Справа № 522/8229/25-Е
Провадження № 2-з/522/314/25
УХВАЛА

30 травня 2025 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Чорнуха Юлія Вікторівна, розглянувши заяву Одеської міської ради про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформ-Оренда» до ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформ-Оренда» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків.

26.05.2025 до суду через підсистему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформ-Оренда» надійшла заява про забезпечення позову, у якій він просить вжити заходи забезпечення позову у справі, а саме: заборонити відчуження квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; накласти арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Заява обґрунтована тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Інформ-Оренда» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування (стягнення) майнової шкоди, заподіяної затопленням офісного підвального приміщення під час гасіння пожежі у квартирі відповідача. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06.05.2025 року відкрито провадження у справі. Позивач вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити чи істотно ускладнити виконання рішення суду в разі його ухвалення на користь позивача. Існує реальна загроза, що до моменту ухвалення рішення відповідач може відчужити квартиру або обтяжити її іпотекою тощо. У разі відчуження основного майна відповідача виконати рішення суду про стягнення збитків буде надзвичайно складно або неможливо, оскільки у відповідача можуть не залишитися достатні інші активи для погашення суми боргу. Позивачу стало відомо, що квартира, яка належить відповідачу та в якій виникла пожежа, розміщена на онлайн-платформі OLX з оголошенням про її продаж. Така публікація свідчить про фактичний намір відповідача здійснити відчуження зазначеного об`єкта нерухомості найближчим часом. Враховуючи це, ризик неможливості виконання судового рішення у разі його задоволення суттєво посилюється.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями заява передана на розгляд судді Чорнусі Ю.В.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, матеріали позовної заяви у межах вирішення зазначеної заяви позивача, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбаченихст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно правової позиції Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеного у постанові від 23.12.2020 за № 756/2609/20 (провадження № 61-11479св20), метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У п. 51-52 рішення «Юрій Миколайович Іванов проти України» Європейский суд з прав людини зазначив: «Суд повторює, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" (Immobiliare Saffi v. Italy), [GC], N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (див., серед інших джерел, згадане вище рішення у справі Войтенка ( 980_223 ), п. 53).»

Отже, право на суд включає не тільки можливість особи звернутись до суду за захистом своїх прав, а й можливість у подальшому отримати виконання рішення суду, ухваленого на її користь.

Відповідно до п. 4 Постанови № 9 від 22 грудня 2006 року Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має право з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже зазначене питання є предметом дослідження суду під час розгляду спору по суті. До предмета доказування на цій стадії входить лише питання про те, чи може існуючий стан організації правовідносин ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення.

Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2023 року у справі № 904/1934/23 зазначив, що вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 03.03.2023 у справі № 905/448/22.

З матеріалів справи вбачається, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інформ-Оренда» та ОСОБА_1 виник спір, зокрема, позивач просить стягнути з відповідача 983343,18 гривень - суму завданих матеріальних збитків, 26000,00 гривень - витрат на проведення будівельно-технічного експертного дослідження, 15140,15 гривень судовий збір, 50000,00 витрати на правову (правничу) допомогу.

З наявної у матеріалах справи інформаційної довідки № 429164847 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, вбачається, що в Державному реєстрі речових прав наявні відомості про зареєстроване право власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: 1/10 частки (номер відомостей про речове право13834522), 1/10 частки (номер відомостей про речове право 13604413), 1/5 частки (номер відомостей про речове право 11833517), 1/5 частки (номер відомостей про речове право 11832992), 1/5 частки (номер відомостей про речове право 11247195), всього - 8/10 частки.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) визначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі №753/22860/17(провадження№ 14-88цс20) зазначено, що конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові від 24.07.2024 у справі № 567/459/23 Верховного Суд виклав таку правову позицію: «Арешт віднесений до видів обтяжень речових прав на нерухоме майно, об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості (пункт 4 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Отже, арешт, як заборона на право розпоряджатися майном, включає і обмеження на розпорядження таким майном. Тому при накладенні арешту на майно вжиття додаткових заходів забезпечення, направлених на обмеження розпорядження таким майном, не є необхідним».

Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т.ін.).

За таких обставин накладення арешту на майно, яке включає обмеження на розпорядження таким майном, не потребує вжиття таких додаткових заходів забезпечення позову, як заборона відчуження квартири.

Враховуючи виникнення спору між сторонами, ціну позову, наявність у відповідача нічим не обмеженого права в будь-який момент розпорядитися своїм майном, що може ускладнити або зробити неможливим виконання ймовірного рішення у справі, суд вважає, що наявні підстави для застосування заходу забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно, зареєстроване за відповідачем, а саме на 8/10 часток квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Забезпечення позову шляхом накладення арешту на належну відповідачу частку зазначеної квартири є співмірним із заявленими позовними вимогами та забезпечить збалансованість інтересів сторін, оскільки вжиття такого заходу забезпечення позову не обмежить права володіння і користування майном та лише тимчасово обмежить права щодо розпорядження майном, в той час як вжиття такого заходу забезпечить можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у разі задоволення позову.

Підстави для вжиття окремого заходу забезпечення позову у виді заборони відчуження квартири відсутні, оскільки накладення арешту на майно включає обмеження на розпорядження таким майном та не потребує вжиття додаткових заходів забезпечення позову у виді заборони відчуження нерухомого.

Суд не встановив обставин, за яких є обов`язковим застосування зустрічного забезпечення.

На підставі наведеного, керуючись ст. 2, 149, 150, 151, 153, 258-261,3 52-355 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформ-Оренда» про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформ-Оренда» (, місцезнаходження: 73000, Херсонська обл., м. Херсон, вул. 9 Січня, буд. 15, оф. 531) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) про стягнення завданих матеріальних збитків - задовольнити частково.

Накласти арешт на 8/10 часток квартири, зареєстрованих за ОСОБА_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , - до набрання законної сили рішенням у справі № 522/8229/25-Е, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

У задоволенні іншої частини вимог заяви про забезпечення позові відмовити.

Направити примірник ухвали про забезпечення позову заявнику та всім особам для негайного виконання, яких стосуються заходи забезпечення позову, і відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Ухвала про забезпечення позову набуває законної сили з моменту її підписання суддею та підлягає негайному виконанню незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Строк пред`явлення ухвали до виконання три роки.

Суддя Юлія ЧОРНУХА