Номер провадження 2/754/3691/25
Справа №754/3622/25
РІШЕННЯ

Іменем України

26 травня 2025 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Коваленко І.І.

за участю секретаря судового засідання Донець Ю.Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні без участі сторін за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, ціна позову 169000,00 грн,

у судовому засіданні брали участь:

представник Позивачки - адвокат Косьмін Д.В.

Відповідач - ОСОБА_2 ,

представник Відповідача - Дмитрук М.Ф.

Стислий виклад позиції Позивачки

1.11.03.2025 Позивачка, від імені якої діє адвокат Косьмін Д.В., звернулася до суду з цим позовом.

2.Позивачка у позові просить:

1)визнати спільним майном подружжя автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER 2461, номер кузова НОМЕР_1 , 1999 року випуску, та автомобіль ГАЗ 3302 2300, номер шасі НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , 2003 року випуску;

2)поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя таким чином:

-припинити право спільної сумісної власності подружжя на автомобілі та виділити вказані автомобілі Відповідачу;

-стягнути з Відповідача на користь Позивачки грошову компенсацію за одну другу частку ринкової вартості автомобілей в сумі 169 000,00 грн.

3.Позов мотивований, тим що вказані авомобілі булі набута у період перебування у шлюбі, тому вона є спільною сумісною власністю подружжя.

4.Позивачка у поданих представником поясненнях (08.05.2025 вх. № 22721) заперечувала обставини спливу строків позовної давності, посилаючись на те, що відповідно до усталеної практики Верховного Суду неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років із дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте в період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності.

Стислий виклад позиції Відповідача

5.Спочатку, 23 квітня 2025 року, Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти позову, посилаючись на трирічний строк позовної давності для вимог про поділ майна після розірвання шлюбу, згідно з частиною другою статті 72 СК України. Він стверджував, що Позивачка могла звернутися до суду з позовом про захист свого цивільного права після розірвання шлюбу 04 грудня 2020 року.

6.16 травня 2025 року, подаючи відзив на письмові пояснення, Відповідач змінив свою позицію щодо початку перебігу строку позовної давності. Раніше він наполягав на тому, що строк мав розпочатися після розірвання шлюбу. Тепер Відповідач стверджує, що перебіг позовної давності розпочався 03 липня 2017 року, оскільки саме тоді сторони фактично припинили шлюбні відносини. Цей факт, за його словами, встановлено рішенням Деснянського районного суду міста Києва у справі № 754/6310/21, яке стосувалося спору Відповідача з його донькою, ОСОБА_3 , щодо порядку користування квартирою.

7.Окрім зміни позиції щодо позовної давності, Відповідач у цих же поясненнях зазначив, що за спільною згодою Позивачка забрала все спільно нажите майно, включаючи побутову техніку та меблі. Щодо автомобілів, Відповідач стверджує, що Позивачка не претендувала на них, оскільки їй було відомо, що спірні автомобілі були придбані за кошти сестри Відповідача.

8.У судовому засіданні представник Відповідача підкреслив, що Відповідач заперечує проти позову виключно з підстав спливу строку позовної давності.

УСТАНОВЛЕНІ ОБСТАВИНИ ТА ОЦІНКА СУДУ

9.З 06 листопада 1992 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають дітей - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Цей шлюб було розірвано у судовому порядку (заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 грудня 2020 року у справі № 754/8336/20, що набрало законної сили 05.01.2021).

10.Під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі за Позивачем було зареєстровано право власності на автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER 2461, номер кузова НОМЕР_1 , 1999 року випуску (21.02.2014), та автомобіль ГАЗ 3302 2300, номер шасі НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , 2003 року випуску (11.03.2005). Ці обставини підтверджуються відповіддю Головного центру МВС від 12.02.2025, визнаються та не оспорюються сторонами.

11.Обставини щодо вартості цих автомобілей станом на 27.02.2025 підтверджуються звітами про оцінку майна суб`єкта оціночної діяльності - ТОВ "Всеукраїнська оціночна компанія" від 27.02.2025, що були надані Позивачкою.

12.Зокрема, ринкова вартість автомобіля VOLKSWAGEN TRANSPORTER 2461, номер кузова НОМЕР_1 , 1999 року випуску - 252000,00 грн, а ринкова вартість ГАЗ 3302 2300, номер шасі НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , 2003 року випуску - 86 000,00 грн.

13.Відповідач не висловлював свої заперечення щодо обставин вартості спірного майна.

14.Відповідно до частини першої статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

15.Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про застосування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати в судовому порядку поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається саме на того з подружжя, який її спростовує.

16.Отже, для подружжя передбачено презумпцію спільності права власності. Ця презумпція може бути спростована й жінка та (або) чоловік можуть оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.

17.Той з подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних, достовірних та допустимих доказів.

18.Відповідач у своїх письмових поясненнях стверджував, що Позивачка не претендувала на автомобілі, оскільки їй було відомо, що спірні автомобілі були придбані за кошти сестри Відповідача. Проте, жодних доказів на підтвердження цих обставин Відповідач не надав.

19.Так само Відповідач не зміг підтвердити свої твердження про те, що Позивачка за спільною згодою забрала все спільно нажите майно (побутову техніку та меблі), а автомобілі за домовленістю залишилися у його власності.

20.Суд виходить з того, що спірне майно є спільною сумісною власністю. Відповідач не спростував презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

21.За змістом статті 70 СК України, статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

22.Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

23.У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

24.Приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права Відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання Відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність Відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні.

25.Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

26.При розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц).

27.Отже, зважаючи на те, що метою позову є поділ спільного сумісного майна, набутого за час шлюбу, та отримання компенсації, позовні вимоги про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності не є належним способом захисту прав сторін на такий поділ (такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2025 року у справі № 761/17817/19). Наведене є підставою для відмови в позові в цій частині.

28.Як поділ спільного сумісного майна в натурі, так і визначення розміру часток кожного з них, може здійснюватися на підставі: договору подружжя; рішення суду при наявності спору між подружжям. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України) (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2023 року в справі № 648/3137/15-ц (провадження № 61-17560св21)).

29.Верховний Суд наголошує на тому, що основним завданням суду при вирішенні спорів про поділ майна подружжя є вирішення конфлікту між подружжям, тобто здійснення судом своєї базової функції - ухвалення обов`язково рішення, яке безпосередньо припиняє спір, а не виводить його на новий рівень для сторін, які в будь-якому випадку не можуть між собою домовитися (висновок щодо вирішення питання про поділ майна подружжя в постанові Верховний Суду від 20 грудня 2018 року у справі № 286/2349/16).

30.Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (див. пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21)).

31.У доктрині зазвичай виокремлюється компенсаційна функція приватного права, яка спрямована на відновлення порушених цивільних прав і полягає в наданні таких засобів (зазвичай, грошей), завдяки яким це стало б можливим. Так, при пошкодженні майна особи сплачується його вартість або гроші, необхідні для ремонту; при завданні шкоди здоров`ю особи - кошти для лікування, протезування, реабілітації тощо; при поширенні неправдивої інформації про особу - її спростування та грошова компенсація моральної шкоди та ін. «Сompensare» (з лат.)) означає відшкодовувати або урівноважувати. По своїй суті компенсація в приватному праві - це певні дії задля справедливого «урівноваження» майнової чи немайнової втрати (внаслідок, наприклад, завдання шкоди чи припинення повністю або частково певного суб`єктивного права) шляхом сплати особі грошей, як загального еквіваленту всіх цінностей, або передання їй будь-якого майна такого роду, якості та вартості, що дадуть змогу «залагодити» понесену втрату (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2024 року в справі № 369/3056/21 (провадження № 61-8040св23)).

32.У разі поділу спільної сумісної власності необхідно настільки, наскільки це можливо, встановити, для кого зі сторін спору майно, яке є предметом поділу, має більше значення, враховуючи різні обставини його набуття та використання сім`єю (див. пункт 66.1 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21)).

33.У справі, що розглядається, Суд установив, що спірні автомобілі є спільною сумісною власністю подружжя. Цей висновок зроблено на основі таких обставин справи: спірні автомобілі набуті подружжям за час їхнього перебування у зареєстрованому шлюбі, відсутні доказів на спростування презумпції спільності майна подружжя.

34.Оскільки подружжя не змогло дійти згоди щодо порядку поділу цих автомобілів, а фактично ними користується Відповідач, Суд, керуючись принципом диспозитивності та з урахуванням принципу пропорційності, дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Рішення суду про поділ майна полягає у припиненні права спільної сумісної власності на автомобілі та виділенні їх у власність Відповідача.

35.Натомість, задля дотримання справедливості та принципу пропорційності, на Відповідача покладається обов`язок сплатити Позиваці грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно. Розмір цієї компенсації визначено як половина загальної ринкової вартості автомобілів станом на дату пред`явлення позовних вимог. Зазначена вартість становить 338 000,00 грн, що означає присудження Позивачці компенсації у розмірі 169 000,00 грн. Розмір грошової компенсації, що підлягає стягненню на користь Позивачки, Відповідачем не спростований і не оспорювався.

36.У такий спосіб Суд забезпечує справедливий баланс інтересів сторін, дозволяючи Відповідачу зберегти користування майном, яке для нього, ймовірно, має більшу цінність, одночасно компенсуючи Позивачці вартість її частки у праві спільної сумісної власності на майно, що відповідає висновкам Верховного Суду у пунктах 84, 85 постанови від 22.02.2025 у справі № 629/3710/20 щодо порядку поділу спільного майна подружжя у подібних правовідносинах.

37.Аргументи Відповідача щодо застосуванні наслідків спливу строків позовної давності Суд відхиляє, оскільки стверджувані ним обставини можливого окремого проживання подружжя з квітня 2017 року жодним чином не впливають на початок перебігу строку позовної давності.

38.Частина шоста статті 57 СК України визначає, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

39.У цій справі спірне майно було набуто у 2005 та 2014 роках, тобто до 2017 року. тобто до періоду, на який посилається Відповідач як на початок окремого проживання.

40.Натомість, правила застосування позовної давності до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя регулюються статтею 72 СК України.

41.Зокрема, відповідно до позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

42.Отже, до моменту офіційного розірвання шлюбу Відповідача та Позивачки, положення про позовну давність щодо вимог про поділ спільного майна не застосовуються. І відповідно строк позовної давності міг початися лише після розірвання шлюбу, а не з моменту припинення фактичних шлюбних відносин, як стверджує Відповідач.

43.При цьому перебіг позовної давності починається не від дня розірвання шлюбу, а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності, про що прямо зазначено в абзаці другому частини другої статті 72 СК України.

У судові практиці сформувалась стала позиція, що при визначенні початку перебігу позовної давності необхідно виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності (постанова Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15).

44. Відповідач не надав жодних доказів, які б підтверджували, що Позивачка дізналася або могла дізнатися про порушення свого права власності на спільне майно до дати розірвання шлюбу. Його посилання на рішення суду у справі з донькою не є доказом обізнаності Позивачки про порушення її майнових прав у контексті поділу спільного майна подружжя.

45.У будь-якому разі Суд зауважує, що враховуючи положення пунктів 12 та 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, а також періоди запровадження в Україні карантину та воєнного стану, Суд констатує, що період з березня 2017 року перебуває в межах позовної давності (постанова Верховного Суду від 26.02.2025 у справі № 754/4237/22). Таким чином, посилання Відповідача на сплив строку позовної давності є юридично неспроможними, оскільки в спірний період законодавець передбачав зупинення та продовження цих строків у зв`язку з об`єктивними обставинами, які мали місце в країні.

Щодо розподілу судових витрат

46.Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Керуючись статтями 4, 13, 19, 76-81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, Суд -

УХВАЛИВ:

1.Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

2.Поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя таким чином:

1)припинити право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 до ОСОБА_2 на автомобілі: автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER 2461, номер кузова НОМЕР_1 , 1999 року випуску та автомобіль ГАЗ 3302 2300, номер шасі НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , 2003 року випуску та виділити вказані автомобілі ОСОБА_2 ;

2)стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за одну другу частку ринкової вартості автомобілей в сумі 169 000,00 грн.

3.У задоволенні позовної вимоги про позовні вимоги про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності відмовити.

4.Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1690,00 грн.

Позивач (Стягувач) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач (БОРЖНИК) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_5 )

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення чи складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суд підписує повне рішення без його проголошення (сторони не з`явилися на проголошення судового рішення). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частини четверта та п`ята статті 268 ЦПК України) - 26 травня 2025 року

Суддя Інна КОВАЛЕНКО