ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

27 травня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 728/97/25

Головуючий у першій інстанції Глушко О.І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/919/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

сторони: позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Дмитрівська селищна рада Ніжинського району Чернігівської області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бахмацького районного суду Чернігівської області від 17 березня 2025 року (місце ухвалення м. Бахмач) про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Дмитрівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області про визнання права на недоотриману земельну частку (пай) в порядку спадкування та її виділення,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дмитрівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області про визнання права на недоотриману земельну частку (пай) в порядку спадкування та її виділення.

Ухвалою Бахмацького районного суду від 15.01.2025 під головуванням судді Роздайбіда О.В. позовна заява ОСОБА_1 до Дмитрівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області про визнання права на недоотриману земельну частку (пай) в порядку спадкування та її виділення прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи (а.с. 46).

Ухвалою Бахмацького районного суду від 03.02.2025 залучено до участі у справі Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача (а.с. 49).

У зв`язку з відрядженням судді Роздайбіди О.В. до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області з 24.02.2025 відповідно до рішення ВРП від 13.02.2025, за наслідками повторного автоматизованого розподілу, 24.02.2025 зазначену справу для подальшого розгляду передано судді Глушко О.І. (а.с. 53, 54).

Ухвалою Бахмацького районного суду від 25.02.2025 справу прийнято до провадження судді Глушко О.І., а позовну заяву ОСОБА_1 до Дмитрівської селищної ради про визнання права власності на недоотриману земельну частку (пай) в порядку спадкування та її виділення залишено без руху та надано п`ятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання копії ухвали (а.с. 55).

Ухвалою Бахмацького районного суду від 17.03.2025 позовну заяву ОСОБА_1 до Дмитрівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області про визнання права на недоотриману земельну частку (пай) в порядку спадкування та її виділення повернуто позивачу на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Бахмацького районного суду від 17.03.2025 про повернення позовної заяви та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування незаконності оскаржуваної ухвали суду заявник посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

За доводами апеляційної скарги, в порядку виконання ухвали Бахмацького районного суду від 25.02.2025 про залишення без руху позовної заяви, 05.03.2025 заявником було направлено до суду першої інстанції заяву про усунення недоліків, яку судом першої інстанції було отримано 11.03.2025.

Тому заявник вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви, не дослідивши всі подані ним документи.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За вимогами п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Судом встановлено, що у січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дмитрівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області про визнання права на недоотриману земельну частку (пай) в порядку спадкування та її виділення.

Ухвалою Бахмацького районного суду від 15.01.2025 під головуванням судді Роздайбіда О.В. позовна заява ОСОБА_1 до Дмитрівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області про визнання права на недоотриману земельну частку (пай) в порядку спадкування та її виділення прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи (а.с. 46).

Ухвалою Бахмацького районного суду від 03.02.2025 залучено Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до Дмитрівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області про визнання права на недоотриману земельну частку (пай) в порядку спадкування та її виділення (а.с. 49).

У зв`язку з відрядженням судді Роздайбіди О.В. до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області з 24.02.2025 відповідно до рішення ВРП від 13.02.2025, за наслідками повторного автоматизованого розподілу, 24.02.2025 зазначену справу для подальшого розгляду передано судді Глушко О.І. (а.с. 53, 54).

Ухвалою Бахмацького районного суду від 25.02.2025 справу прийнято до провадження судді Глушко О.І., а позовну заяву ОСОБА_1 до Дмитрівської селищної ради про визнання права власності на недоотриману земельну частку (пай) в порядку спадкування та її виділення залишено без руху та надано п`ятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання копії ухвали (а.с. 55).

Вказаною вище ухвалою встановлено, що подана позовна заява не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 175 ЦПК України, оскільки в її змісті не зазначено письмових доказів щодо відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину та не додано їх до позову.

Копію ухвали Бахмацького районного суду від 25.02.2025 ОСОБА_1 судом було направлено 26.02.2025 згідно супровідного листа (а.с. 56), яку він отримав 06.03.2025, що підтверджується зворотнім повідомленням (а.с.57).

05.03.2025 згідно конверту (а.с. 66) ОСОБА_1 подав заяву про усунення недоліків, що стали підставою залишення позовної заяви без руху, яка зареєстрована судом 11.03.2025.

Проте, ухвалою Бахмацького районного суду від 17.03.2025 позовну заяву на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України повернуто позивачу (а.с. 67).

Повертаючи позовну заяву на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем недоліки позовної заяви не усунуті.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки до такого висновку суд першої інстанції прийшов з порушенням норм процесуального права, враховуючи наступне.

За положеннями ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Згідно ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободу від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Так, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява №48778/99).

Україна, як учасниця Конвенції, повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Бахмацького районного суду від 25.02.2025 позовну заяву залишено без руху, на виконання вимог вказаної ухвали позивачем було надано суду першої інстанції заяву про усунення недоліків, проте 17.03.2025 ухвалою суду позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

Дійшовши вказаного висновку, суд першої інстанції не звернув уваги на положення ст. 189 та п. 5 ч. 2 ст. 197 ЦПК України, які передбачають, що у підготовчому засіданні суд може роз`яснити учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи.

Крім того, апеляційний суд враховує, що ухвалою Бахмацького районного суду від 15.01.2025 під головуванням судді Роздайбіда О.В. позовна заява ОСОБА_1 до Дмитрівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області про визнання права на недоотриману земельну частку (пай) в порядку спадкування та її виділення прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи, оскільки судом підстав, визначених ст. 185 ЦПК України для залишення вказаної заяви без руху чи її повернення, не було встановлено.

Колегія суддів наголошує на тому, що здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя, що кореспондується із положеннями статті 4 ЦПК України, з огляду на які, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За висновками ЄСПЛ, право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 04 грудня 1995 року). Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року).

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

При застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

Враховуючи те, що вищезазначені обставини судом першої інстанції враховані не були, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про залишенння позовної заяви без руху та повернення її на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України, оскільки допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 05.03.2025 згідно конверту була подана заява про усунення недоліків, що стали підставою для залишення позовної заяви без руху (зареєстрована судом 11.03.2025)(а.с. 61-62, 66).

До заяви позивачем було додано копію сертифікату на право на земельну частку (пай), копію свідоцтва про право на спадщину за заповітом та копію витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с. 63, 64, 65).

Крім того, вбачається, що підставою для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху судом зазначено не надання ним письмових доказів щодо відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Проте, апеляційний суд враховує, що згідно із вимогами частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Отже, неподання позивачем доказів на підтвердження своїх вимог та/або заперечень не перешкоджає розгляду справи, оскільки є підставою для залишення позовної заяви без задоволення, а не для визнання позовної заяви неподаною та її повернення заявнику.

Висновки суду першої інстанції не вказують на недоліки позовної заяви, а фактично містять судження, що стосуються суті питання щодо достатності доказів для ухвалення судом рішенні по суті спору.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (статті 12, 13 ЦПК України).

З огляду на принцип диспозитивності у цивільному процесі особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Питання про належність і допустимість доказів, їх оцінку, суд має вирішувати в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення, а не на стадії прийняття позовної заяви до розгляду, оскільки подання доказів стороною у справі на обґрунтування своїх вимог є правом, а не обов`язком особи.

Розглядаючи справу по суті суд оцінює надані докази, на підставі яких приймає судове рішення. Неподання доказів, так само як і не посилання на них у позові не може бути підставою відмови особі у доступі до правосуддя.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 25 січня 2024 року в справі № 320/14843/23, неповнота, навіть очевидна з точки зору професійного судді, з якою позивач обґрунтував позовні вимоги, в тому числі й щодо правової підстави позову, а також ненадання доказів на підтвердження позовних вимог не можуть бути підставою для залишення позовної заяви без руху та повернення позовної заяви позивачу в подальшому.

Отже, суд першої інстанції дійшов до передчасного висновку про повернення заяви позивачу, у зв`язку з чим ухвала судді Бахмацького районного суду від 17.03.2025 про визнання позовної заяви неподаною та повернення позивачу підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, 382-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Бахмацького районного суду Чернігівської області від 17 березня 2025 року про визнання позовної заяви неподаною та повернення позивачу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 27.05.2025.

Головуючий Судді: