Справа № 161/5687/25
Провадження № 2/161/2660/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2025 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Гриня О.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

1. Описова частина.

1.1. Позиція позивача.

27 березня 2025 року, через підсистему ЄСІТС «Електронний суд», ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач, ОСОБА_2 ) про відшкодування шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30 грудня 2024 року ОСОБА_2 керував тз Шкода Октавія днз НОМЕР_1 в м. Луцьк по вул. Набережній здійснюючи виїзд на перехрестя з кільцевим рухом був не уважним, не надав переваги в русі тз Шкода Суперб днз НОМЕР_2 під керуванням гр. ОСОБА_3 , який рухався по колу та скоїв з ним зіткнення, при цьому ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Постановою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 лютого 2025 року №161/1183/25 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 130, ст. 124 КУпАП.

Позивач вказує, що є власником автомобіля Шкода Суперб днз НОМЕР_2 , який постраждав внаслідок ДТП,

Згідно висновку судового експерта, вартість матеріального збитку автомобілю позивача становить 283 981,22 грн.

Позивач вказує, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», яка виплатила страхове відшкодування, в межах ліміту відповідальності 160 000,00 грн. за вирахуванням франшизи 3 200,00 грн.

Позивач вказує, що виплаченого страхового відшкодування недостатньо для повного покриття завданої шкоди. Також вказує, що понесла витрати на евакуацію транспортного засобу у розмірі 4 000,00 грн.

Окрім того позивач перенесла моральні страждання внаслідок того, що пошкоджений автомобіль був єдиним у її сім`ї і його пошкодження призвело до значних незручностей.

Посилаючись на вищевикладене позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 127 181,22 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 4 000,00 грн. на відшкодування витрат на евакуацію транспортного засобу, а також 40 000,00 грн. моральної шкоди.

У письмовій відповіді на відзив позивач фактично повторила доводи свого позову.

1.2. Позиція відповідача.

Відповідач у письмовому відзиві на позов від 05 травня 2025 року позовні вимоги заперечив повністю. Узагальнені доводи відповідача зводяться до того, що позивач не додала доказів які б підтверджували розмір фактичних витрат, які вона здійснила на ремонт автомобіля.

Стосовно моральної шкоди вказав, що вважає її безпідставною з огляду на те, що ДТП сталося за участю чоловіка позивача, який безпосередньо керував автомобілем.

Також вважає завищеними заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу.

1.3. Рух справи.

Ухвалою суду від 14 квітня 2025 року відкрито провадження у справі та встановлено, що справа буде розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомленням (виклику) учасників справи.

У відповідності до приписів ч.2 ст.279 ЦПК України, розгляд справи по суті розпочався 15 травня 2025 року.

2. Мотивувальна частина.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з таких підстав.

2.1. Фактичні обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що 30 грудня 2024 року ОСОБА_2 керував тз Шкода Октавія днз НОМЕР_1 в м. Луцьк по вул. Набережній здійснюючи виїзд на перехрестя з кільцевим рухом був не уважним, не надав переваги в русі тз Шкода Суперб днз НОМЕР_2 під керуванням гр. ОСОБА_3 , який рухався по колу та скоїв з ним зіткнення, при цьому ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Постановою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 лютого 2025 року №161/1183/25 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 130, ст. 124 КУпАП (а.с.9-11).

Позивач є власником автомобіля Skoda Superb, НОМЕР_2 , який постраждав внаслідок ДТП (а.с.29).

Згідно висновку судового експерта Гуля Віктора Івановича від 27 січня 2025 року №32:

1) ринкова вартість автомобіля Skoda Superb, НОМЕР_2 , на момент ДТП становила 719 690,00 грн.;

2) вартість відновлювального ремонту автомобіля на дату оцінки становить 616 269,10 грн., з врахуванням ПДВ на вартість запасних частин та матеріалів та без врахування ПДВ на вартість робіт;

3) вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля та вартість матеріального збитку становить 283 981,22 грн (а.с.28).

З матеріалів справи слідує, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», яка виплатила страхове відшкодування, в межах ліміту відповідальності 160 000,00 грн. за вирахуванням франшизи 3 200,00 грн., тобто, 156 800,00 грн.

Окрім того, з матеріалів справи слідує, що позивач понесла витрати на евакуацію автомобіля 30 грудня 2024 року з місця ДТП, а також 16 січня 2025 року на місце ремонту, у загальному розмірі 4 000,00 грн.

2.2. Позиція суду.

2.2.1. Щодо позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що Якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У статті 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Абзацом другим п.12.1 ст.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV (який діяв на час укладення договору страхування) передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

З аналізу вищенаведених положень матеріального закону слідує, що у разі, якщо суми страхового відшкодування, в межах ліміту відповідальності страховика та за вирахування франшизи, недостатньо для повного покриття шкоди потерпілому, особа, яка відповідальна за відшкодування шкоди, зобов`язана відшкодувати її у повному обсязі.

В розглядуваному випадку, як слідує з матеріалів справи, виплаченого страховиком страхового відшкодування у розмірі 156 800,00 грн., який обрахований в межах ліміту відповідальності 160 000,00 грн. та за вирахуванням франшизи у розмірі 3 200,00 грн., недостатньо для покриття завданих матеріальних збитків позивачеві у розмірі 283 981,22 грн.

При цьому суд відхиляє доводи відповідача, що позивач повинна надати суду докази реального виконання ремонту, оскільки згідно правил п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Тобто, реальними збитками є не тільки витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права, але і витрати, які вона змушена буде зробити. Обов`язкову потерпілого фінансувати ремонт пошкодженого майна наперед, чинне цивільне законодавством не передбачає.

Будь-яких доказів на спростування висновку експерта, який виготовлений на замовлення позивача, відповідач суду не надав.

Отже, оскільки виплачених позивачеві коштів страхового відшкодування недостатньо для повного покриття збитків, які були завдані відповідачем внаслідок ДТП, суд дійшов висновку, що різницю між матеріальним збитком та виплаченим страховим відшкодування у розмірі 127 181,22 грн. слід стягнути з відповідача, задовольнивши позов у цій частині.

2.2.2. Щодо витрат на евакуацію транспортного засобу позивача.

Абзацом четвертим ч.1 ст.28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV (який діяв на час укладення договору страхування) передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана , зокрема, з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

У статті 29 цього ж Закону визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Як слідує з матеріалів справи, позивач понесла витрати на евакуацію свого автомобіля 30 грудня 2024 року з місця ДТП, а також 16 січня 2025 року на місце ремонту, у загальному розмірі 4 000,00 грн. Оскільки ці витрати входять до складу страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з пошкодженням транспортного засобу, але позивачеві вже було сплачено таке відшкодування в межах ліміту відповідальності, на підставі приписів ст.1194 ЦК України ці кошти слід стягнути з відповідача на користь позивача, тобто задовольнивши позов у цій частині також.

2.2.3. Щодо моральної шкоди.

Згідно положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від: характеру моральних страждань, виду психічних страждань у вигляді занепокоєння, страху та відчаю; істотності вимушених змін у житті потерпілих, які можуть бути частково відновлені.

Справедливість, добросовісність та розумність згідно з п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із засад цивільного законодавства. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Враховуючи принципи справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи, що внаслідок ДТП, в якому винний відповідач, був значно пошкоджений транспортний засіб позивача, враховуючи, що автомобіль є єдиним у сім`ї позивача і це завдало їй суттєвих незручностей і призвело до втручання у звичний спосіб життя, суд дійшов висновку, що на її користь слід присудити 10% від завданої матеріальної шкоди в рахунок відшкодування моральної шкоди, що становить 28 398,12 грн. Заявлений позивачем розмір моральної шкоди у 40 000,00 грн. є явно завищеним та не відповідає ступеню моральних страждань, які зазнала позивач.

Доводи відповідача про те, що позивач не була учасником ДТП суд відхиляє, оскільки внаслідок ДТП був пошкоджений належний їй транспортний засіб, що і призвело до моральних страждань позивача.

2.3. Розподіл судових витрат.

2.3.1. Судовий збір.

Оскільки суд задовольнив позовні вимоги частково, на підставі положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, який був сплачений при зверненні до суду, пропорційно задоволеним вимогам, що становить 1 276,60 грн. (1 369,45 х (159 579,34 / 171 181,22))

2.3.2. Витрати на залучення експерта.

Як слідує з матеріалів справи, відповідач понесла судові витрати на проведення експертного транспортно-товарознавчого дослідження у розмірі 6 000,00 грн (а.с.61-62).

Зважаючи на те, що суд частково задовольнив позов, з відповідача на користь позивача слід стягнути цій судові витрати пропорційно задоволеним вимогам, що становить 5 593,20 грн. (6 000,00 х (159 579,34 / 171 181,22))

2.3.3. Витрати на професійну правничу допомогу.

Як слідує з матеріалів позову, зокрема попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 37 118,12 грн., з яких 20 000,00 грн. безпосередні послуги адвоката, а 17 118,12 грн. гонорар успіху, який визначений сторонами у 10% від розміру задоволених вимог.

Під час розгляду справи відповідач подав свої заперечення на цій витрати, які викладені у відзиві на позов. Ці заперечення можливо вважати клопотанням про зменшення витрат на професійну правничу допомогу у розумінні ч.5 ст.137 ЦПК України.

Однак перевіривши відповідність витрат на професійну правничу допомогу критеріям, передбаченим ч.4 ст.137 ЦПК України, суд доходить до висновку, що вони є цілком співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Тому ці витрати слід присуди з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених вимог, з врахування гонорару успіху адвоката у 10%, що становить:

-безпосередні витрати 18 644 грн. (20 000 х (159 579,34 / 171 181,22));

-гонорар успіху 15 957,93 грн. (159 579,34 / 10).

Всього до стягнення підлягає 34 601,23 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст.141, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 127 181,22 грн. (сто двадцять сім тисяч сто вісімдесят одна гривня двадцять дві копійки) на відшкодування матеріальної шкоди, 4 000,00 грн. (чотири тисячі гривень) на відшкодування витрат на евакуацію транспортного засобу, а також 10 000,00 грн. (десять тисяч гривень) на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 276,60 грн. (одна тисяча двісті сімдесят шість гривень шістдесят копійок), витрати на проведення судової експертизи у розмірі 5 593,20 грн. (п`ять тисяч п`ятсот дев`яносто три гривні двадцять копійок), а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 34 601,23 грн. (тридцять чотири тисячі шістсот одна гривня двадцять три копійки).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачем у справі є ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідачем у справі є ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повний текст рішення суду складений та підписаний 27 травня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Олександр ГРИНЬ