КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/1058/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Саліхова В. В.,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва

у складі судді Горбенко Н. О.

від 09 жовтня 2023 року

у цивільній справі № 759/8033/23 Святошинського районного суду міста Києва

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Лізинг»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року позивач звернувся із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 21.07.2021 між ТОВ «Авентус Лізинг» та ОСОБА_1 укладено договір лізингу № ЧГ- 1337, згідно умов якого позивач передав відповідачу на умовах фінансового лізингу в платне користування з правом викупу автомобіль «Renault Megane Scenic», VIN - код НОМЕР_1 , рік випуску 2010, вартість якого складає 218 336 грн 25 коп. Сторони уклали графік платежів відповідно додаткової угоди № 1 від 23.07.2021, проте відповідач його системно не виконував, чим порушив умови договору, на підставі чого 29.11.2022 ТОВ «Авентус Лізинг» направило відповідачу повідомлення про усунення порушення за договором фінансового лізингу щодо погашення несплаченої заборгованості у строк до 23 год. 59 хв. 09.12.2022.

Оскільки вимоги не були виконанні відповідачем, тому позивач 15.02.2023 направив відповідачу повідомлення про відмову від договору фінансового лізингу та вимогу про повернення об`єкту фінансового лізингу. При цьому позивач зазначив, що припинення дії договору не спричиняє припинення зобов`язань сторін, які виникли під час його дії, зокрема, борг відповідача перед ТОВ «Авентус Лізинг», яке залишає статус кредитора у зобов`язанні по залишку несплачених відповідачем платежів нарахованих до припинення дії Договору.

З огляду на вказане, просив стягнути із відповідача заборгованість у розмірі всіх несплачених лізингових платежів в частині оплати вартості об`єкта фінансового лізингу за Договором фінансового лізингу № ЧГ 1337 від 21.07.2021 у розмірі 91 456,47 грн та заборгованість по несплаченій винагороді лізингодавця, нарахованої до вчинення лізингодавцем правочину з односторонньої відмови від Договору у розмірі 18 761 грн 18 коп., вирішити питання судових витрат у справі.

Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Авентус Лізинг» заборгованість у розмірі всіх несплачених лізингових платежів в частині оплати вартості об`єкта фінансового лізингу за Договором фінансового лізингу № ЧГ-1337 від 21.07.2021 у розмірі 91 456 грн 47 коп. та заборгованість по несплаченій винагороді лізингодавця, нарахованої до вчинення лізингодавцем правочину з односторонньої відмови від Договору фінансового лізингу № ЧГ- 1337 від 21.07.2021, у розмірі 18 761 грн18 коп.), а всього - 110 217 грн 65 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Авентус Лізинг» судові витрати у розмірі 2 684 грн 00 коп.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 15 квітня 2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням суду, ОСОБА_1 02 травня 2024 року подав апеляційну скаргу, в якій просив суд розгляд справи проводити за участю сторін, заочне рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки укладений сторонами у простій письмовій формі договір фінансового лізингу, за яким позивач просить стягнути заборгованість, в силу положень ст. 220 ЦПК України є нікчемним, так як сторонами при його укладенні не дотримано форму договору, а саме договір не був нотаріально посвідчено.

Вказує, що відповідно до витягу з ЄДРДР № 0004607, ОСОБА_1 , 19.10.2022 було подано заяву до правоохоронних органів стосовно вчинення кримінального правопорушення у зв`язку з тим, що 05.09.2022 група озброєних військових російської армії проводили рейд з перевірки автотранспорту автошколи «Світлофор» за адресою: м. Херсон, вул. Покришева, 26 та під час перевірки примусово погрожуючи автоматами відібрали (здійснили грабіж, порушили закони та звичаї війни) автомобіль, що знаходився у користуванні відповідача - «Renault Megane Scenic», 2010 року випуску, синього кольору, в якому знаходилися документи про реєстрацію транспортного засобу, водійське посвідчення й пенсійне посвідчення. Тобто, відповідач, об`єктивно лишився можливості користуватися вищевказаним рухомим майном, яке йому було передане ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» по договору фінансового лізингу. На даний момент доля вказаного транспортного засобу невідома, слідство досі триває. Однак, є всі підстави вважати, що російські загарбники могли зробити з ним, що завгодно. Наприклад, знищили його або розібрали автомобіль на деталі для подальшої реалізації. Вважає, що через дані факти, навіть якщо б договір і не був би нікчемним, будь які нарахування за об`єкт, що «зник» - безпідставні.

На адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив позивача, в якому він доводи апеляційної скарги не визнає, вважає заочне рішення є законним та обґрунтованим. Вказує, що збройна агресія російської федерації не є підставою для звільнення відповідача від майнових зобов`язань перед позивачем. Посилається на ст. 22 Закон України «Про фінансовий лізинг» де вказано, що з моменту передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу ризик випадкового знищення, втрати або випадкового пошкодження об`єкта фінансового лізингу переходить до лізингоодержувача.

Зазначає, що відповідно до ч. 2,3 ст. 15 ЗУ «Про фінансовий лізинг» договір фінансового лізингу не підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, встановлених законом або домовленістю сторін. Договір фінансового лізингу транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню на вимогу однієї із сторін такого договору. Лізингоодержувачем не висувалась вимога нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу.

Суд апеляційної інстанції розглянувши клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи з викликом сторін, вважає, що дане клопотання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 травня 2024 року призначено розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно вимог ст. 369 ЦПК України (у редакцій на момент відкриття апеляційного провадження) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Оскільки дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Таким чином, клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи з викликом сторін не підлягає задоволенню.

Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги на заочне рішення суду від 09 жовтня 2023 року в порядку письмового провадження, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення 27.05.2024 поштового відправлення ОСОБА_1 та звітом про доставку копії ухвали про відкриття апеляційного провадження з апеляційною скаргою та додатками до електронного кабінету позивача ТОВ «Авентус Лізинг».

Дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів виходить з наступного.

Так, за приписами частин другої та третьої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених параграфом 6 глави 58 ЦК України та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Обов`язками лізингодавця є: у передбачені договором строки надати лізингоодержувачу предмет лізингу у стані, що відповідає його призначенню та умовам договору; попередити лізингоодержувача про відомі йому особливі властивості та недоліки предмета лізингу, що можуть становити небезпеку для життя, здоров`я, майна лізингоодержувача чи інших осіб або призводити до пошкодження самого предмета лізингу під час користування ним; відповідно до умов договору своєчасно та у повному обсязі виконувати зобов`язання щодо утримання предмета лізингу; відшкодовувати лізингоодержувачу витрати на поліпшення предмета лізингу, на його утримання або усунення недоліків у порядку та випадках, передбачених законом та/або договором; прийняти предмет лізингу в разі дострокового розірвання договору лізингу або в разі закінчення строку користування предметом лізингу.

Лізингодавець може мати інші права та обов`язки відповідно до умов договору лізингу, Закону «Про фінансовий лізинг» та інших нормативно-правових актів.

Лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів.

Пунктами 3, 7 частини другої статті 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингоодержувач зобов`язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі; у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу, лізингоодержувач зобов`язаний повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.

Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.

Належне виконання лізингоодержувачем обов`язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна.

Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Водночас, за своєю правовою природою відносини лізингу передбачають право лізингоодержувача користуватися предметом лізингу, тобто містять елементи договору оренди (найму), у яких користування предметом оренди є платним.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Авентус Лізинг», суд першої інстанції виходив і наявності договірних відносин, що ґрунтуються на договорі лізингу № ЧГ-1337, порушенні умов договору з боку відповідача, що призвело до утворення заборгованості, та зважаючи на здійснене повідомлення позивачем про усунення порушень та відмову від договору, спираючись на норми Цивільного кодексу України та Закону України «Про фінансовий лізинг», дійшов висновку про наявність підстав для стягнення усієї заборгованості.

Колегія суддів, погоджується із висновками суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача заборгованості за несплаченими лізинговими платежами, що становлять частину вартості об`єкта фінансового лізингу, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 21.07.2021 між ТОВ «Авентус Лізинг» та ОСОБА_1 укладено договір лізингу № ЧГ-1337, за умовами якого позивач зобов`язався передати відповідачу на умовах фінансового лізингу в платне користування з правом викупу автомобіль «Renault Megane Scenic», VIN-код НОМЕР_1 , рік випуску 2010, вартість якого складає 218 336,25 грн (а.с. 13-20).

Позивач своєчасно, належним чином та в повному обсязі виконав та придбав предмет лізингу, а саме автомобіль марки «Renault Megane Scenic», VIN - код НОМЕР_1 , рік випуску 2010 та передав у користування лізингоодержувачу на підставі акту приймання-передачі предмету лізингу до договору фінансового лізингу № ЧГ-1337 від 23.07.2021 (а.с. 24).

23.07.2021 між ТОВ «Авентус Лізинг» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до Договору фінансового лізингу № ЧГ-1337 від 21.07.2021, згідно якої сторони погодили графік внесення лізингових платежів в період з 21.07.2021 - 23.07.2023 загальна кінцева сума виплати мала складати 324 971,62 грн (а.с. 28).

Пунктом 2.1.1. укладеного між сторонами договору фінансового лізингу сторони погодили, що лізингоодержувач зобов`язаний сплачувати на користь лізингодавця лізингові платежі: авансовий платіж не пізніше дати та у розмірі, визначених в Графіку внесення лізингових платежів, до моменту підписання акту прийому-передачі об`єкта лізингу у володіння та користування, що є частиною компенсації вартості об`єкта лізингу; перший лізинговий платіж не пізніше дати та у розмірі, визначених в Графіку внесення лізингових платежів, який складає від 2 до 5% від вартості об`єкта лізингу, зазначеного в п.3.3. Договору фінансового лізингу та є винагородою лізингодавця за організаційні заходи, пов`язані з підготовкою та укладенням Договору фінансового лізингу, в тому числі організацію поставки об`єкта лізингу: витрати, понесені лізингодавцем у зв`язку із державною реєстрацією/перереєстрацією на ім`я лізингодавця об`єкта лізингу, в тому числі збір на першу реєстрацію транспортних засобів (якщо застосовується); вартість послуг експерта, державних номерних знаків, вартість свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу; послуги з реєстрації/перереєстрації, включно з платежами третім особам за реєстраційні послуги та інші належні до сплати збори та платежі; наступні лізингові платежі, кожен з яких складається з відшкодування частини вартості об`єкта лізингу, комісії (винагороди) лізингодавця за наданий в лізинг об`єкт лізингу та інші платежі, в т.ч. платежі та/або витрати, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору фінансового лізингу та узгоджені сторонами.

Сторони погодили, що лізингові платежі та інші платежі, що підлягають сплаті за цим договором на користь лізингодавця, відображають справедливу вартість об`єкта лізингу.

Відповідно до п.8.2. укладеного між сторонами договору фінансового лізингу лізингодавець має право достроково в односторонньому порядку розірвати цей договір (відмовитися від договору) та вилучити об`єкт лізингу у випадку, зокрема якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж (частково або повністю) та/або інший платіж, передбачений договором, та прострочення оплати становить більше 60 днів з дня настання строку платежу.

У випадку неповернення лізингоодержувачем об`єкта лізингу на вимогу лізингодавця при відмові від договору за ініціативою лізингодавця в строки, зазначені у відповідному повідомленні, лізингодавець має право вимагати дострокову сплату розміру всіх майбутніх лізингових платежів в частині оплати вартості об`єкта лізингу (п. 8.8.1. договору фінансового лізингу).

Пунктом 6.7 договору фінансового лізингу встановлено, що будь-які збитки, завдані невиконанням, неналежним виконанням стороною своїх зобов`язань за умовами договору, підлягають відшкодуванню винною стороною в повному обсязі. Відшкодування збитків не звільняє сторону від виконання умов договору, в тому числі, але не обмежуючись, не звільняє від сплати штрафних санкцій за загальними умовами договору.

29.11.2022 ТОВ «Авентус Лізинг» засобом поштового зв`язку направило ОСОБА_1 повідомлення про усунення порушення за договором фінансового лізингу щодо погашення несплаченої заборгованості у строк до 23 год. 59 хв. 09.12.2022, однак вказану вимогу відповідач не виконав (а.с. 29-30).

15.02.2023 вих. № АЛ-777/2 ТОВ «Авентус Лізинг» засобом поштового зв`язку направило ОСОБА_1 повідомлення про відмову від договору фінансового лізингу (а.с. 31-33).

Договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Відповідно до статей 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статями 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Судом встановлено, що через невиконання умов визначеного договором графіку сплати платежів у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 110 217 грн 65 коп., яка складається із: 91 456,47 грн. заборгованість зі сплати вартості предмета лізингу та 18 761 грн 73 коп. заборгованість зі сплати винагороди (комісія), що підтверджується актами звірки взаємних розрахунків за період з 01.07.2021-26.04.2023 (а.с. 34, 35).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача заборгованості за несплаченими лізинговими платежами, що становлять частину вартості об`єкта фінансового лізингу у розмірі 91 456, грн 47 коп., адже за умовами договору відповідач, що прийняв на себе ризики випадкової загибелі та знищення майна, зобов`язався сплачувати лізингові платежі, що включають в себе, зокрема, частину вартості предмета лізингу.

Доводи апеляційної скарги у цій частині, що ґрунтуються на втраті майна у період окупації, колегією суддів відхиляються, адже відсутні підстави вважати зобов`язання лізингоодержувача з оплати вартості майна виконаним належним чином (ст. 526 ЦК України), оскільки сплата лізингових платежів, що відшкодовують вартість об`єкта, є його прямим договірним обов`язком.

Водночас, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача заборгованості по винагороді лізингодавця підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що рішення суду першої інстанції було ухвалено відповідно до правил глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України «Заочний розгляд справ справи».

У заяві про перегляд заочного рішення, поданій до суду першої інстанції, відповідач посилався на обставини викрадення автомобіля, переданого у лізинг, внаслідок збройної агресії Російської Федерації 05.09.2022 року, що підтверджується витягом з ЄДРДР № 0004607 від 19.10.2022 (а.с 130).

Колегія суддів вважає, що події, про які повідомляв відповідач, подаючи підтверджуючі докази, мають значення для правильного вирішення справи у вказаній частині, утім суд першої інстанції, відмовляючи у перегляді заочного рішення, не надав їм належної оцінки та не дослідив питання про вплив обставин втрати майна на подальші зобов`язання сторін за договором лізингу, зокрема, нарахування винагороди лізингодавця за період, коли користування майном стало неможливим.

Відповідно ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 762 ЦК України наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася.

Укладений між сторонами договір поклав ризик випадкової загибелі або пошкодження на відповідача-лізингоодержувача. Проте, колегія суддів вважає, що це стосується збереження фізичного стану майна у частині договірних відносин щодо його викупу лізингоодержувачем. Водночас у частині права лізингоодержувача користуватися предметом лізингу, знищення, викрадення тощо об`єкту лізингу, здійснення такого права унеможливлює.

Погодившись із доводами позивача про те, що відповідач не надав висновку ТПП України на підтвердження форс-мажорних обставин, суд не врахував наступного.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Викладене свідчить, що єдиний належний документ, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань (обов`язків) - це сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні».

Разом з цим обставини, які можуть бути кваліфіковані як обставини непереборної сили (форс-мажор), можуть бути підтверджені належними доказами, зокрема висновками експертів, показаннями свідків. Суд також враховує підстави звільнення від доказування - обставини, які визнаються учасниками справи, обставини, визнані судом загальновідомими тощо. Отже, суд визнає наявність форс-мажорних обставин з урахуванням установлених обставин справи та наявних у справі доказів (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року справа № 905/857/19).

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який в подальшому продовжувався Указами Президента України та діє на цей час.

Місто Херсон перебував в окупації упродовж березня-листопада 2022 року. Датою де окупації є 11 листопада 2022 року.

Наведені обставини є загальновідомими і не потребують доведення, у тому числі висновком ТПП.

На підтвердження обставин неможливості використовувати предмет лізингу, відповідач надав копію витягу з ЄДРДР № 0004607 від 19.10.2022 відповідно до якого, за повідомленням відповідача зареєстроване кримінальне провадження за ст. 438 ч. 1 КК України За обставинами, що зафіксовані у витягу, 05.09.2022 близько 11.30 група озброєних військових російської армії проводили рейд з перевірки автотранспорту автошколи «Світлофор» за адресою: м. Херсон, вул. Покришева, 26 та під час перевірки вивезли з території три автомобіля автошколи та два приватних автомобілі: «Рено трафік» (д.н.з. не пам`ятає та власний автомобіль заявника Рено д.н.з. НОМЕР_2 синього кольору, у якому знаходилися документи: свідоцтво про реєстрацію, водійське посвідчення та пенсійне посвідчення.

Відповідно до листа Головного Управління Національної поліції Херсонської області від 13.11.2023 (а. с. 132) кримінальне провадження № 0004607 від 19.10.2022 за ч. 1 ст. 483 об`єднане з кримінальним провадженням №000282 від 17.03.2022, досудове розслідування кримінального провадження у якому здійснюється РУП ГУПНР в Херсонській області.

За наведених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що майно не могло бути використане не з вини лізингоодержувача і такі обставини мали місце до направлення лізінгодавцем повідомлення про розірвання договору.

Оскільки лізингоодержувач сплачує лізингові платежі в обмін на право користування автомобілем, а із втратою автомобіля лізингодавець фактично не надає послугу з користування автомобілем, колегія суддів зважаючи на принципи справедливості, добросовісності та розумності вважає, що плата за користування (винагорода лізингодавця) із моменту втрати майна не з вини лізингоодержувача внаслідок військової агресії не може бути стягнута.

Отже позовні вимоги у частині стягнення із відповідача 18 761 грн 18 коп. заборгованості зі сплати винагороди (комісія) задоволенню не підлягають, з огляду на що, рішення суду першої інстанції у вказані й частині підлягає скасуванні із ухваленням нового судового рішення про відмову у позові.

В іншій частині рішення суду є законним і обґрунтованим, підстав для зміни чи скасування не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про нікчемність договору лізингу на підставі ст. 220 ЦПК України у зв`язку із не вчиненням його у нотаріальній формі, суд апеляційної інстанції відхиляє, адже матеріали справи не містять доказів того, що перед та на момент укладення договору фінансового лізингу його сторони, у тому числі й ОСОБА_1 заявляв вимогу щодо нотаріального посвідчення договору. Такої умови сторонами не узгоджено.

Згідно із ст.15 Закону України «Про фінансовий лізинг» (у редакції, що діяла на час укладення договору) договір фінансового лізингу укладається в письмовій формі. Договір фінансового лізингу не підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, встановлених законом або домовленістю сторін. Договір фінансового лізингу транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню на вимогу однієї із сторін такого договору.

Таким чином, спеціальними нормами Закону України «Про фінансовий лізинг», які мають пріоритет перед нормами ч. 2 ст. 799 ЦК України передбачено, що договір фінансового лізингу транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню на вимогу однієї із сторін такого договору.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження частково, й підлягає у такій частині задоволенню, рішення суду скасуванню у частині стягнення із відповідача 18 761 грн 18 коп. заборгованості зі сплати винагороди (комісія) із ухваленням у цій частині нового судового рішення про відмову у позові.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України у зв`язку із перерозподілом судових витрат підлягає зменшенню розмір судового збору, що підлягає компенсації позивачу за подання позовної заяви з 2684 грн до 2227,18 грн.

Водночас, оскільки апеляційна скарга задоволена частково, із позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог у розмірі 685,23 грн. Оскільки відповідач є учасником бойових дій, й при зверненні із апеляційною скаргою звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 13 ст. 5 Закону України «Про судовий збір, судовий збір підлягає стягненню у дохід Держави.

Керуючись ст. ст. 259, 374, 375, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Лізинг» заборгованості по несплаченій винагороді лізингодавця, нарахованої до вчинення лізингодавцем правочину з односторонньої відмови від Договору фінансового лізингу № ЧГ-1337 від 21.07.2021, у розмірі 18 761 грн 18 коп. (вісімнадцять тисяч сімсот шістдесят одна гривня 18 копійок), а всього - 110 217,65 грн (сто десять тисяч двісті сімнадцять гривень 65 копійок), скасувати, ухваливши у цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Лізинг» заборгованість у розмірі всіх несплачених лізингових платежів в частині оплати вартості об`єкта фінансового лізингу за Договором фінансового лізингу № ЧГ-1337 від 21.07.2021 року у розмірі 91 456 грн 47 коп. (дев`яносто одна тисяча чотириста п`ятдесят шість гривень 47 копійок) залишити без змін.

Заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Лізинг» судових витрат у розмірі 2 684,00 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні 00 копійок), змінити, зменшивши розмір до 2 227 грн 18 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Лізинг» в дохід держави судовий збір у розмірі 685 грн 23 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Є. П. Євграфова

О. В. Желепа

В. В. Саліхов