Справа № 541/4312/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 травня 2025 року Шишацький районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді Вергун Н.В.,
за участю: секретаря судових засідань Курінної Я.М.,
представника позивача адвоката Смірнова С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Шишаки Миргородського району Полтавської області у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - Акціонерне товариство « Акцент Банк » Monobank, Акціонерне товариство « Універсал Банк » про поділ боргових зобов`язань подружжя, -
26 листопада 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_2 про поділ боргових зобов`язань подружжя.
Позов мотивовано тим, що 29 лютого 2024 року у Подільському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м. Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 , про що було зроблено відповідний актовий запис за № 36 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .
На момент реєстрації шлюбу відповідач ОСОБА_2 відбував покарання у ВК № 64 м. Полтава.
Під час перебування у шлюбі внаслідок умовлянь відповідача, якому постійно потрібні були грошові кошти на особисті потреби та забезпечення належних умов відбування покарання у місцях позбавлення волі, позивач уклала дев`ять кредитних договорів, загальна сума фінансових зобов`язань з урахуванням відсотків по яких становить 155 467 грн. 81 коп.
Оскільки фінансові зобов`язання були набуті під час шлюбу, вони є об`єктами спільної сумісної власності подружжя та відповідно до положень ч. 1 ст. 70 СК України належать їм у рівних частках, тому просила визнати фінансові зобов`язання, укладені під час шлюбу, спільною сумісною власністю та здійснити їх розподіл порівну.
Окрім цього, судові витрати у справі позивач просила покласти на відповідача.
Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03 грудня 2024 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 передано на розгляд за підсудністю до Шишацького районного суду Полтавської області ( а.с. 82 ).
30 грудня 2024 року цивільна справа № 541/4312/24 надійшла на адресу Шишацького районного суду Полтавської області ( а.с. 84 ).
Ухвалою суду від 02 січня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 прийнято до розгляду провадження у справі відкрито, її розгляд ухвалено проводити у порядку загального позовного провадження, у зв`язку з чим розпочато підготовче провадження у справі ( а.с. 87 ).
Ухвалою суду від 26 березня 2025 року підготовче провадження у справі закрито, її розгляд призначено у відкритому судовому засіданні ( а.с. 115 ).
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, надавши представництво своїх інтересів - адвокату Смірному С.І.
Представник позивача адвокат Смірнов С.І. позов ОСОБА_1 підтримав та просив його задовольнити, виходячи з обставин, що у ньому викладені, проти винесення заочного рішення у справі не заперечував. При цьому, не заперечував того факту, що сім кредитних договорів позивач уклала до реєстрації шлюбу з відповідачем.
Відповідач, незважаючи на своєчасність повідомлення про місце, дату та час розгляду справи ( а.с. 93, 99, 105, 107, 108, 118, 130 131, 133, 143 ) у судове засідання не з`явився, не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи та за згодою позивача суд вирішує справу в порядку заочного розгляду в порядку статті 280 ЦПК України.
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, будучи належним чином повідомленні про місце, дату та час розгляду справи ( а.с. 91, 92, 101, 103, 120, 125 ), у судове засідання не з`явилися, будь яких заяв клопотань на адресу суду від їх представників не надходило.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь - якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.
Так, судом встановлено, що сторони 29 лютого 2024 року у Подільському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м. Полтаві Східного міжрегіонального управління юстиції зареєстрували шлюб, про що цього ж дня складено актовий запис за № 36 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 ( а.с. 10 ).
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 грудня 2024 року, яке набрало законної сили 14 січня 2025 року ( справа № 750/130/35/24 ), шлюб між сторонами розірваною.

Як убачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 з АТ « Акцент Банк » уклала ряд кредитних договорів, а саме:

- 18 лютого 2024 року на суму 240 грн. 00 коп. з загальною вартістю кредиту 294 грн. 72 коп. ( а.с. 55 61 );

- 18 лютого 2024 року на суму 12 159 грн. 04 коп. з загальною вартістю кредиту 17 703 грн. 57 коп. ( а.с. 69 75 );

- 19 лютого 2024 року на суму 4500 грн. 00 коп. з загальною вартістю кредиту для споживача за весь строк користування 6 552 грн. 00 коп. ( а.с. 27 - 33 );

- 23 лютого 2024 року на суму 2000 грн.00 коп. з загальною вартістю кредиту 2 912 грн. 00 коп. ( а.с. 41 47 );

- 23 лютого 2024 року на суму 694 грн. 00 коп. з загальною вартістю кредиту - 1 010 грн. 47 коп. ( а.с. 48 - 54 );

- 23 лютого 2024 року на суму 4 722 грн. 93 коп. з загальною вартістю кредиту 6 876 грн. 59 коп. ( а.с. 62 68 );

- 27 лютого 2024 року на суму 4 505 грн. 25 коп. з загальною вартістю кредиту для споживача на весь строк користування 6 559 грн. 65 коп. ( а.с. 34 40 ).

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, фізична або юридична особа може набути право власності на підставах, що не заборонені законом.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.355 ЦК України майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Крім того, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.3 ст.368 ЦК України).

Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1 ст.61 СК України).

У випадку, якщо один з подружжя отримує у власність майно (грошові кошти) внаслідок укладення кредитного договору, договору позики тощо, у другого з подружжя за певних умов може виникати зобов`язання щодо повернення таких грошових коштів разом із чоловіком/дружиною, який (яка) уклали вказані договори (солідарний боржник), окрім цього, наявність боргових зобов`язань подружжя враховується під час поділу майна в судовому порядку.

Так, у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", судам роз`яснено, що до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Вищезазначена позиція прослідкується в низці судових рішень Верховного Суду, зокрема в постанові від 13 травня 2019 року у справі № 638/1962/17, постанові від 06 березня 2019 року у справі №754/11103/16-ц, постанові від 30 січня 2019 року у справі №372/1558/16-ц тощо.

У ч.3 ст.61 СК України зазначається: якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вищезазначене законодавче положення кореспондується із ч.4 ст.65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У судовій практиці неодноразово висвітлювалась позиція, відповідно до якої належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, а і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Тобто критеріями, які дають змогу надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, уможливлює надати йому правовий статус спільної власності подружжя (Постанови Верховного Суду України у справі №6- 7цс13, справі №6-264цс15).

Отже, ключовим моментом для визначення того, чи буде майно (грошові кошти), одержане за договором, укладеним одним із подружжя під час шлюбу, належати до об`єктів спільної сумісної власності подружжя та чи підлягатиме заборгованість за таким договором врахуванню під час поділу майна, є з`ясування: а) чи укладено договір під час шлюбу; б) чи укладено договір в інтересах сім`ї, а не у власних, не пов`язаних із сім`єю інтересах одного з подружжя; в) чи використано одержане за договором в інтересах сім`ї, а не у власних, не пов`язаних із сім`єю інтересах одного з подружжя.

Верховний Суд у постанові від 08 квітня 2020 року у справі №361/7130/15-ц зазначає: « Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди з`ясовують справжню правову природу вкладеного договору, незалежно від найменування документа ».

При цьому, Верховний суд наголосив, що приписи статті 65 СК України регулюють правовідносини щодо розпорядження майном, яке є спільною сумісною власністю подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір за своєю правовою природою є правочином щодо отримання у власність грошових коштів, а не правочином щодо розпорядження належним подружжю майном.

Такий договір створює обов`язки для другого з подружжя лише у разі якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

Під час розгляду справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 лютого 2024 року по 14 січня 2025 року, будь - яке майно ( грошові кошти ), одержані за договорами, останні за час шлюбу не набули. Проаналізовані судом кредитні договори позивач уклала у період часу з 18 по 27 лютого 2024 року, тобто до реєстрації шлюбу з відповідачем.

Згідно ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.5 та 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З боку позивача та його представника суду не надано жодних доказів які б надавали змогу зробити висновок про укладання та використання одержаних коштів за договорами кредити та позики саме під час шлюбу сторін в інтересах сім`ї, що в свою чергу є підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 .

З огляду на вказані обставини, суд критично відноситься до наданих позивачем виписок з карткового рахунку, наданих АТ « Акцент - Банк » за період з 29 лютого 2024 року по 04 листопада 2024 року, а також рух коштів по картці, що наданий АТ « Універсал Банк » за аналогічний період ( а.с. 14 26 ). У матеріалах справи відсутні будь які дані щодо дати відкриття даних розрахункових рахунків та надходження на них кредитних коштів за наслідками укладених під час шлюбу позивачем кредитних договорів в інтересах сім`ї. Вказані виписки містять детальний перелік усіх фінансових операцій позивача, здійснених за вибраний останньою період. Включає інформацію про зняття коштів, платежі та інші транзакції.

Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 5, 141, 178, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - Акціонерне товариство « Акцент Банк » Monobank, Акціонерне товариство « Універсал Банк » про поділ боргових зобов`язань подружжя, - відмовити.

Судові витрати, що пов`язані з сплатою судового збору у розмірі 1 544 грн. 68 коп., - віднести за рахунок позивача ОСОБА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте Шишацьким районним судом Полтавської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом вищевказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Найменування сторін:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Головуючий суддя: