Справа № 161/8626/24 Головуючий у 1 інстанції: Присяжнюк Л. М.
Провадження № 22-ц/802/411/25 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І.,

секретар Русинчук М.М.

з участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Вавринюк Н. Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Луцьке підприємство електротранспорту» про визнання протиправним, недійсним та нікчемним строкового трудового договору, поновлення на роботі та стягнення втраченого заробітку за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 січня 2025 року та на додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 квітня 2025 року в складі судді Присяжнюк Л. М.,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з вказаним позовом мотивуючи тим, що після завершення навчання за професією «водій тролейбуса» у КП «Луцьке підприємство електротранспорту» був відрахований 13.11.2023 зі складу слухачів групи №4. Здобуття професії «водій тролейбуса» у КП «Луцьке підприємство електротранспорту» передбачало складання теоретичних іспитів із будови та експлуатації транспортного засобу, теоретичних іспитів із правил дорожнього руху та отримання посвідчення водія транспортних засобів відповідних категорій, правил дорожнього руху та практичного іспиту із керування транспортного засобу (які були успішно ним складені) із отриманням свідоцтва про здобуття професії «водій тролейбуса 3 класу».

07.02.2024 іспит був успішно ним складений, але у зв`язку із тим, що вартість самого посвідчення водія транспортних засобів відповідних категорій для нього, як безробітної особи, виявилась занадто високою, він відмовився оплатити його вартість. Згодом, віднайшовши грошові кошти він самостійно оплатив вартість посвідчення водія транспортних засобів відповідних категорій та 08.03.2024 був працевлаштований у КП «Луцьке підприємство електротранспорту» на посаду водія тролейбуса 3 класу.

При працевлаштуванні він наголошував посадовій особі відділу кадрів про укладення із ним безстрокового трудового договору, але йому було повідомлено, що строковий договір укладається з усіма працівниками підприємства, після чого він автоматично продовжується. Однак, 05.04.2024 його було звільнено з посади водія тролейбуса 3 класу, у зв`язку із закінченням строку дії строкового трудового договору. Керівництво не дало йому можливості подальшого набуття професійних навичок, достроково припинивши таке стажування.

Просив суд:

1. Визнати протиправним, недійсним та нікчемним строковий трудовий договір про прийняття його на посаду водія тролейбуса 3 класу;

2. Зобов`язати Комунальне підприємство «Луцьке підприємство електротранспорту» поновити його на посаду водія тролейбуса 3 класу із укладенням безстрокового трудового договору;

3. Стягнути на його користь із Комунального підприємства «Луцьке підприємство електротранспорту» втрачений заробіток з моменту його останнього звільнення до моменту поновлення на посаді водія тролейбуса 3 класу.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 21 січня 2025 року позові ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Луцьке підприємство електротранспорту» про поновлення на роботі відмовлено.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 05 травня 2025 року справу скеровано до Луцького міськрайонного суду Волинської області для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення щодо заявлених позовних вимог у справі, які не вирішені в оскаржуваному рішенні, однак були предметом розгляду в суді першої інстанції та щодо таких вимог надавались пояснення та досліджувались докази.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду від 10 квітня 2025 року в позові ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Луцьке підприємство електротранспорту» про визнання протиправним, недійсним та нікчемним строкового трудового договору, поновлення на роботі та стягнення втраченого заробітку відмовлено.

ОСОБА_1 подав апеляційні скарги на ухвалені рішення суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі на рішення Луцького міськрайонного суду від 21 січня 2025 року позивач посилається на його незаконність з мотивів порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.

Вважає що суд порушив приписи статей 76, 77, 79, 80, 89, 90, 95 ЦПК України та взяв до уваги докази, які не стосуються предмету спору. Зокрема, службову записку бригадира ОСОБА_3 , доповідну записку водія ОСОБА_4 , службове подання водія ОСОБА_5 , Акт службового розслідування дорожньо-транспортної пригоди з матеріальними збитками або потерпілими від 15.03.2024. Суд безпідставно не взяв до уваги довідки з Волинського обласного центру з гідрометеорології, відомостей про практичний стаж позивача, про відпрацьований час з моменту прибуття в ДЕПО.

Предметом позову є вимога про визнання протиправним укладення строкового трудового договору з тих підстав, що передбачених законом підстав для укладення строкового трудового договору не було. В порушення вимог п.3 ст. 23 КЗпП України роботодавець не повідомив позивача про наявність вакантних посад за час роботи не забезпечив можливість укладення безстрокового трудового договору.

Після закінчення навчання та прийняття на роботу він не повинен був проходити стажування.

Зауважує, що не заявляв позовних вимог про визнання законності чи правомірності його звільнення. Позов зводиться до визнання протиправним, недійсним та нікчемним строкового трудового договору про прийняття на посаду водія тролейбуса третього класу. Вважає що його дискримінували за професійною та кваліфікаційною ознакою, оскільки після його звільнення на протязі одного місяця були прийняті на роботу інші водії тролейбусів третього класу.

Має право переваги на залишення на роботі у разі скорочення чисельності штату працівників, оскільки є учасником бойових дій.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач спростовує аргументи апеляційної скарги, просить рішення залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Причиною укладення саме строкового трудового договору була заява ОСОБА_1 , в якій він просив про прийняття на роботу на один місяць. Після закінчення цього строку він був звільнений. Станом на день звільнення були відсутні вакансії водія 3-го класу, тому позивач не порушив вимог закону про інформування працівника, який працює за строковим трудовим договором, про вакантні посади.

Вимога пройти стажування передбачена пунктом 10 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого Постановою КМ України від 08.05.1993 № 340.

Оскільки Гаврилюк прийнятий на роботу за строковим договором, то наявність переваг для продовження строку трудового договору не має правового значення.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення Луцького міськрайонного суду від 10.04.2025 позивач наводить ті самі мотиви, з яких оскаржує рішення Луцького міськрайонного суду від 21 січня 2025 року, та просить скасувати ухвалене судом додаткове рішення в цій справі.

Відзив на апеляційну скаргу на додаткове рішення позивач не подавав.

Судом першої інстанції встановлено такі обставини.

07.03.2024 ОСОБА_1 звернувся до КП «Луцьке підприємство електротранспорту» із заявою про прийняття його на посаду водія тролейбуса 3 класу служби руху з 08.03.2024 року по строковому трудовому договору на один місяць

Згідно з наказом №28-к від 07.03.2024 ОСОБА_1 08 березня 2024 року було прийнято на роботу у КП «Луцьке підприємство електротранспорту» на посаду водія тролейбусу 3 класу в службу руху з 08.03.2024 по 07.04.2024.

Відповідно до наказу КП «Луцьке підприємство електротранспорту» №47-к від 05.04.2024 водія тролейбуса ОСОБА_1 з 07 квітня 2024 року звільнено на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, за закінченням терміну строкового трудового договору .

Апеляційним судом встановлено, що відповідно до штатного розпису, затвердженого 30 червня 2023 року,передбачено 33 одиниці водіїв тролейбуса 3 класу.

Наказом КП «Луцьке підприємство електротранспорту» від 22 грудня 2023 року № 159 внесено зміни до штатного розпису, згідно з яким з 30 грудня 2023 року виведено з штатного розпису 9 одиниць за професією «водій тролейбуса пасажирського 3 класу».

Згідно з штатним розписом, який введений в дію з 01 квітня 2024 року передбачено 24 одиниці водіїв тролейбуса 3 класу, вакантні посади відсутні.

Наказом 63-к від 27 травня 2024 року прийнято на посаду водія тролейбуса пасажирського з 29.05.2024 до 28.06.2024 ОСОБА_6 .

Наказом 64-к від 27 травня 2024 року прийнято на посаду водія тролейбуса пасажирського з 29.05.2024 до 28.06.2024 ОСОБА_7 .

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснень позивача, його представника, пояснення представника відповідача апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду від 21 січня 2025 року та додаткове рішення Луцького міськрайонного суду від 10 квітня 2025 року, які за своїм змістом є тотожними, не підлягають до задоволення з таких мотивів.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цими Кодексами, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України, частина 1 статті 16 ЦК України).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

В позовній заяві, в апеляційних скаргах позивач ОСОБА_1 звертає увагу суду на те, що предметом спору в справі за його позовом є вимога про визнання протиправним, недійсним та нікчемним строкового трудового договору про прийняття його на посаду водія тролейбуса 3 класу, його права порушені у зв`язку з прийняттям його на роботу за строковим трудовим договором, тому також заявляє вимогу поновити його на посаду водія тролейбуса 3 класу із укладенням безстрокового трудового договору та стягнення втраченого заробітку з моменту його останнього звільнення до моменту поновлення на посаді водія тролейбуса 3 класу.

Частиною першою статті 21 КЗпП України визначено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з приписами статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Підставою для укладення строкового трудового договору є заява працівника про прийняття на роботу, в якій вказуються обставини або причини, що спонукають працівника найматися на роботу за строковим трудовим договором, а також строк, протягом якого він працюватиме.

При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється за погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт).

Строк, на який працівник наймається на роботу, обов`язково має бути вказаний у наказі про прийняття на роботу, інакше буде вважатися, що працівник прийнятий на роботу за безстроковим трудовим договором. У трудовій книжці робиться запис без посилання на строковий характер трудових відносин.

Таким чином, порядок оформлення трудових відносин за строковим трудовим договором такий самий, як і за безстроковим. Але при цьому факт укладання трудового договору на певний строк чи на час виконання певної роботи повинен бути відображений як у заяві працівника про прийняття на роботу, так і в наказі чи розпорядженні роботодавця, яким оформлюється цей трудовий договір.

Встановивши, що позивач ОСОБА_1 у власноручно написаній заяві від 07.03.2024 просив прийняти його на роботу з 08.03.2024 на посаду водія тролейбуса третього класу строком на один місць, факт укладання строкового трудового договору на період часу з 08.03.2024 по 07.04.2024 відображений в наказі КП «Луцьке підприємство електротранспорту» № 28-к від 07 березня 2024 року, з яким позивач ознайомлений під розписку 07.03.2024, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стверджуючи в позовній заяві та в поданих апеляційних скаргах про написання заяви про прийняття на роботу за строковим трудовим договором під тиском адміністрації підприємства, про дискримінацію за кваліфікаційною ознакою, позивач, усупереч вимог статей 81,89 ЦПК України не надав належних та допустимих доказів на підтвердження таких доводів. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працював у КП « Луцьке підприємство електротранспорту» упродовж визначеного трудовим договором строку, після прийняття його на роботу та упродовж дії трудового договору не звертався в правоохоронні органи, в органи нагляду за дотриманням законодавства про охорону праці з заявами чи повідомленнями про чинення тиску при укладенні трудового договору, про дискримінацію або інші порушення його трудових прав, у період дії трудового договору, в день його звільнення та в наступні дні після звільнення ОСОБА_1 не звертався до відповідача із заявами про прийняття його на роботу водієм тролейбуса.

Вперше після звільнення ОСОБА_1 звернувся до директора КП «Луцьке підприємство електротранспорту» із письмовою заявою від 05.04.2024, в якій просив надати копію листа стажування та повідомив про намір оскаржити своє звільнення, про прийняття його на роботу в цій заяві не просив.

Також не висловлював прохання прийняти на роботу і в заяві на ім`я генерального директора КП «Луцьке підприємство електротранспорту» від 03.05.2024, в якій він просив надати довідку про штатну та фактичну чисельність водіїв, та інші документи.

Заперечуючи проти позову відповідач посилався на те, що не повідомляв про наявність вакантних посад позивача ОСОБА_1 у зв`язку з їх відсутністю, а також спростовував доводи позивача про безпідставно призначене стажування після закінчення навчання в професійному закладі та доводив необхідність стажування як посиланням на нормативно-правові акти, такі і на необхідність покращення професійних навичок та навичок спілкування, підтверджуючи допущені порушення і недоліки, які підтверджував письмовими доказами, у зв`язку з чим суд обгрунтовано послався в мотивувальній частині рішення на такі доводи з зазначенням поданих доказів, зокрема, вказав про подану Службову записку водія-бригадира ОСОБА_3 , доповідну записку водія тролейбуса Добринюк Л.Б., службове подання водія-бригадира ОСОБА_5 .

Відповідно до приписів пункту 3 ч. 4 статті 265 ЦПК України в мотивувальній частині рішення зазначається мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Ураховуючи що під час розгляду справи в судовому засіданні, також в письмових поясненнях позивач посилався на лист Західного міжрегіонального управління державної служби з питань праці, у якому ОСОБА_1 повідомили про порушення роботодавцем п.3 ст. 23 КЗпП України, суд першої інстанції обгрунтовано надав правову оцінку такому доказ , зазначивши, що він не має правового значення для вирішення спору.

Відповідно до приписів ч. 1 статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Ураховуючи, що позивач звільнений з роботи у зв`язку із закінченням строку трудового договору, а не у зв`язку із скороченням чисельності чи штату працівників, свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором, у цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений, аргументи ОСОБА_1 про наявність у нього пільг відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не можуть бути прийняті до уваги при вирішенні цього спору.

Інші доводи апеляційних скарг на рішення суду та на додаткове рішення суду не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів та обставин справи, до заперечень висновків суду.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду від 21 січня 2025 року та додаткове рішення Луцького міськрайонного суду від 10 квітня 2025 року залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 січня 2025 року та додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 квітня 2025 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді