Справа № 705/1119/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2025 року м. Христинівка

Христинівський районний суд Черкаської області у складі:

головуючої судді Школьної А.В.,

за участю секретаря судового засідання Самсоненко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Христинівка Черкаської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» через свого представника Пархомчука Сергія Валерійовича звернулося до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором в сумі 11 372 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 04.04.2021 між первісним кредитором ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1764986 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Договір укладений в електронній формі та підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який надісланий на номер мобільного телефону відповідачки. На виконання умов договору відповідачці надано кредит в сумі 4 000 гривень строком на 7 днів зі сплатою відсотків в сумі 1,90 % в день.

Відповідачка взяті на себе зобов`язання не виконала, а тому за вищевказаним кредитним договором у неї утворилася заборгованість у розмірі 11 372 грн, яка складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту 4 000 грн та 7 372 грн простроченої заборгованості за процентами.

24.12.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №02-24122001, за умовами якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ» права вимоги до боржників, у тому числі до відповідачки у справі.

Оскільки заходи досудового врегулювання спору між сторонами виявилися недієвими, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення із відповідачки заборгованості за кредитним договором в сумі 11 372 грн, 2 442,40 грн судового збору та 10 500 грн витрат на правничу допомогу.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26.02.2025 вказана цивільна справа на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України передана за підсудністю до Христинівського районного суду Черкаської області.

Постановленою 31.03.2025 Христинівським районним судом Черкаської області ухвалою позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі із викликом сторін, надано відповідачці термін на подання відзиву до суду.

08.04.2025 через систему «Електронний суд», відповідачкою ОСОБА_1 на адресу суду скеровано відзив на позовну заяву, в якому остання факт укладення кредитного договору із ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» 04.04.2021 підтвердила та зазначила, що відповідно до п. 1.4.1 Договору стандартна процентна ставка становить 1,9 % в день та застосовується у межах строку кредитування, а також у межах нового строку, якщо відбулася пролонгація за ініціативою клієнта. Посилаючись на п. 3.3 Договору зауважує, що розмір процентної ставки, встановлений в п. 1.4 Договору залежить від умов її встановлення та є незмінним протягом усього строку дії договору та не може бути збільшений товариством в односторонньому порядку. Максимальна сума заборгованості станом на 11.04.2021 становить 4 532 грн. Додаткові угоди по договору не укладалися.

Також ОСОБА_1 вказала, що станом на 07.04.2025 грошові кошти на виконання умов даного договору вона не отримувала. Жодних належних та допустимих доказів позивач на підтвердження надання банком кредиту в сумі 4 000 грн не надав, розрахунок заборгованості у матеріалах справи відсутній, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення. Заперечуючи проти стягнення витрат на правничу допомогу, відповідачка зазначила, що позивач не надав розрахунку вартості правничих послуг, ідентифікації робіт саме щодо цієї справи, актів наданих послуг та підтверджень перерахування коштів позивачу, тому у задоволенні позову в цій частині також просила відмовити (а.с. 95 99).

14.04.2025 представник позивача Пархомчук С.В. через систему «Електронний суд» подав відповідь на відзив, у якій, зокрема, зауважив, що за умовами кредитного договору кошти надаються позичальнику в безготівковій формі на банківську карту вказану позичальником при укладенні кредитного договору. При цьому, ідентифікація позичальника здійснювалася банком емітентом банківської картки, а тому доступ до виписок про рух коштів по банківській картці має банк емітент та відповідачка ОСОБА_1 . Маючи доступ до такої інформації, відповідачка не надала суду доказів того, що грошові кошти не були зараховані на її банківську картку, номер якої зазначений у договорі, або ж, що вказана картка не належить їй. Представник позивача зазначає, що проценти по договору нараховані відповідачці в межах строку дії договору, з урахуванням автопролонгації, яка мала місце на підставі пункту 4.2 Договору. На спростування позиції відповідачки позивач звернувся із запитом до первісного кредитора, яким надано детальний розрахунок заборгованості за укладеним кредитним договором, копію якого представник позивача долучив до відповіді на відзив та скерував на адресу відповідачки. Покликаючись на правові позиції Верховного Суду вказує, що витрати на правничу допомогу доведені належними доказами. До понесених стороною витрат на професійну правову допомогу відносяться як витрати, які оплачені стороною / третьою особою до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування, так і ті, які будуть оплачені нею в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору (а.с. 101 112).

Представник позивача ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. У поданій до суду позовній заяві та у відповіді на відзив просить справу розглядати у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася за зареєстрованим місцем проживання та через систему «Електронний суд».

Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, а тому прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 244 ЦПК України ухвалення та проголошення судового рішення у даній справі відкладено до 17 год 00 хв 22.05.2025.

Дослідивши усі надані сторонами докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, суд дійшов висновків про часткове задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що 04.04.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» укладено Договір № 1764986 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (далі по тексту Договір), відповідно до якого товариство надало відповідачці кредит в сумі 4 000 грн строком на 7 днів, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором (а.с. 18 27).

За умовами погодженого сторонами Договору сума виданого кредиту складає 4000 гривень, строк кредиту 7 днів, стандартна процентна ставка 1,90 % в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою Клієнта, відповідно до п. 4.1 Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до пункту 4.2 Договору (а.с. 19).

Відповідно до п. 1.1 Договору, його укладення здійснюється сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через веб сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет, шляхом перевірки товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до веб-сайту/ІТС товариства.

Укладений Договір підписаний відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором «М229» та складається з Договору № 1764986 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 04.04.2021, Графіку платежів та Паспорта споживчого кредиту (а.с. 18 27, 28, 29).

ОСОБА_1 , з якою укладений кредитний договір № 1764986 від 04.04.2021, ідентифікована Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» за допомогою одноразового ідентифікатора М229, який відправлений позичальнику 04.04.2021 на номер 24, що підтверджується довідкою про ідентифікацію (а.с. 35).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Положеннями ч. 1 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

За правилами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частинами 1, 2 статті 640 ЦК України унормовано, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1764986 від 04.04.2021 укладений між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 у письмовій формі у вигляді електронного документу, створений згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. В силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України ця правова позиція має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Ураховуючи положення статей 204, 207, 624, 628, 634, 368, 640 ЦК України, а також правову позицію Великої Палати Верховного Суду у вищевказаній справі, суд дійшов висновку про укладення між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачкою 04.04.2021 Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1764986.

Матеріали справи не містять та відповідачкою не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності цього договору, недійсним цей правочин не визнаний.

Факт укладення кредитного договору відповідачка ОСОБА_1 у поданому до суду відзиві на позовну заяву не заперечує, а тому суд вважає зазначену обставину встановленою та такою, що не підлягає доказуванню.

Щодо заперечень відповідачки в частині отримання в кредит грошових коштів в сумі 4000 грн та не доведення позивачем перерахування їй означених коштів, суд виходить із таких положень законодавства та встановлених обставин даної справи.

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України).

Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, а на відповідача - доведення обґрунтованості та підставності заперечень проти позову. Саме на сторони покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції у справі.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже, саме сторони, як особи, які на власний розсуд розпоряджаються своїми процесуальними правами щодо предмета спору, визначають докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість.

Неподання стороною належних і допустимих доказів на підтвердження позовних вимог/заперечень проти позову є підставою для вмотивованого висновку судів про недоведеність та необґрунтованість позиції сторони у справі, адже саме зазначені стороною обставини, а не висновки судів, у такому випадку ґрунтуються на припущеннях. Сторона має довести належними та допустимими доказами свою правову позицію у справі.

Суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

За умовами пункту 2.1 Договору кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку № НОМЕР_1 , реквізити якої надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту (а.с. 20).

ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» перерахувало 4 000 грн кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_2 , що підтверджується інформацією про переказ коштів, наданою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» за вих. № 27599-0403 від 04.03.2024 (а.с. 48).

Зазначений номер платіжного засобу вказаний сторонами у Договорі про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 04.04.2021, укладення якого ОСОБА_1 не заперечує, а тому суд відхиляє як безпідставні доводи відповідачки про те, що кредитні кошти в сумі 4 000 грн товариством їй не перераховані.

Відповідачка доказів того, що платіжна картка за № НОМЕР_2 їй не належить суду не надала, тому виходячи із засад змагальності сторін, суд дійшов до переконання про доведення позивачем факту виконання ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» взятих на себе зобов`язань за Договором.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).

Оскільки доказів повернення відповідачкою кредитних коштів в сумі 4 000 грн матеріали справи не містять, суд вважає позовну вимогу про стягнення тіла кредиту обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу передбаченого договором строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Судом із Графіка платежів до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1764986 від 04.04.2021, що є додатком № 1 до Договору, встановлено, що ОСОБА_1 зобов`язалася повернути ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» 11.04.2021 кредит у розмірі 4 532 грн, з яких: 4000 грн сума кредиту за договором, 532 грн проценти за користування кредитом (а.с. 28).

Проценти розраховані, виходячи із погодженої сторонами відсоткової ставки 1,90 % в день в межах строку кредитування 7 днів (76 грн * 7).

У поданому до суду позові позивач просить стягнути із відповідачки заборгованість за процентами по Договору № 1764986 від 04.04.2021 в сумі 7 372 грн (а.с. 33).

Із долученого розрахунку заборгованості встановлено, що проценти в сумі 1,90% в день нараховані ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» відповідачці за період із 04.04.2021 по 14.10.2021 в розмірі 13 832 грн. ОСОБА_1 . На погашення заборгованості за відсотками відповідачка сплатила 6 460 грн, а тому розмір процентів, про стягнення яких просить позивач, становить 7 372 грн (а.с. 114 116).

Заявлений розмір вимог за процентами суд вважає необґрунтованим, виходячи із такого.

Погоджений сторонами строк кредиту складає 7 днів та відповідно до п. 1.3 Договору може бути продовжений у порядку та на умовах визначених у Розділі 4 Договору.

Згідно з положеннями Розділу 4 Договору продовження строку користування кредитом може відбуватися за ініціативою клієнта (шляхом укладення додаткової угоди) або у спосіб автопролонгації.

Автопролонгація застосовується якщо у клієнта на дату закінчення строку кредиту наявна заборгованість за кредитом, та клієнт не продовжив строк кредиту відповідно до п. 4.1.1 4.1.6 Договору (п. 4.2.1 Договору).

За умовами пункту 4.2.4 Договору у випадку автопролонгації товариство не пізніше 4-го календарного дня після закінчення строку кредиту або продовження строку кредиту надсилає електронний лист повідомлення на електронну адресу клієнта та/або смс повідомлення на номер телефону, вказані в розділі 10 Договору, інформуючи клієнта про новий строк користування кредитом та розмір процентної ставки за його користування (а.с. 21).

Доказів інформування відповідачки про продовження строку користування кредитом та автопролонгації кредитного договору позивач суду не надав, а тому суд відмовляє у стягненні нарахованих ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» поза межами строку кредитування процентів.

Тоді розмір процентів, що підлягають стягненню із ОСОБА_1 становить: 7 (погоджений сторонами строк кредитування) * 76 (1,9%*4000 грн) = 532 грн.

24.12.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №02-24122001, відповідно до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників за кредитними договорами (а.с. 40 47), у тому числі до відповідачки ОСОБА_1 по договору № 1764986 від 04.04.2021, що підтверджується наданим витягом із Реєстру боржників до договору факторингу (а.с. 34).

Таким чином, позивач у встановленому законом порядку набув права вимоги до відповідачки згідно Договору № 1764986 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 04.04.2021, а тому суд стягує на його користь заборгованість в розмірі 4 532 грн, у тому числі 4000грн заборгованості за тілом кредиту та 532 грн заборгованості за процентами.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в сумі 2 422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією АТ КБ «Приватбанк» № 3 4489 від 22.01.2025 (а.с. 12).

Враховуючи, що суд задовольняє позовні вимоги на суму 4 532 грн, що становить 40% ціни позову, то розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача становить 968,96 грн (2 422,40 * 40%), а судовий збір у сумі 1 453,44 грн суд покладає на позивача.

За приписами п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу .

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, представником позивача на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 500 грн надано копії: договору про надання правової допомоги від 29.12.2023, укладеного між позивачем та адвокатом Пархомчуком С.В. (а.с. 36 39); довіреності від 30.12.2024 (а.с. 121); акту про отримання правової допомоги від 14.04.2025 (а.с. 122); платіжної інструкції № 3 7512 від 14.04.2025 про перерахування ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 10 500 грн за надану правову допомогу по договору від 29.12.2023 (а.с. 125); рахунку від 06.01.2025 (а.с. 125 на звороті).

У постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за результатами аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом (додаткова постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2022 у справі № 925/1545/20)

У додатковій постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 Верховний Суд виснував, що, попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертоюстатті 137 ЦПК України.

Верховний Суд у постанові від 13.02.2019 у справі N 756/2114/17 звернув увагу на те, що враховуючи положення ст. 28 Правил адвокатської етики необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц).

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 у справі N 914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Дослідивши докази, надані представником позивача на підтвердження понесених витрат в сумі 10 500 грн, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, заперечення відповідачки, зважаючи на те, що позивачем заявлено вимогу про стягнення 11 372 грн, тобто спір відноситься до категорії малозначних справ, в даній категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика, через що позовні заяви у даних справах є майже типовими та фактично шаблонними, існує відпрацьована адвокатська практика у даній категорії справ, обсяг досліджених доказів є невеликим, а тому суд вважає, що обґрунтованими у даній справі будуть витрати на правову допомогу в сумі 3 000 грн.

Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, їх обсягу з урахуванням складності справи, необхідних процесуальних дій сторони.

У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог на користь позивача стягненню підлягають витрати на правничу допомогу в розмірі 1 200 гривень (3000 грн *40%).

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 12, 13, 76-82, 89, 95, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272-273, 279, 280-283, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1764986 від 04.04.2021 у розмірі 4 532 (чотирьох тисяч п`ятсот тридцяти двох) гривень, з яких: 4 000 грн заборгованість за сумою кредиту, 532 грн заборгованість за процентами.

У задоволені позову в іншій частині відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» судові витрати в розмірі 2 168 (дві тисячі сто шістдесят вісім) гривень 96 копійок, які складаються із 968 гривень 96 копійок судового збору та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1 200 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений та проголошений о 17 год 00 хв 22.05.2025.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ», , місцезнаходження: вул. Кирилівська, буд. 82, офіс 7, м. Київ, 04080.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Альона ШКОЛЬНА