Провадження № 2/752/2695/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28.05.2025 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Чекулаєва С.О.,

за участі секретаря судового засідання - Пастух З.Ф.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 (надалі за текстом також - позивач) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 (надалі за текстом також - відповідач), у якому просив суд:

-стягнути з відповідача на свою користь відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 84 197,42 гривень;

-стягнути з відповідача на свою користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 15 000,00 гривень.

1.1. Стислий виклад позиції позивача

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.06.2024 в місті Києві по Кільцевій дорозі,1Б (Голосіївський район) відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Ford» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням відповідача та автомобіля марки «Renault» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням позивача, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Згідно постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 26.07.2024 у справі №752/13622/24 відповідач - ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП, в результаті якого відбулася вказана дорожньо-транспортна пригода.

Цивільно - правова відповідальність водія автомобіля «Ford» - ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «СТ» ГАРАНТІЯ».

За наслідком заведеної страхової справи у ПрАТ «СТ» ГАРАНТІЯ», страхова компанія виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 123 358,41 гривень, в той час як, вартість ремонтну транспортного засобу позивача становила 207 555,83 гривень.

У зв`язку з тим, що страхова виплата не дорівнює розміру завданої шкоди, позивач просить стягнути з відповідача різницю у розмірі 84 197,42 гривень.

Окрім цього, стверджуючи, що неналежна поведінка відповідача завдала позивачу моральної шкоди, оскільки дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача; тривалий час позивач не міг використовувати свій транспортний засіб та був вимушений їздити до страхових компаній, витрачати час на ремонт пошкодженого автомобіля, просити відповідача компенсувати збитки, які були завдані по його вині, що в цілому негативно вплинуло на сталий звичай життя, позивач просить стягнути з відповідача завдану моральну шкоду розмір якої оцінює в сумі 15 000,00 гривень.

1.2. Стислий виклад позиції відповідача

У наданому до суду відзиві на позов відповідач підтвердив обставини, щодо вчинення ним дорожньо-транспортної пригоди та вказав, що страхова компаній, в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність - ПрАТ «СТ» ГАРАНТІЯ», оцінила розмір матеріального збитку завданого позивачу у сумі 78 000,00 гривень, з якою позивач не погодився.

Позивач повідомив відповідача, що вартість ремонту транспортного засобу зросла, а тому ОСОБА_2 повинен здійснити доплату у розмірі 81 614,03 гривень.

Не погоджуючись із збільшенням вартості ремонту транспортного засобу, відповідач вказує на наявність у нього сумнівів щодо належної оцінки розміру вартості такого ремонту; звертає увагу на те, що позивач категорично відмовився від залучення судового експерта Інституту судових експертиз для підтвердження дійсного розміру завданих збитків.

Відповідач вказує, що згідно розрахунку вартості ремонту транспортного засобу зробленого на його замовлення у ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський», вартість ремонту транспортного засобу позивача становить лише 172 533,66 гривень.

На пропозицію відповідача, щодо проведення ремонту пошкодженого транспортного засобу за меншою вартістю позивач відмовився та обрав сервісний центр де вартість ремонту є найдорожчою (207 533,66 гривень).

Відповідач звертає увагу, що рахунок сервісного центру на ремонт транспортного засобу № від 30.07.2024 на суму 207 555,83 гривень не містить інформації, що це є документом з надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісного транспортного засобу, а також не містить обов`язкового запису про гарантійні зобов`язання, який засвідчується підписом контролера якості та скріплюється печаткою виконавця (за наявності), що є порушенням Правил надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2014 №615.

Окрім цього, як стверджує відповідач, наданий позивачем Договір підряду №08/01-24 від 08.01.2024 та Акт виконаних робіт №ФП00000017 від 04.10.2024 не відповідають вимогам вказаних вище Правил №615 від 28.11.2014.

У задоволені позву просить відмовити повністю.

1.3. Заяви, клопотання учасників справи

В судовому засіданні 23.04.2025 позивач заявив клопотання про залучення співвідповідача у справі - ПрАТ «СТ» ГАРАНТІЯ», водночас подане клопотання не містило конкретної вимоги до такого такої страхової компанії.

У судовому засіданні 19.05.2025 позивач просив суд залишити вказане вище клопотання про залучення співвідповідача без розгляду.

1.4.Процесуальні дії у справі

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.11.2024 головуючим суддею у справі визначений суддя Чекулаєв С.О.

Ухвалою Голосіївського районного суду від 11.11.2024 у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

18.02.2025 судове засідання було відкладене на 01.04.2025 у зв`язку з неявкою відповідача.

01.04.2025 судове засідання було відкладене на 23.04.2025 у зв`язку з тим, що відповідач отримав копію позовної заяви лише в судовому засіданні 01.04.2025.

15.04.2025 від відповідача до суду надійшов відзив на позов.

23.04.2025 суд оголосив перерву у судовому засіданні до 19.05.2025 у зв`язку з поданим позивачем клопотанням про залучення співвідповідача.

15.05.2025 позивач подав до суду відповідь на відзив.

У судовому засіданні 19.05.2025 суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та відклав його ухвалення та проголошення на 28.05.2025.

2.Мотивувальна частина

2.1.Фактичні обставини, встановлені судом

Суд встановив, що 16.06.2024 о 15 годині 30 хвилин в місті Києві по Кільцевій дорозі,1Б в Голосіївському районі відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Ford» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «Renault» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Власником транспортного засобу марки «Renault» д.н.з. НОМЕР_2 , згідно копії Свідоцтва про державну реєстрацію НОМЕР_3 є ОСОБА_1 .

Згідно постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 26.07.2024 у справі №752/13622/24 відповідач - ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП, в результаті якого відбулася вказана дорожньо-транспортна пригода.

Згідно наявного в матеріалах справи Полісу №АР/6985749 від 06.11.2023 суд встановив, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «FORD FOCUS» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 була застрахована у період з 07.11.2023 по 06.11.2024 ПрАТ «СТ» ГАРАНТІЯ».

Як вказано у Заяві про страховий випадок (реєстраційний №296-24) страхувальником транспортного засобу марки «FORD FOCUS» д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_3 , водночас, ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) у цій заяві вказаний як водій.

В графі «обставини події» Заяви про страховий випадок (реєстраційний №296-24) вказано, що водій автомобіля марки «FORD FOCUS» д.н.з. НОМЕР_1 рухаючись по парковці, не виконав вимоги розмітки при переїзді на перехрещувану дорого та здійснив зіткнення з автомобілем марки «Renault Logan» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався з ліва на право від нього.

Згідно відомостей про транспортний засіб марки «FORD FOCUS» д.н.з. НОМЕР_1 наданих ПрАТ «СТ» ГАРАНТІЯ» ОСОБА_2 визначений і як водій, і як власник такого транспортного засобу.

Згідно наявного в матеріалах справи Рахунку № від 30.07.2024, наданого ФОП ОСОБА_4 «покупцю» ОСОБА_1 , щодо вартості товарів та робіт пов`язаних з ремонтом та обслуговуванням транспортного засобу «Renault Logan» д.н.з. НОМЕР_2 , загальна вартість товарів та робіт становить 207 555,83 гривень.

Згідно наявного в матеріалах справи Акта виконаних робіт №ФП00000017 від 04.10.2024 загальна вартість товарів та робіт пов`язаних з ремонтом та обслуговуванням транспортного засобу марки «Renault Logan» д.н.з. НОМЕР_2 становить 207 555,83 гривень.

Згідно наявних в матеріалах справи квитанцій про оплату: «Райффайзен Банк» №285782176 від 30.07.2024, АТ «Універсал Банк» № МНЕА-06НХ-01СН-81С8 від 04.10.2024 та «Райффайзен Банк» №296044795 від 05.10.2024 позивач сплатив на рахунок ФОП ОСОБА_4 грошові кошти у загальному розмірі 207 555,83 гривень.

Як вбачається з переписки, що відбувалася між позивачем та відповідачем із застосування мобільного додатку «Telegram» у період з 14.08.2024 по 15.08.2024, оригінал якої досліджено в судовому засіданні, сторони дійсно узгоджували між собою вартість ремонту пошкодженого транспортного засобу, що належить позивачу.

Згідно наданої відповідачем Калькуляції до рахунку-фактури №ВР-0001193 від 15.08.2024, щодо переліку послуг з ремонту транспортного засобу марки «Renault Logan» д.н.з. НОМЕР_2 (замовник/власник ОСОБА_1 ) вартість таких послуг становить 172 533,66 гривень.

2.2. Застосовані норми права

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої ст. 1188 ЦК України).

Суд зазначає, що зобов`язання про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою.

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який діяв на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 28 Закону №1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана:

-з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу;

-з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху;

-з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого;

-з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди;

-з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу;

-з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Статтею 29 Закону №1961-ІV передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до п. 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 147/66/17 відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471 /15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).

Тож, виходячи із системного тлумачення положень законодавства страхова виплата в межах ліміту відповідальності (страхової суми) обмежується застосуванням коефіцієнту зносу та є меншою, ніж фактично завдана шкода.

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Аналізуючи вищенаведені норми права, суд дійшов висновку, що якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст.1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Відтак відшкодування шкоди винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність якого застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо стягнення моральної шкоди

Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи.

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанови Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61 1132св22), від 10 травня 2023 року в справі № 522/5513/19 (провадження № 61-16844св20)).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12.07.2007 року).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

2.3. Мотиви, з яких виходить суд

Судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт дорожньо-транспортної пригоди та вина відповідача у її скоєнні.

Водночас суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів того чи є відповідач - ОСОБА_2 власником або належним користувачем транспортного засобу марки «FORD FOCUS» д.н.з. НОМЕР_1 .

Згідно наявної в матеріалах справи копії Полісу №АР/6985749 від 06.11.2023 суд встановив, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «FORD FOCUS» д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована ПрАТ «СТ» ГАРАНТІЯ», водночас страхувальником вказаний ОСОБА_3 .

У поданих до суду матеріалах, відповідач також не вказує, що він є власником або належним користувачем транспортного засобу марки «FORD FOCUS» д.н.з. НОМЕР_1 .

У судовому засіданні позивач не довів вказану обставину, клопотань про витребування доказів не заявляв.

Враховуючи викладене, а також зважаючи на положення частини другої статті 1187 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, суд позбавлений можливості встановити, що саме ОСОБА_2 повинен нести відповідальність за шкоду завдану таким джерелом підвищеної небезпеки - транспортним засобом марки «FORD FOCUS» д.н.з. НОМЕР_1 .

Окрім цього, суд зазначає, що матеріали справи не містять жодного висновку експертизи про розмір завданої шкоди власнику транспортного засобу марки «Renault Logan» д.н.з. НОМЕР_2 , у зв`язку з його пошкодженням в результаті дорожньо-транспортної пригоди 16.06.2024.

Надані позивачем Рахунок № від 30.07.2024 та Акт виконаних робіт №ФП00000017 від 04.10.2024 не можуть бути належними та достовірними доказами, того що комплекс робіт та перелік товарі (запчастин) були виконані ФОП ОСОБА_4 та придбані позивачем саме для відновлення транспортного засобу марки «Renault Logan» д.н.з. НОМЕР_2 , після пошкоджень отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася за участі позивача та відповідача 16.06.2024.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами, що розмір завданої йому майнової шкоди становить саме 207 555,83 гривень.

Також, суд звертає увагу, що позивач просить стягнути з відповідача різницю між завданою шкодою у розмірі 207 555,83 гривень та страховою виплатою, яку здійснило ПрАТ «СТ» ГАРАНТІЯ». Як стверджує позивач така різниця становить 84 197,42 гривень.

Водночас, позивач не надав до суду жодних доказів, того що він отримав від ПрАТ «СТ» ГАРАНТІЯ» страхове відшкодування саме у розмірі 123 358,41 гривень, що позбавляє суд можливості визначити обґрунтованість вимоги про стягнення з відповідача різниці у розмірі 84 197,42 гривень.

Враховуючи те, що позивач не довів у суді, що саме відповідач повинен нести відповідальність за шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки, не довів, що розмір завданої йому майнові шкоди становить 207 555,83 гривень, не довів, що позивач отримав від страховика, який застрахував цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу марки «FORD FOCUS» д.н.з. НОМЕР_1 страхове відшкодування у розмірі 123 358,41 гривень суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача 84 197,42 гривень.

Оскільки суд повністю відмовив у задоволенні основної вимоги про відшкодування майнової шкоди, похідна вимога про відшкодування моральної шкоди також не підлягає задоволенню.

4.Судові витрати

За приписами статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд повністю відмовив у задоволенні позовних вимог, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями: 12, 13, 76-78, 81, 128, 131, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 280, 274, 275, 279, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 28.05.2025

Суддя С. О. Чекулаєв