УХВАЛА

21 травня 2025 року

м. Київ

справа № 569/3592/24

провадження № 61-5697ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу Рівненської обласної прокуратури на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 жовтня 2024 року

та постанову Рівненського апеляційного суду від 27 березня 2025 року у справі

за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Рівненської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, та витрат на правову допомогу,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна

в особі Рівненської обласної прокуратури, у якому, збільшивши позовні вимоги, остаточно просив стягнути на свою користь 576 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди та 120 000,00 грн - витрат на правову допомогу.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15 жовтня 2024 року, з урахування ухвали цього ж суду про виправлення описки від 22 жовтня

2024 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду

від 27 березня 2025 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з держави Україна за рахунок коштів державного бюджету України

на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 576 000,00 грн

та 120 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

28 квітня 2025 року Рівненська обласна прокуратура, засобами поштового зв`язку, звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 жовтня 2024 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 27 березня 2025 року у цій справі, у якій представник заявника, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 жовтня 2024 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 27 березня 2025 року в частині стягнення моральної шкоди зменшивши розмір такого відшкодування до гарантованого державою мінімуму, обрахованого у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати відповідно до положень абзацу 4 статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», а в частині відшкодування витрат на правничу допомогу - змінити, відповідно зменшивши розмір відшкодування витрат на суму,

яка не підтверджена належними доказами щодо їх реальності, необхідності

та обґрунтованості.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах

з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Конституційний Суд України у Рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 дійшов висновку, що припис пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, який встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис ЦПК України також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах

про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що ціна позову у цій справі

у загальному розмірі становить 696 000,00 грн (576 000,00 + 120 000,00)

і не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 250 = 757 000,00 грн).

Тому відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України справа

не підлягає касаційному оскарженню.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктом

а) та в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягають касаційному оскарженню.

Наведені представником заявника обставини, передбачені підпунктом а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку

про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. При цьому, доводи касаційної скарги зводяться виключно до незгоди з оцінкою судами попередніх інстанцій зібраних у справі доказів та встановлених обставин, що не стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Крім того, аналіз судових рішень у справі та наведені представником заявника

у скарзі доводи не дають підстав для висновку про те, що ця справа

має виняткове значення для заявника (підпункт в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Інших підстав, які б спростовували віднесення цієї справи до категорії малозначних, касаційна скарга не містить і суд касаційної інстанції їх не встановив.

Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: ціну позову, предмет позову,

складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства

й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судових рішень у цій справі у касаційному порядку.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України, є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки Рівненська обласна прокуратура оскаржила судові рішення,

які не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Рівненської обласної прокуратури на рішення Рівненського міського суду Рівненської області

від 15 жовтня 2024 року та постанову Рівненського апеляційного суду

від 27 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Рівненської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу,

що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, та витрат на правову допомогу, відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська