Справа № 496/7618/24
Провадження № 2/496/1478/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Пендюри Л.О.

за участю секретаря Бєлого В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування арешту,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить скасувати арешт, що накладений постановою про арешт майна боржника АВ № 951760 від 25.08.2010 ВДВС Біляївського РУЮ на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження 10173675.

Свої вимоги мотивує тим, що постановою АВ № 951760 від 25.08.2010 ВДВС Біляївського РУЮ накладено арешт на належний йому будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з відомостями з АСВП відкриті виконавчі провадження відносно нього відсутні. Він звернувся до відповідача із заявою, в якій просив скасувати арешт з його майна, однак отримав відповідь про те, що ідентифікувати виконавче провадження, в рамках якого було застосовано арешт на належне йому майно неможливо, матеріали виконавчого провадження знищені, а тому надання будь-якої детальної інформації є неможливим. Наявність арешту, накладеного державною виконавчою службою на належне йому нерухоме майно, позбавляє його права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, у зв`язку з чим він змушений звернутись з даним позовом до суду.

Позивач в судове засідання не з`явився, але подав до суду клопотання, в якому вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить судове засідання провести за його відсутності.

Представник відповідача Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги залишив на розсуд суду.

Приймаючи до уваги клопотання позивача та заяву представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що на будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого значиться позивач ОСОБА_2 , накладено арешт, про що свідчить Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 404685379 від 21.11.2024 року (а.с. 8).

Із вказаної довідки слідує, що арешт накладений на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Біляївського районного управління юстиції АВ № 951760 від 25.08.2010 року.

Відповідно до повідомлення Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 33617/21.12 від 16.05.2024 року згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень у Відділі на примусовому виконанні відсутні будь-які виконавчі провадження, боржником у яких значиться ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . Згідно з Порядком роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженим Міністерством юстиції України від 25.12.2008 року № 2274/5, термін зберігання завершених виконавчих проваджень становить три роки, що унеможливлює надати будь-яку детальну інформацію відносно накладеного арешту (а.с. 10).

Відповідно до даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень жодних виконавчих проваджень, де боржником значиться ОСОБА_1 немає (а.с. 9).

Наявність арешту, накладеного 25.08.2010 року державною виконавчою службою на нерухоме майно, яке належить позивачу, позбавляє останнього права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Згідно з ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, а ч. 1 ст. 319 цього Кодексу встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом ст. 391 ЦК України особа має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майно.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV (чинного на час виникнення спірних правовідносин) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Вимога про зняття арешту заявлена під час дії Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII.

У ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а ч. 5 вказаної статті встановлено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

В ході розгляду справи судом не здобуто доказів того, що у позивача є будь-які майнові зобов`язання на забезпечення виконання яких може існувати таке обтяження, як арешт нерухомого майна, а тому існування арешту, накладеного на нерухоме майно позивача майже п`ятнадцять років тому назад, є надмірним втручанням у його право власності.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги те, що станом на теперішній час жодних відкритих виконавчих проваджень відносно позивача немає,зважаючи на неможливість скасування арешту в позасудовому порядку, а також відсутність підстав для продовження обтяження на майно, а тому суд дійшов висновку, що право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття скасування арешту з належного позивачу нерухомого майна, у зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 12, 13, 82, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування арешту задовольнити.

Скасувати арешт, накладений постановою про арешт майна боржника АВ № 951760 від 25.08.2010, ВДВС Біляївського РУЮ, на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження 10173675.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту.

Повний текст рішення складено 23.04.2025 року.

Суддя Л.О. Пендюра