П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2025 року м. Київ

Справа №759/7010/24

Апеляційне провадження №22-ц/824/3619/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Нежури В.А., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Цюрпіти Д.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Ул'яновської О.В. 16 жовтня 2024 року в м. Київ, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Житло - Капітал», треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогач Вадим Вікторович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ляшенко Віталій Володимирович про скасування рішення про державну реєстрацію речового права,

В С Т А Н О В И В

У квітні 2024 року представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив:

визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 18 грудня 2020 року №2325, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ляшенко В.В.;

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 55799865 від 18 грудня 2020 року (номер відомостей про речове право: 39795823, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000);

скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 ;

визнати за позивачем право власності на квартиру, та стягнути судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та ТОВ «Фінансова компанія «Житло-Капітал» було укладено договір №52-0106/2018-2 про участь у Фонді фінансування будівництва, відповідно до умов якого позивач зобов`язався передати відповідачу грошові кошти з метою отримання у власність квартири в ЖК «Пектораль» за адресою: АДРЕСА_2 , ТОВ «Фінансова компанія «Житло-Капітал» зобов`язалось прийняти грошові кошти на рахунок ФФБ у довірчу власність та здійснювати від свого імені та за плату управління цими коштами.

Позивач свої зобов`язання за вказаним договором виконав, 02 грудня 2020 року здійснив усі розрахунки з управителем, перерахував грошові кошти в сумі 970029,00 грн на банківський рахунок ТОВ «Фінансова компанія «Житло-Капітал». 02 жовтня 2020 року між сторонами укладено договір №М52-0106/2018-2 відступлення майнових прав, відповідно до якого управитель передає, а позивач приймає майнові паї на об`єкт інвестування, що підлягає передачі позивачу після завершення будівництва. Також відповідно до умов даного договору, позивач набуває прав на об`єкт інвестування з дати підписання договору. На підставі вказаних документів 18 лютого 2022 року між ТОВ «Інвестиційна компанія «Укрбуд Інвест» та позивачем складено акт приймання-передачі об`єкту інвестування №538, а саме квартири АДРЕСА_3 .

При спробі зареєструвати право власності на вказану квартиру, позивачу стало відомо, що дане нерухоме майно належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири №235 від 18 грудня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ляшенко В.В., майно знаходиться під обтяженням - арештом на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 01.04.2021 в рамках кримінального провадження. При ознайомленні з матеріалами кримінального провадження позивачу стало відомо, що квартира АДРЕСА_1 попередньо була зареєстрована за ОСОБА_3 на підставі підроблених документів. З даною особою ТОВ «Фінансова компанія «Житло-Капітал» жодних договорів не укладало, майнові права на об`єкт інвестування ОСОБА_3 у встановленому законом порядку не набув, підстави для набуття останнім права власності на вказану квартиру відсутні, а тому відсутні підстави для реєстрації права власності на спірне майно за ним. Не набувши права власності на квартиру, ОСОБА_3 не мав законних підстав для відчуження вказаної квартири третім особам. Спірний договір купівлі-продажу є недійсним з підстав порушення норм ст. ст. 203, 219, 655, 658 ЦК України. У результаті незаконної реєстрації права власності на майно на іншу особу, позивач позбавлений права власності на квартиру.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Житло - Капітал», треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогач Вадим Вікторович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ляшенко Віталій Володимирович про скасування рішення про державну реєстрацію речового права - задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири від 18 грудня 2020 року №2325, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ляшенко Віталієм Володимировичем, предметом якого є продаж квартири АДРЕСА_1 .

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 55799865 від 18 грудня 2020 року (номер відомостей про речове право: 39795823; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000), яким за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Скасовано Державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 (номер відомостей про речове право: 39795823; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 000).

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у справі у розмірі 9299, 20 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що укладаючи 18 грудня 2020 року договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , продавцю вказане нерухоме майно на праві приватної власності не належало, останній діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб. Спірний правочин суперечить вимогам чинного законодавства, інтересам позивача та моральним засадам. При цьому, позивачем доведено законність набуття прав на спірне майно, а тому спірний договір купівлі-продажу квартири підлягає визнанню недійсним.

Оскільки спірний договір купівлі-продажу квартири визнано недійсним в судовому порядку, то суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, які були внесені на підставі укладення договору купівлі-продажу квартири.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_5 за позивачем, виходив з того, що позивач набув право власності на спірну квартиру на підставі договору №52-0106/2018-2 про участь у фонді фінансування будівництва від 01 червня 2018 року, договору доручення №406 від 02 жовтня 2020 року, договору М52-0106/2018-2 відступлення майнових прав. У подальшому ОСОБА_2 отримав довідку №453 від 28 грудня 2020 року фонду фінансування будівництва виду А ЖК «Пектораль», яка підтвердила, що позивачем здійснені остаточні розрахунки із управителем та яка підтверджує його право на набуття у власність спірної квартири. Стороною відповідача вказані обставини спростовані не були.

Не погодилася із вказаним рішенням суду відповідач, її представником подано апеляційну скаргу, в якій він вказує на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, і ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права. Представник відповідача зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, які давали б підстави вважати, що між ТОВ «Фінансова компанія «Житло-Капітал» та ОСОБА_3 не укладався договір №52-0106/2018-2 про участь у Фонді фінансування будівництва, відтак відсутні і докази того, що ОСОБА_3 набув квартиру незаконно.

Щодо договору купівлі-продажу квартири укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , представник вказує на те, що в даному випадку ОСОБА_1 було придбано квартиру у встановленому законом порядку, за відплатним нотаріально посвідченим договором, за вартістю, згідно незалежної експертної оцінки майна. На момент придбання спірної квартири право власності на неї було зареєстровано за ОСОБА_3 , жодних підстав, які б унеможливлювали відчуження ним квартири на дату укладення договору купівлі-продажу не було. За таких обставин, підстав для визнання договору купівлі-продажу недійсним, не має.

Щодо добросовісності набуття права власності на квартиру ОСОБА_1 , представник зазначає, що нею було придбано квартиру у встановлений законом спосіб, за відплатним нотаріально посвідченим договором за вартістю, згідно незалежної експертної оцінки майна. На момент придбання спірної квартири право власності на неї було зареєстровано за ОСОБА_3 , жодних підстав, які б унеможливлювали відчуження ним квартири на дату укладення договору купівлі-продажу не було. Жодних судових спорів, предметом позову в яких була б квартира, не було. Відтак, в суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки витребування спірної квартири у ОСОБА_1 , яка є добросовісним набувачем та набула право власності на об`єкт нерухомого майна на підставі відплатного договору, призведе до порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод. У такому випадку на відповідача буде покладений індивідуальний та надмірний тягар.

Також представник зазначає, що позивачем не підтверджено факт розрахунку за квартиру, такі докази відсутні в матеріалах справи.

Крім того, представник вказує, що позивачем було обрано неналежний спосіб захисту прав, оскільки як вбачається з позовної заяви, позивач вважає, що саме він є власником квартири, а тому в такому разі він мав звернутися до суду з віндикаційним позовом, натомість останній заявив вимоги про визнання права власності, що є неналежним способом захисту прав у даному випадку. Отже, обрання позивачем неналежного способу захисту є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Щодо спливу строків позовної давності, представник відповідача вказує на те, що в даному випадку початок перебігу строку позовної давності має місце з 16 грудня 2020 року (наступний день з дати реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_3 ). До суду позивач звернувся 03 квітня 2024 року, тобто вже поза межами трирічного строку позовної давності . З огляду на сплив строку позовної давності позов не підлягає задоволенню. Зазначає, що представником ОСОБА_1 під час розгляду справи робилась заява про застосування наслідків спливу строку позовної давності, однак суд першої інстанції взагалі не надав оцінку вказаній заяві.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення. Стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу понесені останньою у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, при цьому надавши строк для подання доказів передбачений ч.8 ст. 141 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача вказує на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, судом першої інстанції повно досліджено матеріали справи та обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, а також надано їм належну правову оцінку. За таких обставин, представник позивача просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Турутя З.Х. підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просив її задовольнити.

Представник позивача - адвокат Харін О.М. та представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Житло-Капітал» - Гонтар Д.О. заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що 01 червня 2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Житло-Капітал» (Управитель) та ОСОБА_2 (Довіритель) укладено договір №52-0106/2018-2 про участь у фонді фінансування будівництва, відповідно до п. 1.1 якого Довіритель зобов'язується передати Управителю в управління грошові кошти з метою отримання Довірителем у власність житла (об`єкта інвестування), а Управитель зобов`язується прийняти кошти на рахунок ФФБ у довірчу власність та здійснювати від свого імені та за плату управління цими коштами в порядку та на умовах, передбачених цим договором, правилами фонду фінансування будівництва виду А ЖК «Пектораль», затвердженими наказом директора Управителя №4 від 17 березня 2016 року, договором між забудовником та управителем №17/03/16 від17 березня 2016 року та чинним законодавством України (т.1 а.с.17-23).

Пунктом 1.9 даного договору визначено, що об`єктом інвестування є двокімнатна квартира АДРЕСА_6 .

02 жовтня 2020 року між ОСОБА_2 (Довіритель) та ТОВ «Укрбудпереказ» (Повірений) укладено договір доручення №406, відповідно до умов якого Довіритель доручає, а Повірений зобов`язується на умовах та у строки, визначені цим договором та правилами агентського співробітництва здійснити від імені, в інтересах та за рахунок Довірителя перерахування грошових коштів на рахунок відповідного фонду фінансування будівництва ТОВ «ФК Житло-Капітал» в якості оплати за договором участі у фонді фінансування будівництва та винагороди ТОВ «ФК Житло-Капітал» за управління майном. Довіритель зобов`язується під час укладення цього договору внести до каси Повіреного грошові кошти в загальній сумі 970029,00 грн (т.1 а.с.25).

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №508 від 02 жовтня 2020 року , ТОВ «Укрбудпереказ» прийнято від ОСОБА_2 кошти за договором доручення №406 для внесення на рахунок ФФБ в сумі 970029,00 грн (т.1 а.с.26).

02 жовтня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Житло-Капітал» (Управитель) та ОСОБА_2 (Довіритель) укладено договір №М52-0106/2018-2 відступлення майнових прав, відповідно до якого Управитель передає, а Довіритель приймає майнові права на об`єкт інвестування, що підлягає передачі Довірителю в порядку та на умовах договору про участь у ФФБ після завершення будівництва. Опис об`єкта інвестування: двокімнатна квартира АДРЕСА_7 (т.1 а.с.28).

28 грудня 2020 року ОСОБА_2 видано довідку №453 фонду фінансування будівництва виду А ЖК «Пектораль», яка підтверджує, що Довірителем здійснені остаточні розрахунки із Управителем та яка підтверджує право Довірителя на набуття у власність закріпленого за ним об`єкта інвестування, а саме: двокімнатна квартира АДРЕСА_6 (т.1 а.с.27)

Відповідно до розпорядження Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації №828 від 09 грудня 2020 року, житловому будинку (ІІ пусковий комплекс -секції 3, 4, 5) у складі проєкту будівництва багатофункціонального комплексу в складі приміщень житлового призначення, торговельно-розважальних та офісних приміщень: АДРЕСА_2 присвоєно адресу: АДРЕСА_8 (т.1 а.с.29).

18 грудня 2020 року між ОСОБА_3 (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_9 . Пунктом 2 вказаного договору зазначено, що відчужувана квартира належить Продавцю на праві приватної власності, яке зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та згідно з інформаційною довідкою №237717066 від 18 грудня 2020 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, номер запису про право власності 39748039. Реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна проводилась без видачі документа, що посвідчує таке право, у зв`язку з веденням в експлуатацію новоствореного об`єкта нерухомого майна. Продаж вчинено за 1077810 грн (т.1 а.с. 30).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав від 10 вересня 2023 року, квартира за адресою: АДРЕСА_9 зареєстрована за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 18 грудня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ляшенко В.В. Також з реєстру вбачається наявність реєстрації обтяження здійсненого приватним нотаріусом Верповською О.В. на підставі ухвали суду від 01 квітня 2021 року у справі № 761/11326/21, копія вказаної ухвали також наявна в матеріалах справи (т.1 а.с.31,16).

24 листопада 2023 року заступник директора ТОВ «Фінансова компанія «Житло-Капітал» на адвокатський запит представника позивача повідомив, що договір №52-0106/2018-2 від 01 червня 2018 року про участь у фонді фінансування будівництва з ОСОБА_3 не укладався, грошові кошти на рахунки ТОВ «Фінансова компанія «Житло-Капітал» не вносились. Дана особа не є інвестором (довірителем) щодо будь-якого із об`єктів інвестування у ЖК «Пектораль». Між сторонами не укладався договір відступлення майнових прав на спірне майно, акт приймання-передачі квартири згідно договору №52-0106/2018-2 не складався (т.1 а.с.87). Крім цього у поясненнях наданих до суду першої інстанції відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Житло-Капітал» визнає права позивача та пред`явлені ним позовні вимоги (т.1 а.с.202-202).

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В силу ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

В порядку ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Положеннями ч.2 ст. 331 ЦК України визначено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до закріпленого в ст. 387 ЦК України загального правила власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно положень ст.16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачено статтею 215 цього ж Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 202 ЦК України правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина 4 цієї ж статті Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

В порядку визначеному п.1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема:

§ укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва або майбутній об`єкт нерухомості, речові права на які підлягають державній реєстрації, чи його дубліката (п.1);

§ судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості (п.9).

В силу ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

В порядку ч.ч.1-3 ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

За правилами встановленими ч.ч.1, 6 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Положеннями п.4 ч.3. ст.376 ЦПК України передбачено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.

У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

У Постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 705/3876/18 Верховний Суд роз`яснив, що найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом і у інших постановах, зокрема, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17.

Верховний Суд у постанові від 26 січня 2022 року у справі № 917/2041/20 вказав на те, щовимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (що і має місце у даній справі), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи, чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість заінтересованої особи законно реалізувати свої права.

У цій постанові Верховний Суд також відмітив, що підставою участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору є їх заінтересованість у результатах вирішення спору, а саме - ймовірність виникнення в них у майбутньому права на позов або можливості пред'явлення до них позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача. Водночас предмет спору повинен перебувати поза межами цих правовідносин, в іншому разі такі особи можуть мати самостійні вимоги на предмет спору. Для таких третіх осіб у принципі неможливий спір про право з протилежною стороною у відповідному судовому процесі. Якщо зазначений спір допускається, то ця особа обов`язково повинна мати процесуальний статус (становище) співвідповідача у справі, а не третьої особи (див. правовий висновок Верховного Суду у постановах від 20 серпня 2019 року у справі № 910/13209/18, від 26 травня 2020 року у справі № 922/2743/18)

Як неодноразово вказував Верховний Суд (див. наприклад постанови від 30 липня 2020 року у справі № 670/23/18, від 18 листопада 2020 року у справі № 318/1345/17, від 14 квітня 2021 року у справі №552/3469/18, від 02 лютого 2022 року у справі №756/15524/18-ц ) у справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них.

У постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі №300/808/19 зазначено, що якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли не можливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (постанова Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 457/726/17. Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові.

Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39)).

З наведених обставин вбачається, що позивачем заявлені вимоги до відповідачів ОСОБА_1 , ТОВ «ФК «Житло-Капітал». При цьому першою вимогою є вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 18 грудня 2020 року.

В обґрунтуванні цієї позовної вимоги вказано на те, що ОСОБА_3 не мав права відчужувати спірну квартири, оскільки з ним ТОВ «Фінансова компанія «Житло-Капітал» жодних договорів не укладало, майнові права на об`єкт інвестування ОСОБА_3 у встановленому законом порядку не набув. Поряд з цим з умов оспорюваного договору вбачається, що спірна квартира попередньо була зареєстрована за ОСОБА_3 .

Однак позовна вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 18 грудня 2020 року пред`явлена до відповідачів ОСОБА_1 , ТОВ «ФК «Житло-Капітал». При цьому ТОВ «ФК «Житло-Капітал» не учасником цих правовідносин. А сторона оспорюванного договору ОСОБА_3 залучений лише в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних позовних вимог. Проте процесуальний статус третьої особи і відповідача у справі є відмінним. Для третіх осіб у принципі неможливий спір про право з протилежною стороною у відповідному судовому процесі. Якщо зазначений спір допускається, то ця особа обов`язково повинна мати процесуальний статус (становище) співвідповідача у справі, а не третьої особи. У справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них.

В ході розгляду справи позивач клопотання про залучення ОСОБА_3 до участі в справі як співвідповідача не заявляв. Виходячи з вимог процесуального закону саме позивач визначає склад учасників справи, і підстави позову. А суд діючи в межах диспозитивності, розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог.

У суду апеляційної інстанції на стадії апеляційного перегляду справи відсутня можливість залучити до участі у справі належних відповідачів, оскільки по суті справа вирішується судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності і обґрунтованості ухваленого судом першої інстанції рішення в межах, встановлених ст.367 ЦПК України.

Належним суб`єктним складом відповідачів є склад відповідачів, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи не визнаного матеріального правовідношення. Отже, встановивши, що до участі у справі у якості відповідача не залучено сторону оспорюваного договору, а суд апеляційної інстанції позбавлений можливості залучати відповідачів до участі у справі, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Оскільки має місце визначення неналежного складу учасників справи, суд позбавлений можливості надавати оцінку по суті спірних правовідносин. Пред`явлення позову до неналежного відповідача, є самостійною підставою для відмови в позові.

У позовних вимогах позивач просив скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 55799865 від 18 грудня 2020 року, тобто реєстраційну дію вчинену на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 18 грудня 2020 року, а також скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , тобто первинну реєстрацію цієї квартири, як новоствореного майна.

Виходячи з положень спеціального Закону підставою для державної реєстрації може бути судове рішення, щодо набуття, зміни або припинення права власності. Вказане свідчить про те, що законодавцем визначено можливість ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав.

Тобто фактично вказував на незаконність, безпідставність здійснення першої реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, без визначення відповідальної особи, якою як вбачається мав бути ОСОБА_3 , та другої реєстрації здійсненої внаслідок укладення ним договору купівлі-продажу з ОСОБА_1 . Вказане також свідчить про те, що вимога щодо скасування першої реєстраційної дії пред`явлена до неналежних відповідачів, а вимога щодо другої реєстраційної дії має похідний характер і не є обов`язковою, так як у разі визнання недійсним договору відповідна реєстраційна дія здійснюється на підставі рішення суду.

Останньою позовною вимогою позивачем було визначено - визнати за ним право власності на спірну квартиру, однак визначення такої вимоги має суперечливий характер, оскільки визнання незаконною першої реєстраційної дії, визнання недійсним договору та визнання незаконною реєстраційної дії вчиненої на його підставі мало б відновити порушене право. При цьому у разі набуття позивачем права власності та або права законного очікування набуття права власності позивач має право на витребування майна, що є належним способом захисту, а визнання права власності є належним способом захисту виключно у разі оспорення чи невизнання цього права позивача.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції встановлений неналежний склад відповідачів при вирішенні позовної вимоги про визнання недійсним договору та скасування першої реєстраційної дії щодо спірної квартири, що є самостійною підставою для відмови у позові, а інші позовні вимоги мають похідний характер, при цьому вбачається неправильність обраного позивачем способу захисту, то заявлений позов не підлягає до задоволення в цілому.

Оскільки має місце визначення неналежного складу учасників справи, суд позбавлений можливості надавати оцінку по суті спірних правовідносин. Пред`явлення позову до неналежного відповідача, є самостійною підставою для відмови в позові. А тому доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 щодо її добросовісного набуття права власності на квартиру та щодо застосування наслідків пропуску строку позовної давності не підлягають оцінці апеляційним судом.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження частково, суд першої інстанції не достатньо повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав їм неналежну правову оцінку, що дає підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволення заявлених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2024 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Житло - Капітал», треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогач Вадим Вікторович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ляшенко Віталій Володимирович про скасування рішення про державну реєстрацію речового права - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: В.А. Нежура

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 26 травня 2025 року.