ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року м.Суми

Справа №591/4279/24

Номер провадження 22-ц/816/560/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Філонової Ю. О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 31 липня 2024 року у складі судді Ніколаєнко О.О., ухваленого в м. Суми, повне судове рішення складено 08 серпня 2024 року,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,

в с т а н о в и в :

У квітні 2024 року ОСОБА_2 , діючи через свого представника адвоката Страшка Є.В., звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 15 липня 2000 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 09 листопада 2018 року. Мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На даний час син навчається в Сумському державному педагогічному університеті ім. А.С.Макаренка на денній формі навчання.

Вказувала, що син перебуває на її утриманні, відповідач ухиляється від покладеного на його обов`язку утримувати сина. Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для його фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідач офіційно працює, має стабільний дохід, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання сина.

Посилаючись на вищевказані обставини, остаточно уточнивши позовні вимоги, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 33% всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для працездатної особи, на період навчання сина, але не більше ніж до досягнення 23 років.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 31 липня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який продовжує навчання, у розмірі 1/5 всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, до закінчення навчання (орієнтовна дата 30.06.2026), але не довше, ніж до досягнення сином 23 років, починаючи стягнення з 29.04.2024.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 726,72 грн. пропорційно до задоволених вимог.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що син ОСОБА_4 не потребує утримання з боку батька, оскільки навчається у вищому навчальному закладі на бюджетній основі, витрат, пов`язаних з проживанням або відвідуванням навчального закладу не несе, так як навчається вдома у дистанційному режимі.

Крім того, що син ОСОБА_4 отримує стипендію у розмір 2880 грн, має додатковий дохід від участі у футбольних змаганнях в середньому 3750 грн на місяць, також його утримують щомісяця дід та баба по лінії батька, від матері щодня син отримує у середньому 75 грн та від нього щомісячно 550 грн.

Вказує, що ОСОБА_4 є повнолітньою особою, має вільний від навчання час і не позбавлений можливості працевлаштуватися для додаткового доходу.

Зазначає, що він отримує мінімальну заробітну плату, у зв`язку з наявними тривалими хронічними хворобами проходить лікування та несе витрати на придбання ліків, через невеликий розмір доходу позбавлений можливості утримувати своїх непрацездатних батьків.

В установлений апеляційним судом строк, відзиву на апеляційну скаргу, позивачкою подано не було.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12).

ОСОБА_3 навчається на 2 курсі денної форми навчання Навчально-наукового інституту фізичної культури Сумського державного педагогічного університету ім. А.С.Макаренка, на бюджетній основі. Термін навчання з 15 вересня 2022 року по 30 червня 2026 року (а.с. 11).

ОСОБА_5 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою : АДРЕСА_1 (а.с.27).

Згідно з довідкою ГС «Асоціація футболу Сумської області» № 36/2 від 07 червня 2024 року ОСОБА_1 працює в громадській спілці «Асоціація футболу Сумської області» на посаді спеціаліст з 10 січня 2020 року по теперішній час. Дохід за період з 0 1 грудня 2023 року по 31 травня 2024 року склав 44100,00 грн (а.с.51).

Згідно з інформацією Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях від 17 червня 2024 року за даними ЄДР МВС станом на 17 травня 2024 року за ОСОБА_2 зареєстровано транспортні засоби: FORD KUGA, 2011 року випуску; MERCEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, 2011 року випуску; MERCEDES-BENZ SPRINTER 516 CDI, 2011 року випуску (а.с.69).

ОСОБА_5 зареєстрована як фізична особа-підприємець з 14 травня 2024 року (а.с.70).

ОСОБА_6 має інвалідність 2 групи, професійне захворювання, ОСОБА_7 з 30 жовтня 2008 року є пенсіонером за віком (а.с.71-74).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що син сторін ОСОБА_4 після досягнення повноліття продовжує навчання на денному відділенні вищого навчального закладу, у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, тому наявні підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання сина у розмірі 1/5 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до досягнення сином 23-річного віку. Суд вважав, що такий розмір аліментів буде розумним, достатнім, справедливим і відповідатиме інтересам повнолітнього сина, який навчається та у зв`язку з цим не працює, при цьому не порушуватиме прав та інтересів відповідача. При визначенні розміру аліментів судом враховано те, що відповідач є особою працездатного віку, а також стан здоров`я і матеріальне становище сторін та повнолітнього сина.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такі висновки суду першої інстанції узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до статті 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Частиною 1 статті 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Як передбачено частиною 1 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Тобто, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Сімейний кодекс України встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановивши, що ОСОБА_1 є працездатною особою, який може надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання повнолітнього сина, у розмірі 1/5 частини усіх видів доходу (заробітку), щомісячно, на період її навчання.

Колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів 1/5 частини від доходів відповідача, є достатнім та відповідає майновому становищу обох з батьків, а також їх повнолітнього сина.

Не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги про те, що син сторін ОСОБА_4 не потребує матеріальної допомоги, так як отримує стипендію, оскільки законом передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

Безпідставними є посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що син ОСОБА_4 має додатковий дохід від участі у футбольних змаганнях у розмірі 3750 грн на місяць у зв`язку з чим не потребує матеріальної допомоги від батька, оскільки такий дохід не є постійним заробітком ОСОБА_4 . Як пояснив допитаний судом першої інстанції ОСОБА_3 як свідок, що він грає за футбольний клуб та у сезон йому платять у середньому 3500-4000 грн на місяць.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, правильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку і ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 31 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

Ю. О. Філонова