ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/2529/24 Головуючий в суді І інстанції Ус О.В. Номер провадження: 22-ц/819/243/25 Доповідач Кутурланова О.В.
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Кутурланової О.В.,

суддів: Воронцової Л.П.,

Майданіка В.В.,

секретар Олійник К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Ус О.В. від 17 лютого 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний виконавець виконавчого округу Херсонської області Манікін Дмитро Сергійович, приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Херсонської області Комаренко Алла Михайлівна про визнання недійсним договору дарування квартири та застосування наслідків недійсності,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року ТОВ «Ніко-Тайс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний виконавець виконавчого округу Херсонської області Манікін Д.С., приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Херсонської області Комаренко А.М. про визнання недійсним договору дарування квартири та застосування наслідків недійсності.

Позивач зазначив, що ПФ «Тавріда» на підставі постанови Господарського суду Херсонської області від 01.12.2015 року у справі №923/1493/15 перебувала у ліквідаційній процедурі.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 30.05.2019 року у справі №923/1493/15 у зв`язку із доведенням до банкрутства ПФ «Тавріда» на колишнього засновника та керівника ОСОБА_1 покладено субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника ПФ «Тавріда».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПФ «Тавріда» 554 180,43 грн. субсидіарної відповідальності.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області від 01.08.2019 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Херсонської області від 30.07.2019 року у справі №923/1493/15 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПФ «Тавріда» 554 180,43 грн. субсидіарної відповідальності.

07.06.2021 року між ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» та ПФ «Тавріда» укладено договір №07-06-2021 відступлення права вимоги.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 29.06.2021 року по справі №923/1493/15 замінено сторону виконавчого провадження №59698598 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Херсонської області від 30.07.2019 року у справі №923/1493/15 ПФ «Тавріда» на правонаступника ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс».

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідачу ОСОБА_1 , як станом на травень 2004 року, так і станом на 20.02.2014 року належала на праві власності квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

21.02.2014 року між ОСОБА_1 та його дружиною ОСОБА_2 укладено договір дарування вказаної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Херсонської області Комаренко А.М., зареєстрований у реєстрі за №192.

Позивач зазначає, що після укладення оскаржуваного договору та здійснення формального переходу права власності, ОСОБА_1 й надалі зареєстрований за вказаною адресою, спільно з дружиною проживає в ній.

Посилаючись на те, що оскаржуваний договір дарування квартири підпадає під ознаки та визначення фраудаторності, оскільки є таким, що укладений свідомо та умисно на шкоду інтересам кредитора, просив суд визнати його недійсним та застосувати наслідки недійсності правочину, скасувавши рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_2 , а також поновити запис про право власності №4744622 від 21.02.2014 року за ОСОБА_1 .

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 17 лютого 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс», посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також вважаючи його таким, що ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

У письмовому відзиві на скаргу представник відповідачів ОСОБА_3 , посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги та законність рішення, просила скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також треті особи - приватний виконавець виконавчого округу Херсонської області Манікін Д.С., приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Херсонської області Комаренко А.М., які належним чином повідомлені про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання не з`явилися. Клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за їх відсутності не заявляли.

Представники сторін приймали участь у судовому засіданні, представник ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» приймав участь в режимі відеоконференції, підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав. Представник відповідачів адвокат Хмілевська С.Г. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги з викладених у відзиві підстав.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За таких обставин, апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів, оскільки їх явка у судове засідання обов`язковою не визнавалась, доказів поважності причин неявки відповідачами у судове засідання не надано, в судовому засіданні присутній їх представник, а відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце її розгляду не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» та представника відповідачів адвоката Хмілевської С.Г., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав вважати оспорюваний правочин фраудаторним, оскільки його укладено в період, коли на рахунках ПФ Таврида були значні кошти, підприємство мало сталий дохід, задовго до порушення процедури банкрутства проти ПФ Таврида та за декілька років до стягнення грошових коштів з відповідача на користь позивача.

Суд зазначив, що позивачем не доведено, що внутрішня воля ОСОБА_1 в момент укладення оспорюваного правочину не відповідала його намірам, адже 21.02.2014 року він не міг передбачити, що через 5 років, у 2019 році на нього буде покладена субсидіарна відповідальність за зобов`язаннями боржника та з нього особисто будуть стягнуті суми на користь ПФ «Тавріда».

Також не доведено, що його дружина відповідач ОСОБА_2 була обізнана щодо всіх цих обставин та усвідомлювала ймовірність ініціювання судових позовів проти її чоловіка.

На переконання суду, сукупність зазначених позивачем в обґрунтування позову обставин не доводить той факт, що відповідач діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб.

Судом також зазначено, що стороною позивача не доведено, що на час укладення спірного правочину 21.02.2014 року ОСОБА_1 мав обов`язок відповідати своїм особистим майном за боргами ПФ «Тавріда», а обставини щодо його винних дій та покладення субсидіарної відповідальності встановлені лише 30.05.2019 року рішенням Господарського суду Херсонської області по справі № 923/1493/15.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом вірно встановлено і це підтверджується наявними у справі доказами, що ухвалою Господарського суду Херсонської області від 30.05.2019 року у справі №923/1493/15 заяву ліквідатора арбітражного керуючого Бєлоусова І.В. про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на його засновників та керівників у зв`язку з доведенням до банкрутства ПФ "Тавріда" задоволено частково: покладено субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням до банкрутства ПФ "Тавріда" на колишнього засновника та керівника боржника ОСОБА_1 ; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПФ "Тавріда" 554 180,43 грн. субсидіарної відповідальності у зв`язку з доведенням до банкрутства ПФ "Тавріда". Ухвала набрала законної сили 30.05.2019 року (т.1 а.с.27-36).

Вищезазначеною ухвалою встановлено, що ухвалою Господарського суду Херсонської області від 14.09.2015 року порушено провадження у справі №923/1493/15 про банкрутство ПФ «Тавріда». Постановою Господарського суду від 01.12.2015 року боржника ПФ «Тавріда» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців, призначено ліквідатором арбітражного керуючого Бєлоусова І.В.

30.07.2019 року Господарським судом Херсонської області видано наказ №923/1493/15 про примусове виконання ухвали на підставі ухвали Господарського суду Херсонської області від 30.05.2019 року, яка набрала законної сили 30.05.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПФ «Тавріда» 554 180,43 грн субсидіарної відповідальності, у зв`язку з доведенням до банкрутства ПФ «Тавріда» (т.1 а.с.37).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Манікіна Д.С. від 01.08.2019 року відкрито виконавче провадження №59698598 з примусового виконання наказу Господарського суду Херсонської області від 30.07.2019 року у справі №923/1493/15 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПФ «Тавріда» 554 180,43 грн. субсидіарної відповідальності у зв`язку із доведенням до банкрутства ПП «Тавріда» (т.1 а.с.38).

07.06.2021 року між ПФ «Тавріда» та ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» укладено договір №07-06-2021 відступлення права вимоги (цесії) за яким цедент відступає цесіонарієві, а цесіонарій набуває права вимоги виконання ОСОБА_1 зобов`язання щодо сплати розміру заборгованості у сумі 547 116,56 грн., набутих цедентом та належних останньому на підставі ухвали Господарського суду Херсонської області у справі №923/1493/15, котрі існують та винесені із підстав доведення боржником до банкрутства ПФ «Тавріда» (т.1 а.с.41-42).

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 29.06.2021 року у справі №923/1493/15 замінено стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання наказу Господарського суду Херсонської області №923/1493/15 від 30.07.2019р. з ПФ "Тавріда" на правонаступника ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" (т.1 43-44).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Манікіна Д.С. від 09.07.2021 року замінено сторону виконавчого провадження з ПФ «Тавріда» на ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» (т.1 а.с.45).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №344889174 від 31.08.2023 року, право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано 21.02.2014 року за ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 21.02.2014 року (т.1 а.с.46-47).

21 лютого 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір дарування квартири, за яким ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 прийняла у дар належну дарувальнику на праві приватної власності трикімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У п. 11 вказаного договору зазначено, що дарувальник та обдаровувана повідомляють, що є подружжям, шлюб між якими зареєстровано 16.07.1977 року Міським відділом ЗАГС м. Херсона. Договір посвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Комаренко А.М., зареєстровано у реєстрі за №192 (т.1 а.с.52).

Відповідно до ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Згідно з ч.ч. 1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У висновках Верховного Суду України, викладених у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 920/1771/14 та від 20 листопада 2016 року у справі № 910/31110/15 зазначено, що під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину необхідно застосовувати загальні положення статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, а й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно сталося.

Фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам) в українському законодавстві регулюються тільки в певних сферах. Зокрема: у банкрутстві (стаття 20 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»); при неплатоспроможності банків (стаття 38 ЗУ від 23 лютого 2012 року № 4452-VІ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»); у виконавчому провадженні (частина четверта статті 9 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження»).

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі №369/11268/16-ц зазначила, що «Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку) про стягнення коштів, що набрало законної сили. Боржник (дарувальник), проти якого ухвалено вирок про стягнення коштів та відкрито виконавче провадження, та його сини (обдаровувані), які укладають договір дарування, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки укладається договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України)».

Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним правочину внаслідок укладення договору, зміст якого суперечить ЦК, Верховний Суд у постанові від 24.07.2019 у справі №405/1820/17 урахував, що: 1) відповідач відчужив майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості; 2) майно відчужене на підставі безвідплатного договору; 3) майно відчужене на користь близького родича; 4) після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором.

Правочин, вчинений боржником у період виникнення у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину як такого, що вчинений боржником на шкоду кредиторам.

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 у справі №2-591/11.

У даному випадку з матеріалів справи вбачається, що спірний договір дарування укладено 21.02.2014 року.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 30.05.2019 року покладено субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням до банкрутства ПФ "Тавріда" на колишнього засновника та керівника боржника ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПФ "Тавріда" 554 180,43 грн. субсидіарної відповідальності у зв`язку з доведенням до банкрутства ПФ "Тавріда". Ухвала набрала законної сили 30.05.2019 року. Наказ по стягненню зазначеної суми судом видано 30.07.2019 року та на підставі нього відкрито відповідне виконавче провадження.

Отже, спірний правочин укладено за 5 років до ухвалення рішення про стягнення з відповідача грошових коштів, тобто не в період настання у нього зобов`язань із погашення заборгованості перед кредитором.

Як встановлено в ухвалі суду від 30.05.2019 року, на період розгляду справи про банкрутство, єдиним кредитором відповідача виступав податковий орган із вимогами, які фактично виникли у зв`язку із порушенням вимог податкового законодавства. Інших кредиторів ПФ «Таврида» не мало.

Судом також встановлено, що оспорюваний правочин вчинено у відповідності до вимог законодавства: нотаріусом вчинені всі необхідні дії для посвідчення правочину (перевірено дієздатність сторін договору, їх сімейні взаємозв`язки, встановлено відсутність будь-яких обтяжень та заборон щодо вчинення дій з відчуження спірного нерухомого майна, при цьому проведено перевірки як самих сторін, так і об`єкту нерухомого майна). Окрім того, сторони бажали настання наслідків укладення договору дарування, а саме передачі майна обдаровуваній.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що позивачем не доведено, що на час укладення спірного правочину 21.02.2014 року ОСОБА_1 мав обов`язок відповідати своїм особистим майном за боргами ПФ «Тавріда», оскільки висновки щодо кваліфікації його дій, як винних, через невжиття ним всіх можливих заходів для уникнення банкрутства підприємства, засновником якого він був, та наявність підстав для покладення субсидіарної відповідальності були зроблені лише 30.05.2019 року та викладені у рішенні Господарського суду Херсонської області по справі № 923/1493/15.

Аналізуючи обсяг дослідження доводів заявника та їх відображення в судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно частин 1,2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновку суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване та законне рішення, підстав для скасування якого не встановлено, у зв`язку із чим доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, як такі, що не спростовують висновки суду.

Керуючись ст. ст.367,368,375,381,382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 17 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 29.05.2025 р.

Головуючий О.В.Кутурланова

Судді: Л.П.Воронцова

В.В.Майданік