (найму) автомобіля № 05/01/21, відповідно до умов якого він передав ОСОБА_2 в платне користування легковий автомобіль марки «Daewoo Lanos 1.5» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , колір зелений, тип загальний легковий загальний седан В. на строк 36 місяців. Поручителем за вказаним договором виступив ОСОБА_3 , відповідно до договору поруки від 05 січня 2021 року.

Між ним та відповідачем ОСОБА_2 було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору оренди (найму) автомобіля. Вказаний договір був частково виконаний, але ОСОБА_2 , всупереч існуючим між ними домовленостям, ухилявся від нотаріального посвідчення договору, тому договір оренди (найму) автомобіля від 05 січня 2021 року фактично нотаріально посвідчений не був.

29 грудня 2021 року він звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом про визнання договору оренди (найму) автомобіля № 05/01/21 від 05 січня 2021 року дійсним, та прохав солідарно стягнути з відповідачів заборгованість з орендної плати та штрафні санкції за порушення зобов`язань за договором.

23 червня 2022 року Дніпровським районним судом м. Києва у задоволенні його позовних вимог було відмовлено у повному обсязі.

05 жовтня 2022 року Київським апеляційним судом у справі № 755/501/22 винесено постанову, якою рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 червня 2022 року залишено без змін.

Проте Дніпровським районним судом м. Києва та Київським апеляційним судом було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 користувався автомобілем з 05 січня 2021 року до 10 грудня 2021 року. Тому, відповідно до вимог ст. ст. 215, 216 ЦК України з відповідачів у солідарному порядку має бути стягнута вартість користування автомобілем «Daewoo Lanos» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску. Загальний строк користування вказаним автомобілем складав 340 діб та, виходячи із цін за оренду автомобіля у період з 05 січня 2021 року до 10 грудня 2021 року, середня ціна оренди автомобіля становила 408 грн 59 коп за 1 добу, а тому загальна сума, яку він прохає стягнути у солідарному порядку з відповідачів, за вказаний період становить 138 920 грн 60 коп (340 діб х 408 грн 59 коп).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 липня 2023 року вищевказану позовну заяву направлено за підсудністю до Конотопського міськрайонного суду Сумської області.

Відповідно до ухвали Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 01 вересня 2023 року позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину прийнято Конотопським міськрайонним судом Сумської області до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та справу призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

Згідно ухвали суду від 09 жовтня 2023 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку (а.с. 207).

Представник позивача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адвокат Марченко В.О. у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його та позивача участі, та зазначив, що позовні вимоги позивач підтримує у повному обсязі (а.с. 213-214).

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку (а.с. 209).

Відзив на позовну заяву ОСОБА_3 наданий не був.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання також не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку (а.с. 211).

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Тараненко Я.Ю. у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його та відповідача участі, та зазначив, що відповідач ОСОБА_2 проти задоволення позовних вимог заперечує.

Крім того, представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Тараненком Я.Ю. до суду наданий відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що 05 січня 2021 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір оренди автомобіля № 05/01/21, відповідно до умов якого фізична особа-підприємець ОСОБА_1 передав в платне користування легковий автомобіль «Daewoo Lanos 1,5» державний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску, на строк 36 місяців за ціною 50 доларів США 00 центів на тиждень у перерахунку на гривні України та 670 доларів США 14 центів на рік у перерахунку на гривні України. Загальна вартість оренди автомобіля за 36 місяців склала 7 821 долар США 42 центи. Вказаним договором було визначено, що він підлягає нотаріальному посвідченню. У забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за вказаним договором 05 січня 2021 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендодавцем), ОСОБА_2 (орендарем) та ОСОБА_3 (поручителем) був укладений договір поруки. Договір оренди автомобіля № 05/01/21 від 05 січня 2021 року нотаріально посвідчений не був. Виходячи з положень ст. ст. 220, 799 ЦК України договір оренди транспортного засобу за участю фізичної особи, який не був нотаріально посвідченим в момент його укладення, може бути визнаний дійсним при зверненні до суду з відповідною вимогою та при зазначенні належного обгрунтування. Проте рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 червня 2022 року у задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про визнання дійсним договору оренди автомобіля та стягнення заборгованості за договором оренди, матеріальних збитків та упущеної вигоди було відмовлено. Вказане рішення суду залишено без змін судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Отже, фактично між сторонами відбулось виконання договору, а саме: орендодавцем був переданий транспортний засіб у користування орендаря, а орендарем сплачувалися орендні платежі.

У подальшому орендар повернув автомобіль орендодавцю, чим було достроково розірвано договір, тобто на день розгляду справи строк дії договору закінчився.

Зважаючи на вищевикладене, підстави для задоволення позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про застосування наслідків нікчемності правочину у вигляді повернення орендних платежів відсутні за недоведеністю та необґрунтованістю доказами. ОСОБА_2 вважає, що заявлені позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості з орендних платежів не підлягають задоволенню, оскільки вони є похідними від заявлених позовних вимог, а у разі відмови в задоволенні позову не підлягають стягненню. Крім того позивачем вказано, що автомобіль був повернутий 10 грудня 2022 року, а орендні платежі позивач прохає стягнути включно до 29 грудня 2022 року, тобто за той період, коли автомобіль фактично не був у користуванні ОСОБА_2 .

Крім того, відповідно п. 7.1.3. договору оренди від 05 січня 2021 року визначено, що вказаний договір підлягає достроковому розірванню за вимогою орендодавця, якщо орендар більше ніж на один день затримує виплату орендної плати.

Згідно п. 7.3. договору в разі порушення орендарем будь-якого з положень договору орендодавець має право в односторонньому порядку без попереднього повідомлення розірвати цей договір з можливим подальшим вилученням автомобіля незалежно від його місцезнаходження.

Таким чином позивач у позовній заяві не наводить обґрунтованих тверджень щодо предмету позову та прохає безпідставно стягнути з відповідачів суму орендних платежів (а.с. 128-131).

Представник позивача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адвокат Марченко В.О. надав відповідь на відзив, у якій зазначив, що представник відповідача ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву підтверджує факт укладення договору оренди № 05/01/21 від 05 січня 2021 року та отримання у користування відповідачем ОСОБА_2 автомобіля марки «Daewoo Lanos 1.5» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , колір зелений, тип загальний легковий - загальний седан В, та передачу вказаного автомобіля позивачем у користування відповідача ОСОБА_2 у відмінному стані без пошкоджень. Крім цього, представник відповідача підтверджує, що для забезпечення виконання зобов`язання стосовно оплати за користування автомобілем поручителем виступає ОСОБА_4 . Також представник відповідача підтверджує, що відповідач ОСОБА_2 користувався автомобілем у період часу з 05 січня 2021 року до 10 грудня 2022 року. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва та Київським апеляційним судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 користувався автомобілем з 05 січня 2021 року до 10 грудня 2021 року. Власне, стосовно користування автомобілем у вказаний період до відповідачів і пред`явлені позовні вимоги. Вказані вимоги пред`явлені не на підставі договору оренди (у стягнення орендної плати за яким відмовлено), а на підставі ст. 216 ЦК України щодо стягнення ринкової вартості за фактичне користування автомобілем (відшкодування позивачу вартості користування автомобілем відповідачами), яке прямо і підтверджено відповідачами.

Юридичними наслідками, які пов`язані з недійсністю правочину, є зобов`язання повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. У постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 925/1276/19 суд зазначив, що за змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 216 ЦК України правовими наслідками недійсності правочину є реституція (основний наслідок) та відшкодування збитків (додатковий наслідок).

Тобто, відповідачі мають відшкодувати позивачу вартість користування автомобілем за цінами, які існують на момент відшкодування (ринковими цінами).

У позовній заяві посилання на договір оренди № 05/01/21 від 05 січня 2021 року вказується лише як передумова (підтвердження) передання автомобіля у користування відповідачам, а не як підстава для стягнення орендної плати по недійсному договору. Представник відповідача зазначає на фактичне виконання недійсного договору та на дострокове розірвання договору оренди № 05/01/21 від 05 січня 2021 року, однак розірвати можливо лише дійсний договір. Недійсний (нікчемний) договір не розривається.

В той же час дійсність (недійсність) договору оренди № 05/01/21 від 05 січня 2021 року не є предметом розгляду вказаної справи. Суть позову стосується відшкодування вартості користування автомобілем за цінами, які існують на момент відшкодування, як наслідок недійсності нікчемного правочину.

Недійсність договору № 05/01/21 від 05 січня 2021 року є преюдиційним фактом, який встановлено рішенням Дніпровського районного суду міста Києва та Київським апеляційним судом.

Оскільки представник відповідача ОСОБА_5 підтверджує і факт, і строки користування автомобілем (що також встановлені рішеннями суду), то предметом розгляду у даній справі (предметом позову) є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідачів стягнення вартості користування автомобілем за цінами, які існують на момент відшкодування. Стосовно безпосередньо матеріально-правової вимоги заперечень у відзиві на позовну заяву відповідачем не зазначено. Прохає врахувати надані пояснення, міркування і аргументи та відхилити заперечення відповідача, у зв`язку з їх необґрунтованістю та невідповідністю заявленим вимогам (а.с. 135-139).

Суд, дослідивши надані докази, приходить висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Встановлено, що ОСОБА_1 є власником автомобіля «Daewoo Lanos, 1.5» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску.

05 січня 2021 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір № 05/01/21 оренди (найму) автомобіля за умовами якого, позивач передав ОСОБА_2 у платне користування легковий автомобіль «Daewoo Lanos, 1.5» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску, на строк 36 місяців за ціною оренди 50 доларів США в гривневому еквівалентні за курсом НБУ на день здійснення оплати на тиждень.

Також 05 січня 2021 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір поруки відповідно до умов якого, поручитель ( ОСОБА_3 ) зобов`язується відповідати перед орендодавцем ( ОСОБА_1 ) за виконання орендарем ( ОСОБА_2 ) своїх зобов`язань, що виникли за договором № 05/01/21 оренди (найму) автомобіля від 05 січня 2021 року.

Відповідно до акту приймання-передачі легкового автомобіля від 05 січня 2021 року позивач передав, а відповідач отримав автомобіль «Daewoo Lanos, 1.5» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Договір № 05/01/21 оренди (найму) автомобіля від 05 січня 2021 року нотаріально посвідчений не був.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 червня 2022 року, ухваленим у справі № 755/501/22, у задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання дійсним договору № 05/01/21 оренди (найму) автомобіля від 05 січня 2021 року, стягнення заборгованості за договором оренди, стягнення матеріальних збитків та упущеної вигоди було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, Дніпровський районний суд м. Києва виходив з того, що позовні вимоги про визнання дійсним договору оренди автомобіля № 05/01/21 від 05 січня 2021 року, укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 і відповідачем ОСОБА_2 , є безпідставними за їх недоведеністю, а тому спірний договір оренди автомобіля відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України є нікчемним.

Також у вказаному рішенні зазначено, що враховуючи недійсність основного зобов`язання, відповідно до положень ч. 2 ст. 548 ЦК України є недійсним і договір поруки від 05 січня 2021 року, за яким поручителем є ОСОБА_3 .

Відповідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 червня 2022 року ухваленим у справі № 755/501/22 також вбачається, що автомобіль «Daewoo Lanos, 1.5» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску був повернутий фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 10 грудня 2021 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2022 року апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 червня 2022 року без змін.

Позивач прохає застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та стягнути з відповідачів у солідарному порядку вартість користування автомобілем за період з 05 січня 2021 року до 10 грудня 2021 року.

Частиною 1 ст. 236 ЦК України передбачено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

У постановах Верховного Суду від 01 вересня 2021 року у справі № 363/222/17 та від 08 вересня 2021 року у справі №522/22915/15-ц сформульована правова позиція, відповідно до якої, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України).

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (абзац 1 ч. 1 ст. 216 ЦК України).

Системне тлумачення абзацу 1 ч. 1 ст. 216 ЦК України та п. 1 ч. 3 ст. 1212 ЦК України свідчить, що:

(а) законодавець не передбачив можливість здійснення односторонньої реституції;

(б) правила абз. 1 ч. 1 ст. 216 ЦК України застосовуються тоді, коли відбувається саме двостороння реституція;

(в) в тому разі, коли тільки одна із сторін недійсного правочину здійснила його виконання, то для повернення виконаного підлягають застосуванню положення глави 83 ЦК України.

Верховний Суд у своїй постанові від 09 вересня 2021 року у справі № 925/1276/19 зазначив, що за змістом ч. 1 та ч. 2 статті 216 ЦК України правовими наслідками недійсності правочину є реституція (основний наслідок) та відшкодування збитків (додатковий наслідок).

В той же час, суд враховує, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд враховує, що автомобіль «Daewoo Lanos, 1.5» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску повернутий фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 10 грудня 2021 року.

Як вбачається з рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 червня 2022 року, ухваленого у справі № 755/501/22, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 у своїй позовній заяві зазначав, що у період з 05 січня 2021 року до 16 листопада 2021 року ОСОБА_2 сплачував в обумовленому розмірі орендні платежі, проте з 23 листопада 2021 року орендні платежі не сплачуються Крім того позивач зазначав, що автомобіль був йому повернутий 10 грудня 2021 року.

З наведеного слідує, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 у період часу з 05 січня 2021 року до 16 листопада 2021 року отримував від ОСОБА_2 грошові кошти за користування відповідачем автомобілем» Daewoo Lanos, 1.5» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску в обумовленій між ними сумі - у розмірі 50 доларів США 00 центів на тиждень.

Доказів того, що отримані у вищевказаний період грошові кошти позивачем були повернуті відповідачу ОСОБА_2 після 10 грудня 2021 року (дата передачі автомобіля позивачу) суду надані не були.

Оскільки позивач сам вказує, що ОСОБА_2 фактично сплачував кошти за користування автомобілем за період з 05 січня 2021 року до 16 листопада 2021 року, то суд вважає, що за вказаний період на користь позивача повторно з ОСОБА_5 не може бути стягнута вартість користування автомобілем «Daewoo Lanos, 1.5» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , оскільки це, на думку суду, суперечить положенням ст. 61 Конституції України.

Щодо вимог позивача про стягнення коштів за користування вищевказаним автомобілем за період з 17 листопада 2021 року до 10 грудня 2021 року, то у відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_2 стверджує, що ОСОБА_2 сплачував орендні платежі за весь період, коли автомобіль «Daewoo Lanos, 1.5» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 перебував у його користуванні.

Позивачем докази на спростування вказаних доводів суду надані не були.

Крім того для доведення вартості користування автомобілем Daewoo Lanos, 1.5» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 надані роздруківки з інтернет-ресурсу щодо цін на оренду автомобіля «Daewoo Lanos, 1.5», за якими середня вартість користування автомобілем на добу становила 408 грн. 59 коп.

Проте оголошення про оренду та прокат автомобілів не містять релевантних технічних характеристик вказаних автомобілів, які б відповідали характеристикам автомобіля позивача (наприклад, в одному із оголошень вказаний рік випуску автомобіля 2007 рік, тоді як автомобіль позивача 2006 року випуску, технічні характеристики автомобілів не є аналогічними, тощо).

Також для розрахунку позивачем використано вартість оренди автомобіля за тиждень, в той час як в наданих до позову оголошеннях містилася інша вартість оренди при використанні автомобіля: 2 тижні, 3 тижні, 4 тижні чи зазначено про договірну ціну оренди тривалістю від 21 дня.

Тому надані ОСОБА_1 для підтвердження своїх позовних вимог роздруківки оголошень щодо здачі автомобілів в оренду не підтверджують, що позивач міг реально одержати дохід за здачу в оренду належного йому автомобіля саме у розмірі 408 грн 59 коп на добу.

Враховуючи зазначене, суд приходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_6 не підлягають задоволенню.

Що стосується розподілу судових витрат, то згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Тараненко Я.Ю. зазначив, що орієнтований розмір понесених відповідачем ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу становить 20 000 грн 00 коп та заява про стягнення вказаних витрат буде подана протягом п`яти днів після ухвалення рішення у справі.

19 квітня 2024 року представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Тараненком Я.Ю. була подана заява про ухвалення додаткового рішення, до якої долучені докази понесених ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу.

Проте ухвалою суду від 19 квітня 2024 року заява про ухвалення додаткового рішення разом із долученими до неї доказами була повернута представнику відповідача ОСОБА_2 адвокату Тараненку Я.Ю. за його заявою.

У подальшому із заявою (клопотанням) про стягнення з позивача понесених відповідачем ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Тараненко Я.Ю. до суду не звертався.

В той же час подання учасником справи заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу потрібно здійснювати із дотриманням вимог ЦПК України, встановлених для подання клопотань (заяв) з процесуальних питань.

Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлено - він встановлюється судом (ч. 3 ст. 182 ЦПК України).

На час ухвалення судом рішення у справі відповідачем ОСОБА_2 та його представником не надано доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Проте невчинення учасником справи зазначених вище процесуальних дій не перешкоджає зверненню до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі.

Керуючись ст. ст. 215-216, 220, 1212 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 19, 76-82, 141, 182, 211, 247, 263, 274, 279, 263, 264, 279, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та стягнення у солідарному порядку вартості користування автомобілем у розмірі 138 920 грн 60 коп, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

відповідач: ОСОБА_2 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

відповідач: ОСОБА_3 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Суддя Ярмак О. М.