Справа № 697/1190/25
№ пров. 2/697/697/2025
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

27.05.2025 р. м. Канів

Суддя Канівського міськрайонного суду Черкаської області Скирда Б.К., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зняття арешту та заборони на відчуження об`єкта нерухомого майна, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 в якій просить: - зняти арешт з земельної ділянки площею 0,0612 га., кадастровий номер :01:001:0026, розташованої за межами населеного пункту с. Пекарі Черкаського району, Канівської міської ради, Черкаської області, внесений відділом державної виконавчої служби Канівського міськрайонного управління юстиції до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 08 липня 2009 року за реєстраційним номером 8865416; - зняти заборону, накладену 08 липня 2009 року відповідно до постанови державної виконавчої служби Канівського міськрайонного управління юстиції на відчуження земельної ділянки площею 0,0612 га., кадастровий номер :01:001:0026, розташованої за межами населеного пункту с. Пекарі Черкаського району, Канівської міської ради, Черкаської області, внесену відділом державної виконавчої служби Канівського міськрайонного управління юстиції до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 08 липня 2009 року за реєстраційним номером 8865416.

Вирішуючи питання про відкриття провадження, суд дійшов наступного висновку.

За змістом частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Водночас право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням.

У рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що положення частини другої статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви №17160/06 та №35548/06; п. 33).

Звертаючись до суду з позовом про зняття арешту, позивач ОСОБА_1 зазначає, що оскільки у справі, в межах якої був накладений арешт, ухвалено рішення, яке набрало законної сили, на теперішній час немає потреби в утриманні земельної ділянки площею 0,0612 га., кадастровий номер :01:001:0026 під арештом.

З наданих суду матеріалів вбачається, що ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 26.06.2009 у цивільній справі №2-446 було забезпечено позов ОСОБА_1 до Колективного садівничого товариства «Дніпро», Канівської районної державної адміністрації, районного відділу держпідприємства «Центр Державного земельного кадастру», управління Держкомзему України в Канівському районі, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 про визнання незаконним рішення правління та загальних зборів колективного садівничого товариства «Дніпро» в частині виділення земельної ділянки ОСОБА_2 , визнання незаконними дій Канівського районного відділу ЧРФДП «ЦДЗК при Держкомземі України» та Управління Держкомзему у Канівському районі Черкаської області щодо виготовлення технічної документації, що посвідчує право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 , визнання частково незаконним розпорядження Канівської районної державної адміністрації, визнання недійсним Державного акту про право власності на земельну ділянку та їх скасування, позбавлення права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку шляхом:

винесення накладення арешту та оголошення заборони відчуження на земельну ділянку 0,06 га, яка розміщена за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрована на ім`я ОСОБА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 .

14.06.2010 Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області по цивільній справі № 2-13/2010 було ухвалено рішення, яке набрало законної сили.

Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму ВССУ від 03.06.2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу (частина третя статті 154 ЦПК в редакції до 17.12.2017р.). При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору (частина четверта статті 154 ЦПК). Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Верховний Суд у постанові від 20.01.2020 у справі № 753/12741/17 також зазначив, що із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто, сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору. Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У рішенні суду про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту суд зазначає про скасування заходів забезпечення позову, які оскаржуються.

Крім того, аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.04.2020 у справі № 607/15533/17.

У справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (ч. 1 ст. 42, ч. 1 ст. 48 ЦПК України).

За приписами частини першої статті 43 ЦПК України, учасники справи, крім іншого, мають право подавати заяви та клопотання.

Як вбачається, арешт на спірну земельну ділянку був накладений ухвалою суду з метою забезпечення позовних вимог під час розгляду цивільного позову у справі № 2-446 в якій ОСОБА_1 була стороною по справі, зокрема позивачем.

Порядок та умови розгляду заяви сторони по справі про скасування заходів забезпечення позову на теперішній час передбачені ст. 158 ЦПК України, якою передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Таким чином, Цивільним процесуальним кодексом України, зокрема нормою ст. 158 ЦПК України передбачено вирішення питання про скасування заходів забезпечення позову вжитих судом.

З огляду на зазначене, звертаючись з позовною заявою про зняття арешту з нерухомого майна, ОСОБА_1 порушено порядок встановлений вимогами ЦПК України для звернення до суду за захистом права, у випадку накладення арешту на майно судом в порядку вжиття заходів забезпечення позову, визначений ст. 158 ЦПК України.

Оскільки у цьому випадку передбачений інший порядок судового захисту, а саме звернення до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову в порядку передбаченому ст. 158 ЦПК України, ця особа не може пред`являти позов про зняття арешту з майна.

Приймаючи до уваги вищевикладене, у даному випадку ОСОБА_1 має право звернутися до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову.

Згідно пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що учасник справи, на майно якого накладено арешт ухвалою суду, не може звертатися до суду з позовною заявою про зняття арешту з майна, оскільки у судовому процесі він є стягувачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення такого питання, а відтак, у відкритті провадження слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, ст.ст. 260, 353 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зняття арешту та заборони на відчуження об`єкта нерухомого майна.

Роз`яснити ОСОБА_1 її право на звернення до суду не з позовною заявою про зняття арешту майна, а з заявою про скасування заходів забезпечення позову.

Ухвала суду може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу було подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Б . К . Скирда