Провадження № 2/369/1427/25
РІШЕННЯ

Іменем України

27.05.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Осіпова В.І.

за участі

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за неотримане речове право та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , треті особи Приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Товтин Світлана Вікторівна, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

У вересні 2023 року до Рівненського міського суду Рівненської області надійшла позовна заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів за неотримане речове право. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилається на те, що вона є донькою і спадкоємцем ОСОБА_7 , який на момент своєї смерті перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 . Вказує, що з наявних у неї копій документів, позивач встановила, що підчас шлюбу ОСОБА_8 придбав та оформив на ОСОБА_4 земельні ділянки кадастровий номер :01:006:0300, кадастровий номер :01:006:0287, та кадастровий номер :01:006:5036, які були відчужені ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_7 .

Вказує, що ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності на спільне майно подружжя (земельні ділянки) належало 1/2 згаданих земельних ділянок. Оскільки земельні ділянки кадастровий номер :01:006:0300, кадастровий номер :01:006:0287 були об`єднані та утворилась нова земельна ділянка з кадастровим номером :01:006:0418. Тому вона вважає, що має право на спадкування 2/3 майна померлого ОСОБА_7 .

Просила суд стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 вартість 1/3 частини земельних ділянок кадастровий номер :01:006:5036 та :01:006:0418, в розмірі 671 000,00 грн.; судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 28 вересня 2023 по справі №569/18217/12 позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів за неотримане речове право передано на розгляд за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Не погодившись з таким судовим рішенням, ОСОБА_3 оскаржила ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 28.09.2023 по справі №569/18217/23 до Рівненського апеляційного суду.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року по справі №569/18217/23 ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні апеляційної скарги на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 28.09.2023 по справі №569/18217/23. Справу№569/18217/23 передано на розгляд за підсудність до Києво-Святошинському районному суді Київської області.

26 грудня 2024 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла на розгляд позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів за неотримане речове право.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2023 року відкрито провадження по справі, визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

Згідно з розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Распутньої Н.О. N 896 від 30.07.2024 року щодо повторного автоматичного розподілу справи N 569/18217/23 та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 30.07.2024 року у зв`язку з мобілізацією головуючого судді Дубас Т.В. вказану справу передано на розгляд судді Пінкевич Н.С.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Пінкевич Н.С. від 05 серпня 2024 року справу прийнято до провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче провадження.

Не погоджуючись з позовом, відповідач 08 лютого 2024 року та 12 серпня 2024 року подав відзив, додаткові пояснення та просив у позові відмовити, оскільки докази та доводи, викладені у позовній заяві не підтверджують факт порушення прав позивачки. Стверджує, що позивачем не надано доказів включення земельних ділянок до складу спадкової маси та відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій видачі свідоцтва про право на спадщину. Зазначає, що загальна вартість земельних ділянок кадастровий номер :01:006:0300, кадастровий номер :01:006:0287, та кадастровий номер :01:006:5036, придбаних ОСОБА_4 , складала 705600,00 грн., тому визначена позивачем вартість земельних ділянок є необґрунтованою. Вказує, що наразі відповідач не є власником згаданих земельних ділянок, крім того, у земельних ділянок змінено цільове призначення, що безпосередньо впливає на їхню ринкову ціну на момент придбання та на момент подачі позову. Твердження про сумнівність укладених договорів купівлі-продажу нічим не обґрунтовано, а самих договорів позивачем не долучено до матеріалів справи для їх дослідження.

28 лютого 2024 року від представника відповідача надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявлять самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Товтин Світлана Вікторівна, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення коштів за неотримане речове право. ОСОБА_4 просила стягнути з ОСОБА_3 2/3 частки боргових зобов`язань ОСОБА_7 з розрахунку її частки у спадщині, що складає 2075205,53 грн.

В обґрунтування зустрічного позову зазначено, що під час шлюбу, ОСОБА_4 уклала договір позики від 20.09.2019 року із ОСОБА_6 за умовами якого ОСОБА_4 отримала позику у розмірі 100 000,00 доларів США, а ОСОБА_7 уклав договір позики від 12.05.2020 року із ОСОБА_5 , за умовами якого ОСОБА_7 як позичальник, отримав грошові кошти в сумі 40000,00 доларів США. Вказує, що позика не була повернути позикодавцям, і останні звернулись до суду про стягнення заборгованості за договорами позики та стягнуто 2054654, 38 грн. та 4151847,21 грн. заборгованості відповідно.

Стверджує, що ОСОБА_4 та ОСОБА_7 перебуваючи у шлюбі, та отримавши кошти за договорами позики, вважались солідарними боржниками, боргові зобов`язання за договорами позики були спільною сумісною власністю подружжя, а тому 1/2 боргових зобов`язань, які складають 3112808,30 грн. були включені до спадкової маси. Просила позов задоволити у повному обсязі.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 спрпня 2024 року зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за неотримане речове право прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення поштів за неотримане речове право, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 грудня 2024 року клопотання Відповідача (позивача за зустрічним позовом) про витребування доказів задоволено, витребувано у приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Товтин Світлани Вікторівни копію спадкової справи №24/2022 після смерті ОСОБА_7 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 лютого 2025 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 22 квітня 2025 року.

Представник Позивача (відповідача за зустрічним позовом) у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд стягнути з ОСОБА_4 1/3 вартості земельних ділянок кадастровий номер :01:006:5036 та :01:006:0418, що становить 671 000,00 грн., які були спільною сумісною власністю подружжя. Заперечував проти задоволення зустрічного позову.

Представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) заперечив щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_3 , підтримав зустрічні позовні вимоги в повному обсязі та просив суд стягнути з ОСОБА_3 2/3 частки боргових зобов`язань її батька - ОСОБА_7 з розрахунку частки ОСОБА_3 у спадщині, що складає 2075205,53 грн.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши надані у справі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

При розгляді справи судом встановлено, що 27 листопада 2014 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, про що 27.11.2014 зроблено актовий запис №1861.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік ОСОБА_4 ОСОБА_7 , що підтверджено свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 , виданого Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів).

Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина.

12 жовтня 2022 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Товтин Світланою Вікторівною заведено спадкову справу №24/2022.

Судом встановлено, що спадкоємцями майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , що підтверджується довідки від 04.11.2022 року №53-01-16. Інший спадкоємець ОСОБА_7 ОСОБА_9 відмовилася від належної їй частини спадщини ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 . Отже, розподіл спадкової маси повинен відбуватись наступним чином: 1/3 ОСОБА_4 , 2/3 ОСОБА_3 .

Відповідно до пояснень сторін та матеріалів справи, під час перебування ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , ОСОБА_4 придбала наступні земельні ділянки: земельна ділянка з кадастровим номером :01:006:0300, земельна ділянка з кадастровим номером :01:006:0287 та земельна ділянка з кадастровим номером :01:006:5036.

З інформаційних довідок з державного реєстру речових прав на нерухоме майно то їх обтяжень судом встановлено, що земельна ділянка площею 0,0229 га, кадастровий номер :01:006:0300 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224) була придбана ОСОБА_4 03.07.2020 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 03.07.2020 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грицюк П.В. та зареєстровано за номером 2816. 04.11.2022 ОСОБА_4 вказану земельну ділянку відчужено ПП «Палас Естейт» на підставі рішення №04/11 від 04.11.2022, акту приймання-передачі нерухомого майна, майнового вкладу №04-1/11 від 04.11.2022.

16.02.2023 рішенням №66471074 державного реєстратора Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області Івченко Олександра Валерійовича у зв`язку із об`єднанням об`єкті нерухомого майна закрито розділ по об`єкту нерухомого майна - земельна ділянка кадастровий номер :01:006:0300. Останнім власником згаданої земельної ділянки був ОСОБА_6 , який 15.11.2022 набув у власність земельну ділянку кадастровий номер :01:006:0300.

Земельна ділянка площею 0,4 га, кадастровий номер :01:006:0287 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224) була придбана ОСОБА_4 03.07.2020 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 03.07.2020 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грицюк П.В. та зареєстровано за номером 2817. 04.11.2022 ОСОБА_4 вказану земельну ділянку відчужено ПП «Палас Естейт» на підставі рішення №04/11 від 04.11.2022, акту приймання-передачі нерухомого майна, майнового вкладу №04-2/11 від 04.11.2022.

20.02.2023 рішенням №66471074 державного реєстратора Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області Івченко Олександра Валерійовича у зв`язку із об`єднанням об`єкті нерухомого майна закрито розділ по об`єкту нерухомого майна - земельна ділянка кадастровий номер :01:006:0287. Останнім власником згаданої земельної ділянки був ОСОБА_6 , який 15.11.2022 набув у власність земельну ділянку кадастровий номер :01:006:0287.

Земельна ділянка площею 0,0903 га, кадастровий номер :01:006:5036 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24) була придбана ОСОБА_4 03.07.2020 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 03.07.2020 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грицюк П.В. та зареєстровано за номером 2818. 04.11.2022 ОСОБА_4 вказану земельну ділянку відчужено ПП «Палас Естейт» на підставі рішення №04/11 від 04.11.2022, акту приймання-передачі нерухомого майна, майнового вкладу №04-3/11 від 04.11.2022.

В подальшому, 15.11.2022 ПП «Палас Естейт» відчужив ОСОБА_6 земельну ділянку кадастровий номер :01:006:5036.

Земельна ділянка кадастровий номер :01:006:0418 зареєстровано за ОСОБА_6 на підставі відомостей з ДЗК №61186791 від 16.02.2023.

Також судом встановлено, що під час перебування у шлюбі з ОСОБА_4 , ОСОБА_7 уклав договір позики від 12.05.2020 року із ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3 ), за умовами якого ОСОБА_5 як позикодавець передав у власність, а ОСОБА_7 як позичальник, прийняв у власність грошові кошти в сумі 40 000,00 (сорок тисяч) доларів США та зобов`язувався повернути вказану суму до 12.05.2021 року.

У зв`язку з тим, що позику за життя ОСОБА_7 не повернув, ОСОБА_5 звернувся з позовом до ОСОБА_7 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики від 12.05.2020 року.

Рівненським міським судом Рівненської області відкрито провадження у справі №569/2272/23 в частині позовних вимог до ОСОБА_4 , адже на час відкриття провадження у справі ОСОБА_7 помер.

Рівненським міським судом Рівненської області прийнято 20.04.2023 рішення, яким позовну заяву ОСОБА_5 задоволено у повному обсязі, вирішено стягнути з ОСОБА_10 основну суму заборгованості за договором позики від 12 травня 2020 року в розмірі 1 462 744, 00 грн, пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань щодо повернення суми позики в розмірі 591 910, 38 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 6 710, 00 грн.

Також, під час перебування у шлюбі з ОСОБА_7 , ОСОБА_4 уклала договір позики від 20.09.2019 року із ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_4 ), за умовами якого ОСОБА_6 як позикодавець передав у власність, а ОСОБА_4 як позичальник, прийняла у власність грошові кошти в сумі 100 000,00 (сто тисяч) доларів США та зобов`язувалася повернути вказану суму до 12.09.2020 року.

У зв`язку з тим, що позику ОСОБА_4 не повернула, ОСОБА_6 звернувся з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики від 12.09.2019 року.

Рівненським міським судом Рівненської області відкрито провадження у справі №569/15971/22, та зважаючи на те, що ОСОБА_4 не було повернуто вказані кошти, 21.02.2023 року Рівненським міським судом Рівненської області прийнято рішення, яким позовну заяву ОСОБА_6 задоволено у повному обсязі, вирішено стягнути з ОСОБА_10 основну суму заборгованості за договором позики від 12.09.2019 в розмірі 3657000,00 грн, пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань щодо повернення суми позики в розмірі 494 847, 21 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 12 405, 00 грн.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції. Викладене вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

Таким чином, при зверненні до суду з відповідними вимогами саме позивач має довести: наявність відповідного права, за захистом якого він звернувся до суду, та, відповідно, порушення такого права відповідачем внаслідок невиконання свого зобов`язання.

Статтею 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частина 3 ст. 65 Сімейного кодексу України передбачає, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

У постанові об`єднаної палати КЦС ВС від 3 червня 2024 року у справі № 712/3590/22 визначено, що згода другого з подружжя (співвласника) на розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, поширюється як на випадки відчуження майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і на випадки набуття майна подружжям на праві спільної сумісної власності. Надання згоди другим із подружжя на набуття майна подружжям (стороною договору) свідчить про набуття майна подружжям на праві спільної сумісної власності, оскільки в такому випадку відбувається розпорядження коштами, які належать подружжю на праві спільної сумісної власності. Не виключається вчинення усного договору між подружжям про набуття майна в спільну сумісну власність, зовнішнім вираженням якого є згода одного з подружжя на розпоряджаються майном (коштами) на набуття майна в спільну сумісну власність. Така згода може бути зафіксована безпосередньо в договорі про набуття майна, вчиненим другим із подружжя. Наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення другим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої в такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода другого з подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя. Якщо другий з подружжя надав згоду на розпорядження майном (коштами) для набуття майна в спільну сумісну власність і така згода зафіксована безпосередньо в договорі купівлі-продажу майна, який вчинено другим із подружжя, то суд не може своїм рішенням підміняти домовленість подружжя про набуття майна в спільну сумісну власність.

Суд констатує, що крім інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючих документів сторонами не надано, що позбавляє суд можливості дослідити нотаріально посвідчені документи, що стали підставою для набуття та відчуження ОСОБА_4 права власності на земельні ділянки на предмет надання згоди ОСОБА_7 на набуття та відчуження ОСОБА_4 земельних ділянок, а отже і встановити чи поширювався на такі земельні ділянки режим спільної сумісної власності подружжя. За таких підстав у суду відсутня можливість встановити вартість земельних ділянок на момент їх набуття та відчуження ОСОБА_4 , тобто перевірити обґрунтованість заявлених позивачем вимог при стягнення з ОСОБА_4 671000,00 грн. як вартості частини майна, що на думку ОСОБА_3 , включене до спадкової маси.

Суд зауважує, що становлення та доведення вищеописаних обставин поширення режиму спільної сумісної власності подружжя на земельні ділянки є підставами позову, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.

Суд також погоджується із доводами відповідача (позивача за зустрічним позовом) про те, що доводи позивача про те, що земельна ділянка кадастровий номер :01:006:0418 утворилась в наслідок об`єднання земельних ділянок кадастровий номер :01:006:0300 та кадастровий номер :01:006:0287 не підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, а є припущенням позивача.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів за неотримане речове право є необґрунтованими, безпідставними, а відтак не підлягають задоволенню судом.

Стосовно зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення коштів у суд зазначає таке.

У зв`язку із невиконанням ОСОБА_7 умов договору позики від 12.05.2020 та прийняттям Рівненським міським судом Рівненської області від 20.04.2023 справі №569/2272/23 рішення, за яким боргові зобов`язання померлого ОСОБА_7 вирішено стягнути із солідарного боржника ОСОБА_4 одноособово, кредитором - ОСОБА_5 пред`явлено до примусового виконання виконавчий лист по справі №569/2272/23 про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості до приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н.О..

Приватним виконавцем Ярмошевич Н.О. 20.10.2023 було відкрито виконавче провадження №73107914 з виконання виконавчого листа по справі №569/2272/23 від 19.10.2023 про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за договором позики від 12.05.2020 в розмірі 1462744,00 грн, пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань щодо повернення суми позики в розмірі 591910,38 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 6710, 00 грн.

З огляду на невиконання ОСОБА_4 умов укладеного нею договору позики від 20.09.2019 року та неповернення кредитору у власність грошових коштів в сумі 100 000,00 доларів США та враховуючи наявність рішення Рівненським міським судом Рівненської області від 21.02.2023 справі №569/15971/22 про стягнення з ОСОБА_4 основної суми заборгованості за договором позики від 12.09.2019 в розмірі 3657000,00 грн, пені за несвоєчасне виконання зобов`язань щодо повернення суми позики в розмірі 494 847, 21 грн. та витрат по сплаті судового збору в сумі 12 405, 00 грн., ОСОБА_6 пред`явлено виконавчий лист по справі №569/15971/22 про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості до приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н.О.; за наслідком звернення приватним виконавцем Ярмошевич Н.О. постановою про відкриття виконавчого провадження від 25.10.2023 було відкрито виконавче провадження №73141332 з виконання виконавчого листа по справі №569/15971/22 від 24.10.2023 про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за договором позики від 12.09.2019 в розмірі 3 657 000,00 грн, пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань щодо повернення суми позики в розмірі 494 847, 21 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 12 405, 00 грн.

Враховуючи вищевикладене, на ОСОБА_4 одноособово покладено обов`язок погашення усіх боргових зобов`язань подружжя, що є неприпустимим з огляду на приписи ст. 1282 Цивільного кодексу України.

Частиною 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов Договору та вимог актів цивільного законодавства. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов Договору та вимог актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 610,611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

В силу положень ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Обов`язок подружжя перед кредитором є, до того ж, солідарним, а не має поділятися навпіл: якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, цивільні права та обов`язки за цим договором виникають у обох з подружжя, незважаючи на відсутність у законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. Аналогічні положення викладені у постанові Великої Палати Верховного суду у справі № 638/18231/15-ц та у постанові Верховного Суду у справі № 205/5882/18.

Відповідно до ст.1216ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Відповідно до ст. 608, 1218, 1219 ЦК України у зв`язку із смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час, як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися унаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно з ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Це правило визначає загальний характер відповідальності спадкоємців за боргами спадкодавця, незалежно від виду спадкування та суб`єктів спадкового процесу й випливає із суті універсального характеру спадкового правонаступництва.

Борги спадкодавця - це майнові зобов`язання, які прийняв на себе спадкодавець перед фізичними або юридичними особами-кредиторами, але смерть позбавила його можливості виконати їх. Обов`язок доказувати борги померлого покладається на самого кредитора. Кредитор, який звернувся до спадкоємців, зобов`язаний надати документи, що підтверджують його вимоги.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четвертої статті 263 ЦПК України).

В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року у справі N 306/2000/16-ц (провадження N 61-30819св18) та від 04 лютого 2021 року у справі N 587/381/15-ц (провадження N 61-3826св20), зроблено правовий висновок про те, що при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора необхідно з`ясувати коло спадкоємців, встановити належність спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

У постанові Верховного Суду від08 березня 2023 року у справі N 669/446/17 (провадження N 61-8415св21) зазначено, що "у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України".

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що доводи відповідача (позивача за зустрічним позовом) про те, що ОСОБА_3 подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, однак не зверталась до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину, звернення ОСОБА_3 до суду із визнанням права власності на спадкове майно (справа №569/3590/24), відсутність у матеріалах спадкової справи відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій (відмова про видачу свідоцтва про право на спадщину) може свідчити про намір ухилитись від прийняття спадщини в частині спадкування боргових зобов`язань.

Враховуючи, що договори позики ОСОБА_7 та ОСОБА_4 укладено під час перебування у шлюбі, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 є солідарними боржниками за згаданими договорами позики та борговими зобов`язаннями по них.

Суд констатує, що ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , до дня смерті ОСОБА_7 , свої зобов`язання за договорами позики не виконали, про що свідчать рішення Рівненського міського суду Рівненської області про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості по договорам позики, відкриті виконавчі провадження та претензії кредиторів, наявні у матеріалах справи.

З огляду на вказане, враховуючи приписи ст.543-544 ЦИК України, суд вважає, що у даному спорі включення заборгованості за договорами позики, що стягуються із солідарного боржника ОСОБА_4 за рішеннями судів, до складу спадкової маси і покладання сплати такої заборгованості на спадкоємців ОСОБА_7 відповідає таким принципам цивільного права як добросовісність, справедливість та розумність.

Зважаючи на вищеописані обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог та стягнення з ОСОБА_3 як спадкоємиці ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 частину боргових зобов`язань, що включено до спадкової маси з розрахунку її частки у спадщині (2/3), що складає 2075205,53 грн.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову та задоволення зустрічного позову.

Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст. 263 - 265, 293, 294, 315, 316, 319 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні первісного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів за неотримане речове право - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 2/3 частки боргових зобов`язань ОСОБА_7 з розрахунку її частки у спадщині, що складає 2075205,53 грн. (два мільйони сімдесят п`ять тисяч двісті п`ять грн. 53 коп.).

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про позивача: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 .

Інформація про відповідача: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 .

Повний текст рішення виготовлено 27 травня 2025 року.

Суддя