ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року Фастівський міськрайонний суд Київської області

в складі

головуючого судді: Осаулової Н.А.,

за участю секретаря: Слюсар Я.В.,

заявника (боржника): ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Фастів заяву ОСОБА_1 про розстрочення виконання судового рішення у цивільній справі №753/14920/24 за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У травні 2025 року до Фастівського міськрайонного суду Київської області через систему «Електронний суд» надійшла заява ОСОБА_1 , подана представником Рощиним Іваном Геннадійовичем про розстрочення виконання судового рішення у цивільній справі №753/14920/24 за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свою заяву заявник обґрунтовує тим, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший український міжнародний банк» заборгованість за Заявою №101 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 27.04.2018 року станом на 04.06.2024 року у сумі 38 503,54 грн. та за Заявою №701 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 21.02.2020 року станом на 04.06.2024 року у сумі 260,00 грн. Рішення набрало законної сили 27.03.2025 року. Відповідач почала виконувати рішення суду та перерахувала на користь банку 6 000 грн. Разом з тим, на даний час склались обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення, а тому сплатити всю суму боргу в розмірі 38 503,54 грн. одноразово відповідач не має змоги. Рівень доходів відповідача є низьким, вона має прострочену заборгованість перед різними фінансовими установами на загальну суму 2 748 507,86 грн., майно, за рахунок реалізації якого відповідач могла б погасити наявну заборгованість відсутнє. Відповідач разом з мамою проживає в двокімнатній квартирі в смт. Борова Фастівського району Київській області, яка є єдиним житлом. ОСОБА_1 не відмовляється сплачувати кошти, а лише просить суд розстрочити виконання судового рішення, оскільки банк повідомив їй про необхідність погасити всю суму боргу.

Боржник ОСОБА_1 в судовому засіданні заяву підтримала просила її задовольнити.

Представник стягувача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Як передбачено ч. 2 ст. 435 ЦПК України, заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у двадцятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

В силу вимог ч. 2 ст. 435 ЦПК України, враховуючи строки розгляду даної заяви, суд не вбачає перешкод для розгляду вказаної заяви.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованість за Заявою №101 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 27.04.2018 року станом на 04.06.2024 року у сумі 38 503,54 грн.; заборгованість за Заявою №701 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 21.02.2020 року станом на 04.06.2024 року у сумі 260,00 грн.; судовий збір в розмірі 835,97 грн.

Рішення набрало законної сили 27 березня 2025 року.

Так, згідно ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Як роз`яснено в узагальненні проведеному Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2015 року «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах», розстрочкою виконання рішення є встановлення періоду, протягом якого рішення суду виконується частинами з певним інтервалом у часі.

Відповідно до ч. 1 ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглянув справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Частина 3 вказаної статті передбачає, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

При цьому, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. 4 вказаної статті).

Відповідно до ч. 5 вказаної статті розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці звертає увагу, що несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання. Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Обставини, які зумовлюють надання розстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. Отже, питання щодо надання розстрочки (відстрочки) виконання рішення суду повинно вирішуватися судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Таким чином, системне тлумачення положень ст.ст.267, 435 ЦПК України, ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави дійти висновку, що питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення може бути вирішено або при ухваленні судом рішення або вже після відкриття виконавчого провадження у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення і його виконання є неможливим. Тобто єдиною підставою для відстрочки виконання рішення є наявність обставин, що утруднюють виконання рішення, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повній мірі в строки і порядок, передбачений чинним законодавством.

Станом на день розгляду заяви ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду виконавчий лист по даній цивільній справі не видавався, а отже виконавче провадження за виконавчим листом не відкривалося.

Враховуючи те, що виконавче провадження за виконавчим листом не відкривалося, суд дійшов висновку, що підстави для розстрочки виконання рішення відсутні, а заява ОСОБА_1 подана передчасно, що не позбавляє її у майбутньому звернутись до суду із заявою у порядку ст. 435 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 267, 353, 435 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

п о с т а н о в и в :

Заяву ОСОБА_1 про розстрочення виконання судового рішення у цивільній справі №753/14920/24 за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду відповідно до статей 354-355 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строків на апеляційне оскарження, або після перегляду в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя Осаулова Н.А.

Повний текст ухвали суду виготовлено 26.05.2025 року