Провадження № 2/761/3854/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді- Фролової І.В.,

секретаря судового засідання- Бордусенка Б. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві у порядку загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна.

У своїй позовній заяві просив суд:

1) Виділити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) у власність в натурі в окремий об`єкт (одиницю) нерухомого майна зі спільної часткової власності частину квартири АДРЕСА_1 , а саме: Об`єкт №1: Квартира загальною площею 96,0м.кв., житловою площею 47,7м.кв.;

2) Виділити ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) у власність в натурі в окремий об`єкт (одиницю) нерухомого майна зі спільної часткової власності частину квартири АДРЕСА_1 , а саме: Об`єкт №2: Квартира загальною площею 97,9м.кв., житловою площею 34,8м.кв.;

3) Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на частину квартири АДРЕСА_1 .

Свою позовну заяву обґрунтували тим, що у відповідності до тристороннього Договору про відступлення права вимоги до Інвестиційного договору №7763/268-Х від 20.11.2015 р., укладеного 15.11.2017 р. між сторонами та ТОВ «Компанія з управління активами «Бізнес-Гарант», Відповідач ( ОСОБА_2 ) відступила ОСОБА_1 право на отримання у власність 1/2 частини квартири за Інвестиційним договором №7763/268-Х, укладеним 20.11.2015 р. між Відповідачем та ТОВ «Компанія з управління активами «Бізнес-Гарант».

В подальшому 17.01.2018 р. між сторонами та ТОВ "Компанія з управління активами 2Бізнес-Гарант» було укладено Договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 , на підставі якого було зареєстровано право власності в рівних долях (по 1/2) на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи викладене, 1/2 квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є особистою приватною власністю кожного ( ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ) у розумінні п.1 ч.1 статті 57 Сімейного кодексу України, а тому позивач просить суд виділити йому в натурі окремий об`єкт нерухомого майна.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 січня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

31 січня 2025 року на адресу суду надійшло клопотання представник відповідача про залишення позовної заяви без руху.

Також 31 січня 2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що сторона відповідача заперечує щодо задоволення позовних вимог.

Протокольною ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2025 року позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків, а саме: сплатити судовий збір.

20 лютого 2025 року стороною позивача усунуто недоліки позовної заяви, надано докази сплати судового збору.

07 березня 2025 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 березня 2025 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 березня 2025 року закрито підготовче провадження у справі, призначено до розгляду справи по суті.

15 квітня 2025 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення від представника позивача.

Представник позивача у судове засідання не прибув, одночасно з цим подав клопотання про розгляду справи без їх участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, повідомлявся судом належним чином.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»).

За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу на підставі доказів, наявних у матеріалах справі, та за погодженням сторін, третіх осіб й згідно поданих ними заяв.

Дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив.

За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

15 листопада 2017 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ТОВ «Компанія з управління активами «Бізнес-Гарант» було укладено тристоронній Договір про відступлення права вимоги до Інвестиційного договору №7763/268-Х від 20.11.2015 року.

Згідно умов вказаного Договору, ОСОБА_2 відступила ОСОБА_1 право на отримання у власність 1/2 частини квартири за Інвестиційним договором №7763/268-Х, укладеним 20.11.2015 р. між Відповідачем та ТОВ «Компанія з управління активами «Бізнес-Гарант».

В подальшому, 17.01.2018 р. між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ТОВ «Компанія з управління активами «Бізнес-Гарант» було укладено Договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пилипенко О.Ю., на підставі якого було зареєстровано право власності сторін в рівних долях (по 1/2) на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 вбачається, що квартира розташована на 24-25 поверсі 25 поверхового будинку та складається з 4 кімнат жилою площею 99,2 кв.м., у тому числі: 1-а кімната - 34,8 кв.м.; 2-а кімната - 16,7 кв.м.; 3-а кімната -18,0 кв.м.; 4-а кімната - 29,7 кв.м.; кухні - 35,4 кв.м.; санвузол - 4,6; 1,5; 4,5; 3,6 кв.м.; коридор - 15,8; 10,4 кв.м.; комора - 2,5; 2,6 кв.м.

Квартира обладнана балконом 80% - 3,3; 3,3 кв.м.

Загальна площа квартири становить 186,7 кв.м.

Щодо позовних вимог, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4 ст. 41 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 2 ст. 355 ЦК України визначено, що майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ч. 4 ст. 355 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частиною 4 ст. 357 ЦК України визначено, що співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Згідно з ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності (стаття 361 ЦК України).

Положенням статті 364 ЦК України закріплено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Частиною третьою статті 364 цього Кодексу визначено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Разом з тим, статтею 367 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

За таких обставин, оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про поділ спільного майна та/або виділ у натурі частки із спільного майна, що призвело до не можливості вчинити укладення відповідного правочину в порядку передбаченому статей 364, 367 ЦК України, позивач має право на звернення до суду за захистом свого права, шляхом виділу у натурі своєї частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (стаття 183 ЦК України).

Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 152 ЖК України врегульовано, що виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.

У постанові Верховного Суду України 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16 зроблено висновок, що «виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України, можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно».

Суд звертає увагу на те, що згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві.

Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17.

Так, відповідно до Висновку від 21.08.2024 року №66/08/24-Р щодо технічної можливості виділу частки з об`єкта нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , за технічними показниками частка об`єкта нерухомого майна може бути виділена в натурі.

Кількість новоутворених об`єктів нерухомого майна:

Об`єкт №1: Квартира загальною площею 96,0м.кв., житловою площею 47,7м.кв.

Об`єкт №2: Квартира загальною площею 97,9м.кв., житловою площею 34,8м.кв

За змістом роз`яснень Пленуму Верховного Суду України наведених в пункті 14 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», об`єкт нерухомого майна, який є спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі (виділу частки з нього), якщо можливо виділити сторонам ізольовані приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі приміщення або які можна переобладнати в такі.

У відповідності до пункту 1.2. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (додаток 1) або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (додаток 2).

Виходячи з положень статей 183, 367 ЦК України та роз`яснень, викладених в пунктах 6, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» зазначено, що виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у своїй постанові від 03 квітня 2013 року по справі № 6-12цс13, аналізуючи зміст норм статей 183, 358, 364 Цивільного кодексу України зробила висновок, що виділ часток (поділ) майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину майна із самостійним виходом або у разі, коли є технічна можливість переобладнання такого майна в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

Позивач має право на виділ у натурі його частки із спільного майна та надав Висновок від 21.08.2024 року №66/08/24-Р щодо технічної можливості виділу частки з об`єкта нерухомого майна, зазначений у якому варіант поділу житлового будинку, суд вважає найбільш наближеним до фактичного порядку користування квартирою сторонами на даний час.

Позаяк цього, стороною відповідача в своїх запереченнях було вказано, що висновок щодо технічної можливості виділу частки з об`єкта нерухомого майна від 21.08.2024 р., складений ТОВ «АрхТехНік» не містить відомостей про обізнаність експерта про кримінальну відповідальність, не складний на замовлення Позивача в порядку ст. 106 ЦПК України, а отже є недопустимим доказом, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Проте суд не може погодитися з вказаними запереченнями виходячи з того, що у постанові Верховного Суду від 12.07.2021 у справі № 766/12142/16-а, суд зазначив, що висновок, наданий фахівцем у позасудовому порядку, може бути належним та допустимим доказом, якщо він має значення для вирішення справи.

Таким чином, вимоги щодо обізнаності про кримінальну відповідальність є актуальними лише для судових експертиз, призначених судом.

У даному випадку висновок фахівця про технічну можливість виділу є допустимим та належним письмовим доказом відповідно до норм ЦПК України, а твердження відповідача не знайшли свого підтвердження.

Окремо заслуговує на увагу те, що стороною відповідача не було заявлено окрему експертизу та/або надано свій висновок.

Таким чином, з урахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку про задоволення позову та виділення ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) у власність в натурі в окремий об`єкт (одиницю) нерухомого майна зі спільної часткової власності частину квартири АДРЕСА_1 , а саме: Об`єкт №1: Квартира загальною площею 96,0м.кв., житловою площею 47,7м.кв.;

Разом з тим, суд вважає за необхідне припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на частину квартири АДРЕСА_1 .

Щодо судових витрат, суд дійшов наступних висновків.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України).

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки позовні вимоги задоволені у повному обсязі, суд відповідно до ст.88 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 141 ЦПК України й стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 13 929 гривень 00 копійок.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 3, 15, 16, 183, 317, 319, 355, 356, 357, 358, 367, 392 ЦК України, ст. 152 ЖК України, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 15, 76-82, 89, 95, 133, 141, 174, 258-259, 263-265, 352-355, 15.5 Перехідних положень ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна - задовольнити у повному обсязі.

Виділити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) у власність в натурі в окремий об`єкт (одиницю) нерухомого майна зі спільної часткової власності частину квартири АДРЕСА_1 , а саме: Об`єкт №1: Квартира загальною площею 96,0м.кв., житловою площею 47,7м.кв.;

Виділити ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) у власність в натурі в окремий об`єкт (одиницю) нерухомого майна зі спільної часткової власності частину квартири АДРЕСА_1 , а саме: Об`єкт №2: Квартира загальною площею 97,9м.кв., житловою площею 34,8м.кв.;

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 13 929 гривень 00 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників справи:

ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації - АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

ОСОБА_2 , адреса місця реєстрації - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення виготовлено та проголошено 27 травня 2025 року.

Суддя: