Номер провадження: 22-ц/813/4729/25
Справа № 523/7247/24
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

15.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Лозко Ю.П., Карташова О.Ю.,

учасники справи:

позивач ТОВ «Коллект центр»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ст. 369 ЦПК України) цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 ,

на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2024 року,

по справі за позовомТОВ «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2024 ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 03 серпні 2019 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та позичальником, яким є ОСОБА_1 , укладено договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № та отримання кредиту згідно заявки - анкети на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики № від 03 серпня 2019 року, що акцептована відповідачем, шляхом підписання електронним підписом (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. З, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 Цивільного Кодексу України). Відповідачу надані грошові кошти, в порядку передбаченому договором позики, одна остання зобов`язання по поверненню належним чином не виконала, у зв`язку із чим наявна заборгованість.

11 лютого 2022 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 11-02/22, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у т.ч. за договором позики № від 03 серпня 2019 року, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1

10 березня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників ТОВ «Коллект центр» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року, в тому числі за договором позики № від 03 серпня 2019 року, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду із даними позовними вимогами та просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 03 серпня 2019 року в сумі 43242,06 грн; понесені судові витрати на сплату судового збору у розмірі 3028,0 грн; понесені витрати на правову допомогу у розмірі 13000,0 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2024 року позовні вимоги ТОВ «Коллект центр» задоволені в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект центр» заборгованість за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 03 серпня 2019 року у розмірі 43242,06 грн; понесені судові витрати на сплату судового збору у розмірі 3028,0 грн; витрати на правову допомогу у розмірі 13000,0 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 3450,00 грн. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства.

ТОВ «Інфінанс» (первісний кредитор) свої зобов`язання за договір про надання споживчого кредиту № від 03 серпня 2019 року виконав належним чином, перерахувавши грошові кошти у розмірі 3450,00 грн відповідачу, що підтверджується платіжним дорученням. В порушення умов договору, відповідач, свої зобов`язання належним чином не виконує, в результаті чого станом на 08 квітня 2024 року загальний розмір заборгованості відповідно до розрахунку заборгованості, становить 43242,06 грн.

В частині стягнення витрат на правову допомоги, суд першої інстанції посилається на постанову Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19, встановлено, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 , просить оскаржуване рішення Суворовського районного суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги, посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не враховано відсутність в матеріалах доказів зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача та з наданої позивачем квитанції неможливо встановити ні власника рахунку/картки, ні даних по здійсненій операції, а також даних стосовно кредитного договору за яким здійснювалися перекази. При цьому, скаржник посилається на практику викладену у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2020 року по справі № 78/2177/15, згідно якої «позивачем належними та допустимими доказами не доведено наявність заборгованості відповідача не надано виписки по картковим рахункам», у зв`язку із чим позовні вимоги не підлягають задоволенню».

Скаржник також стверджує, що позивачем не надано до суду докази про отримання ОСОБА_1 листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення про здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, а тому матеріали справи не містять підтвердження укладення кредитного договору в електронному вигляді, що відповідає висновкам Верхового Суду викладеними у постанові від 07 жовтня 2020 року по справі № 127/33824/19. Крім цього, скаржник зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання ним логіну та паролю в даній системі, подання заявки на отримання кредиту, а також ознайомлення з усіма істотними умовами договорами.

Окрім наведеного, скаржник стверджує про відсутність підтвердження факту оплати за договором факторингу укладеним між позивачем та ТОВ «Вердикт Капітал», тобто відсутність доказів належності виконання сторонами договору своїх зобов`язань.

Стосовно наданого позивачем розрахунку заборгованості, скаржник зазначає, що за договором позики, проценти за користування кредитними коштами можуть нараховуватися лише протягом 30 днів, тобто строку, на який були надані кредитні кошти та, враховуючи визначену процентну ставку за кредитами, нарахування процентів повинно проводитися на рівні фіксованої процентної ставки. Таким чином, загальний розмір заборгованості повинен становить 5261,25 грн, що складається з 3450,0 грн тіло кредиту та 1811,25 грн відсотки за кредитом. Крім того, зазначає, що з наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідачем внесенні грошові кошти у загальному розмірі 53781,11 грн, що дає підстави вважати відсутність у відповідача будь-яких зобов`язань за договором позики.

Разом з тим, в апеляційній скарзі також містить посилання на відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження факту надання Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» позивачу правничої допомоги під час розгляду справи судом та відповідно не підтверджений заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20 березня 2025 року відкрито апеляційне провадження та роз`яснено ТОВ «Коллект центр» його право на подання відзиву на апеляційну скаргу у відповідності до положень ст. 360 ЦПК України.

17 березня 2025 року ТОВ «Коллект центр» отримало копію апеляційної скарги в електронному кабінеті Електронного Суду.

ОСОБА_1 та ТОВ «Коллект центр» копію ухвали про відкриття апеляційного провадження отримали в електронних кабінетах Електронного Суду 21 березня 2025 року, що підтверджується довідками.

ТОВ «Коллект центр», від імені якого діє керівник Ткаченко М.М., у відзиві на апеляційну скаргу зазначало, що заперечення відповідача щодо факту укладення договору та отримання кредитних коштів є необґрунтованим, оскільки відповідач частково сплачував заборгованість по кредиту, що свідчить про визнання факту укладення договору, отримання коштів та погодження з умовами кредитування. Також зазначає, що відсоткова ставка протягом дії договорів не збільшувалася та умовами договір передбачено лише можливість зменшення відсоткової ставки у випадку виконання пільгових умов споживачем, а у разі їх невиконання повернення до стандартної відсоткової ставки.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09 травня 2025 року справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 43242,06 грн, тобто ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 х 30 = 90840 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.

Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що ТОВ «Інфінанс» (первісний кредитор) свої зобов`язання за договір про надання споживчого кредиту № від 03 серпня 2019 року виконав належним чином, перерахувавши грошові кошти у розмірі 3450,00 грн відповідачу, що підтверджується платіжним дорученням. В порушення умов договору, відповідач, свої зобов`язання належним чином не виконує, в результаті чого станом на 08 квітня 2024 року загальний розмір заборгованості відповідно до розрахунку заборгованості, становить 43242,06 грн.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що 03 серпня 2019 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 укладено договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № , згідно умов якого позичальник надається фінансова послуга з надання коштів у позику, а саме: кошти на умовах фінансового кредиту для власних потреб на умовах цього договору, також згідно правил надання грошових коштів у позику з умовами програми «MoneyBOOM», які є невід`ємною частиною договору.

Пунктом 7.6 договору визначено, що підписання позичальником договору відбувається шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Виконання даних дій означає прийняття позичальником всіх умов договору та його укладання в електронному вигляді, згідно п. 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» прирівнюється до укладення договору в письмовому вигляді, у зв`язку з чим створює для позичальника та товариства такі є правові зобов`язання та наслідки.

Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі й і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM», а саме п. 6.2 також визначено, що кожен з позичальників, ознайомившись з усіма істотними умовами оферти надає згоду шляхом направлення повідомлення товариству, яке підписується відповідно до абзацу 2 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» , а саме шляхом введення у спеціальному полі під акцептом, який містить всі істотні умови договору, одноразового ідентифікатору, який відповідає вимогам п. 3 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» та натиснення іконки «відправити/підписати». Зазначений ідентифікатор генерується Товариством в інформаційно-телекомунікаційній системі та надсилається позичальникам смс-повідомленням.

Відповідно до ч. 12 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Моментом підписанні в даному випадку, згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

Згідно наданої ТОВ «Інфінанс» довідки про ідентифікацію, підтверджено, що клієнт - ОСОБА_1 , з яким укладено договір від 03 серпня 2019 року ідентифікована Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс». В довідці також міститься інформація щодо одноразового ідентифікатора, часу відправки ідентифікатора позичальнику 03 серпня 2019 року та номер телефону, на який відправлено ідентифікатор. Тобто, вищезазначений договір про надання позики, підписаний ОСОБА_1 шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що підтверджується даною довідкою про ідентифікацію та відповідає вищевказаним правилам надання позики за умовами програми «MoneyBOOM».

Матеріали справи також містять заяву-анкету ОСОБА_1 від 03 серпня 2019 року на отримання кредиту, в якій зазначено відомості щодо позичальника, а саме: ПІП, дату народження, паспортні дані та РНОКПП, місце проживання, місце роботи, в тому числі й номер телефону за допомогою якого, згідно довідки, відбувалася ідентифікація. З огляду на викладене в своїй сукупності, доводи апеляційної скарги в частині не доведення позивачем факту підписання даного договору про надання позики від 03 серпня 2019 року відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані. При цьому, слід зазначити також, що вказаний договір, факт підписання якого заперечується ОСОБА_1 , в судовому порядку останньою не оскаржувався, дані відомості в матеріалах справи відсутні.

Згідно п. 3.1 договору про надання позики № , підписаного позичальником, сторонами обумовлено, що перший фінансовий кредит (транш) надається позичальнику на підставі заповненої та особисто підписаної позичальником заяви-анкети та додатка № 2 до договору, які є невід`ємною його частиною. В заяві-анкеті зазначено суму першого траншу та строк користування і інші умови визначено додатком № 2. Підписанням сторонами додатку № 1 та додатку № 2 до договору є укладенням та підписанням договору в цілому.

Надана позивачем заява-анкета підписання ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором, що вбачається з самої анкети-заяви, та містить інформацію щодо розміру кредиту 3450,0 грн, терміну кредиту 30 днів та реквізити банківського рахунку. Вказані відомості також містяться й в акцепті оферти від 03 серпня 2019 року на отримання першого траншу, підписаного позичальником, в якому окрім вищенаведеного також зазначено розмір відсоткової ставки, а саме: 1,75 % за один день користування кредитом, в тому числі й зазначено в пропозиції укласти договір про надання позики від 03 серпня 2019 року та надання 1 траншу згідно заяви-анкети № від 03 серпня 2019 року.

Умовами зазначеної пропозиції, підписаної позичальником, визначено, що у разі надання акцепту на дану оферту (прийняття пропозиції) ТОВ «Інфінанс» буде вважати себе зобов`язаним надати кредит (транш) на викладених в пропозиції умовах. Перерахування визначеної заявою-анкетою та акцептом суми першого траншу підтверджується долученою позивачем квитанцією про сплату № 37626158 від 03 серпня 2019 року, згідно якої в графі призначення платежу вказано розмір коштів 3450,0 грн та номер банківської картки, яка відповідає зазначені й в заяві-анкеті банківській карті позичальника. Надання ОСОБА_1 першого траншу, на умовах визначених договором та додатками до нього, також вбачається з долученого позивачем розрахунку заборгованості, розмір якої позичальником в свою чергу не спростований, що відповідно спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

Разом з тим, зважаючи на вищевикладене в своїй сукупності, підписанням заяви-анкети, договору про надання позики № , пропозиції на укладення договору позиви від 03 серпня 2019 року та акцепту оферти від 03 серпня 2019 року, які є невід`ємними частинами договору № , сторонами обумовлено розмір першого траншу 3450,0 грн, умови його надання, розмір відсоткової ставки 1, 75 % за один день користування, строк кредитування, в тому числі й строк дії договору надання позики № , а саме 36 місяців.

Пунктом 1.2. договору встановлено, що кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії договору 36 місяців з дня підписання догвору, тобто з 03 серпня 2019 року.

Пунктом 1.7 договору визначено, що протягом 36 місяців з дня укладення договору позичальнику надається право користування кредитними коштами, які позичальник зобов`язаний повернути товариству в рамках надання кредиту на умовах договору та правил.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що 03 серпня 2019 року позичальнику здійснено виплату за першим траншем у розмір 3450,0 грн із встановленням строку повернення, згідно умов договору, яку останнім повернено не було. В подальшому згідно розрахунку, товариством нараховувалася проценти на залишок боргу, розмір яких станом на 10 червня 2022 року становить 39885,29 грн.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», на яку міститься посилання в апеляційній скарзі, несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.

Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.

Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.

Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору.

Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

У Рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість по тілу кредиту за договором позики становить 3356,77 грн, натомість заявлені позивачем відсотки за прострочення повернення суми траншу, згідно розрахунку заборгованості, становлять 39885,29 грн, тому з огляду на вищевикладене та з метою забезпечення відповідності заявленого позивачем до стягнення розмір заборгованості засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, апеляційний суд вважає за необхідне розмір процентів зменшити з 39885,29 грн грн до 20000,0 грн. Тобто, доводи апеляційної скарги в даній частині знайшли своє підтвердження в матеріалах справи.

Стосовно доводів апеляційної скарги в частині відсутність підтвердження факту оплати за договором факторингу укладеним між позивачем та ТОВ «Вердикт Капітал», тобто відсутність доказів належності виконання сторонами договору своїх зобов`язань, слід зазначити наступне.

Пунктом 6.1.4 укладеного між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт капітал» договору факторингу № 11-02/22 від 11 лютого 2022 року визначено, що право вимоги переходить до фактора після оплати фінансування з моменту підписання сторонами акту приймання-передавання реєстру боржників (додаток № 2), який є підтвердження передачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги. На підтвердження факту переходу права вимоги, у відповідності до вказаного пункту 6.1.4 даного договору, позивачем також долучено додаток № 2, а саме: акт приймання-передачі реєстру боржників в електронному вигляді за договором факторингу № 11-02/22 та платіжне доручення № 330110004 від 11 лютого 2022 року щодо перерахування ТОВ «Вердикт капітал» на рахунок ТОВ «Інфінанс» грошових коштів, із призначенням: оплата лоту згідно договору факторингу № 11-02/22 від 11 лютого 2022 року.

10 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт капітал» на підставі договору № 10-03/2023/01 про відступлення прав вимоги, відступило ТОВ «Коллект центр» право вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у додатках № 1 та № 3 до цього договору. Права вимоги, згідно п. 5.5, вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором та набутим (прийнятим) новим кредитором в день належного підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників в друкованому (підписаному) вигляді (додаток № 4). Вказаним додатком № 4 до договору, а саме актом прийому-передачі реєстру боржників за договором № 10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року, підтверджено факт передачі реєстру боржників в повному об`ємі відповідно до умов договору та відсутність будь-яких зауважень щодо зазначеного реєстру. При цьому, акт приймання-передачі у відповідності до зазначених вимог п. 5.5 договору, підписаний сторонами договору, а саме: первісним кредитором ТОВ «Вердикт капітал» та новим кредитором ТОВ «Коллект центр».

Відповідно, з огляду на викладене, зважаючи на наявність доказів на підтвердження факту переходу права вимоги від позивача до ТОВ «Вердикт капітал», доводи апеляційної скарги в даній частині відхиляються апеляційним судом.

Окрім того, колегія суддів також вважає за необхідне зауважити щодо необґрунтованості доводів апеляційної скарги в частині стягнених судом першої інстанції витрат на правничу допомогу, з огляду на наступне. Звертаючись до суду із позовними вимогами щодо стягнення заборгованості, ТОВ « Коллект центр» надано копію договору про надання правової допомоги № 02-01/2023 від 02 січня 2023 року, укладений між ТОВ «Коллект центр» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», прайс-лист АО «Лігал Ассістанс» із зазначенням переліку послуг та їх вартості, в тому числі й заявку на надання юридичної допомоги № 108 від 01 березня 2024 року в якій містить перелік наданих ТОВ «Коллект центр» юридичних послуг із зазначенням їх вартості, а саме: надання усної консультації з вивчення документів 4000,0 грн за дві години; складання позовної заяви про стягнення боргу для подання до суду 9000,0 грн за 3 години. Згідно долученої позивачем платіжної інструкції № від 15 березня 2024 року, ТОВ «Коллект центр» сплачено АО «Лігас Ассістанс» грошові кошти за надання правової допомоги згідно договору № 02-01/2023.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги вважає, що оскаржуване рішення Суворовського районного суду м. Одеси підлягає зміні в частині розміру заборгованості за договором про надання кредиту № від 03 серпня 2019 року з 43242,06 грн на 23356,77 грн; та розміру понесених витрат на правову допомогу.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028,0 грн, підтверджується платіжною інструкцією № від 19 квітня 2024 року.

Оскільки за результати перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції апеляційним судом встановлено наявність підстав для зміни оскаржуваного рішення в частині заявленого позивачем та задоволеного судом першої інстанції розміру заборгованості по процентам, у відповідності до положень ч. 13 ст. 141 ЦПК України, апеляційним судом здійснюється розподіл судових витрат з урахуванням заявлених позовних вимог. Відповідно розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача становить 1665,40 грн.

За подання апеляційної скарги скаржником сплачено судовий збір у розмірі 3633,60 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № С631-025С-ТХСМ-976Т від 27 березня 2025 року.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, розмір судового збору, який підлягає стягненню з позивача становить 1635,12 грн.

Згідно ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект центр» підлягає стягненню 30,28 грн судового збору (1665,40-1635,12).

Разом з тим, за положеннями п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі й витрати на професійну правничу допомогу.

Розмір витрат, які понесені позивачем у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції та понесення яких підтверджується матеріалами справи, становить 13000 грн. Враховуючи, що за результатами розгляду справи в апеляційному суді, колегія судів дійшла висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог, зважаючи при цьому на положення ч. 13 ст. 141 ЦПК України, розмір понесених витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача становить 7150,0 грн

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2024 року змінити, зменшивши стягнуту з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Коллект центр» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № від 03 серпня 2019 року з 43242,06 грн на 23356,77 грн, витрати на правову допомогу з 13000 грн до 7150 грн.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_2 судового збору скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ТОВ «Коллект центр» () судовий збір у розмірі 30,28 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених пунктом 2 частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 15 травня 2025 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Ю.П. Лозко

О.Ю. Карташов