Провадження № 22ц/812/795/25 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 травня 2025 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої-судді: Ямкової О. О.,

суддів: Крамаренко Т. В., Коломієць В. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справу

за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал»

(далі - ТОВ ФК «Фінтраст капітал»)

на заочне рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 4 березня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Черенкової Н. П. у місті Миколаєві зі складанням повного судового рішення, у справі

за позовом

ТОВ ФК «Фінтраст капітал» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2024 року ТОВ ФК «Фінтраст Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 43 999 грн 20 коп. заборгованості за договором про надання кредиту.

В обґрунтування своїх вимог зазначало, що 16 липня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , за допомогою використання одноразового ідентифікатора, укладено договір №6870080 про надання кредиту на суму 12 000 грн зі сплатою фіксованої процентної ставки в розмірі 1,99% на день.

В подальшому ТОВ ФК «Фінтраст Україна» за договором факторингу, який уклало з ТОВ «Авентус Україна» придбало право вимоги за укладеним з ОСОБА_1 договором, за умовами якого набуло, як право вимоги, строк платежу за якою настав, так і право майбутньої вимоги при невиконанні відповідачем своїх обов`язків.

Тому, за неналежним виконанням позичальником ОСОБА_1 своїх зобов`язань, у нього склалася заборгованість за тілом кредиту в розмірі 12 000 грн та процентами за користування кредитом в сумі 21 492 грн, що передані попереднім кредитором фактору, та за процентами, що нараховані фактором за 44 календарних дня на суму 10 507 грн 20 коп., а усього на суму 43 999 грн 20 коп.

Відзиву на позовну заяву не подано.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 3 жовтня 2024 року матеріали цивільної справи направлено для розгляду за підсудністю до Центрального районного суду міста Миколаєва.

Ухвалою судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 6 листопада 2024 року справу за цим позовом прийнято до розгляду та відкрито провадження.

3 грудня 2024 року позивач звернувся з клопотанням про долучення доказів, а саме доказів оплати за укладеним договором факторингу.

3 березня 2025 року позивач направив заяву про розгляд справи без його участі, а 4 березня 2025 року документи на підтвердження зміни найменування юридичної особи ТОВ ФК «Фінтраст Україна» на ТОВ ФК «Фінтраст Капітал».

Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 4 березня 2025 року позов ТОВ ФК «Фінтраст Капітал» задоволено частково, ухвалено про стягнення на його користь з ОСОБА_1 33 492 заборгованості за кредитним договором, яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 12 000 грн та 33 492 грн заборгованості за процентами за користування кредитом. В іншій частині позовні вимоги залишені без задоволення. Розподілено судові витрати та стягнуто 3 000 грн витрат на правничу допомогу.

При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог про стягнення заборгованості за договором, сума за якою визначена при передачі права вимоги від первісного кредитора фактору, та безпідставності додаткового нарахування фактором процентів на підставі електронного договору та договору факторингу.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на те, що рішення суду в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитом у період з 27 травня по 9 липня 2024 року та зменшеної суми витрат на правову допомогу є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, внаслідок чого просить його скасувати в цій частині та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Посилається на те, що суд помилково вважав, що у позивача відсутнє право на нарахування процентів за умовами договору, оскільки договором факторингу позивачу передано, як право вимоги, строк виконання якої настав, так і права майбутньої вимоги, яка дає право фактору на нарахування процентів, після передачі права вимоги, але в межах строку дії договору.

Зазначав про безпідставність зменшення судом розміру витрат на правову допомогу, які поніс позивач під час розгляду справи в суді першої інстанції.

В іншій частині рішення суду про задоволення позовних вимог не оскаржив.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Ухвалами колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 24 квітня та 9 травня 2025 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За положеннями статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом статей 1046, 1049 ЦК України визначається, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлено порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначено права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 вищевказаного Закону зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 липня 2023 року між первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» та позичальником ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №6870080 на суму 12 000 грн строком на 360 днів з нарахуванням плати за користування кредитом у вигляді відсотків у розмірі 1,99% в день, в межах строку кредитування, які позичальник повинен сплачувати кожні 30 днів. При цьому умовами договору передбачено застосування у період до 15 серпня 2023 року зниженої процентної ставки у розмірі 0,20% на день, у випадку сплати позичальником до цієї дати першого мінімального платежу або здійснення часткового дострокового погашення кредиту. Узгоджено сторонами і орієнтовну загальну вартість кредиту та реальну річну процентну ставку. Договір підписано позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором С3970 (т. 1 а.с.23-25).

На виконання умов договору первісним кредитором того ж дня о 23 годині 57 хвилині перераховано на платіжну картку НОМЕР_1 , що зазначена позичальником у змісті договору суму в розмірі 12 000 грн (т. 1 а.с.42-44).

Втім, отримані позичальником кошти не повернуті та проценти за їх користування в межах строку кредитування не сплачені.

27 травня 2024 року між первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ ФК «Фінтраст Україна», найменування якого змінено на ТОВ ФК «Фінтраст Капітал», укладено договір факторингу №27.05/24-Ф, за умовами якого фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою, настав або виникне в майбутньому до третьої особи боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за користування кредитом (плату за процентною ставкою тощо право на одержання яких належить клієнту (т. 1 а. с.70-79).

Тому 27 травня 2024 року за реєстром боржників позивачем отримано право вимоги за договором укладеним з ОСОБА_1 (т. 1 а.с.18) та у період з 31 травня по 4 червня 2024 року сплачено кошти на виконання умов за договором факторингу на користь первісного кредитора (т. 1 а.с.32-33). Розмір вимоги, строк платежу за якою настав, визначено на суму 33 492 грн, що складається з боргу за тілом кредиту на суму 12000 грн та нарахованих процентів за користування кредитором на суму 21 492 грн (т.1 а.с.18)

У відповідності до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Отже, право вимоги, яке отримав позивач на підставі договору факторингу за договором, укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , складається, як із вимоги, строк платежу за якою настав, на суму 33 492 грн, так і з права вимоги, яке виникне в майбутньому та може стосуватися нарахування, як процентів за користування кредитом, так і штрафних санкцій в межах умов електронного договору кредиту та строку кредитування.

За наведеного висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для нарахування фактором процентів за користування позичальником кредитними коштами за умовами договору та строку його дії є помилковим.

В той же час, визначаючи суму заборгованості за процентами за користування кредитом, колегія суддів вважає врахувати наступне.

У відповідності до пункту 10 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчим кредитуванням є правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту.

Згідно пункту 12 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» денною процентною ставкою визначаються загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту.

За змістом пункту 17 Перехідних та прикінцевих положень вищевказаного закону тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Тому, з огляду на те, що зазначене положення, викладене у Законі України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрало чинності 24 грудня 2023 року та діяло протягом 240 днів, слід врахувати, що у період з 22 квітня 2024 року по 9 липня 2024 року проценти за користування кредитом, наданим ОСОБА_1 за умовами укладеного договору мали нараховуватись не за ставкою, визначеною договором в розмірі 1,99%, а за ставкою, що визначена у цьому Законі та не перевищує 1,5% на день.

Отже, виходячи із розміру наданого кредиту, сума процентів за користування кредитом за один день у цей період має складати 180 грн., і тому за період з 27 травня 2024 року по 9 липня 2024 року, який становить 44 дні, сума процентів за користування кредитом у цей період становитиме 7 920 грн.

За такого загальна сума процентів, яку відповідач має обов`язок сплатити за користування кредитом, становить 29 412 грн та складається з: 21 492 грн, що нарахована до сплати первісним кредитором на підставі реєстру боржників, за період з 16 липня 2023 року по 26 травня 2024 року (але по факту нарахована за період з 16 липня по 14 жовтня 2023 року, виходячи із ставки в 1,99% в день) та 7 920 грн, що нарахована фактором на підставі права майбутньої вимоги за період з 27 травня 2024 року по 9 липня 2024 року, виходячи із ставки в 1,99% в день, але зменшена колегією суддів на підставі положень Закону, виходячи із ставки в 1,5% в день.

Таким чином загальна сума боргу, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача, складатиме 41 412 грн, з: 12 000 грн боргу за тілом кредиту та 29 412 грн боргу за процентами.

За наведеного рішення суду підлягало б зміні в частині збільшення суми боргу, що підлягає стягненню, але оскільки суд при його ухваленні вказав про залишення інших вимог без задоволення, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для його скасування у відповідності до пунктів 3 і 4 частини 1 статті 376 ЦПК України з ухваленням нового про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором кредиту в сумі 41 412 грн.

В іншій частині рішення суду про розподіл судових витрат підлягає зміні відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, за яким на користь позивача з відповідача слід стягнути 2 279 грн 96 коп. судового збору, сплаченого за розгляд справи у місцевому суді, замість визначеного судом першої інстанції в розмірі 1 843 грн 93 коп.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, понесених у місцевому суді та визначених у сумі 10 000 грн, колегія суддів вважає за можливе зменшити їх розмір, виходячи із обсягу задоволених вимог, що заявлені позивачем до стягнення та відсутністю заяви відповідача про неспівмірність та зменшення їх суми. Тому таким розміром слід визначити суму в 7 000 грн, пропорційно задоволеним вимогам.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягають також стягненню витрати, понесені позивачем зі сплати судового збору при подачі апеляційної скарги в сумі 3 419 грн 94 коп.

Заявлені до стягнення витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції на суму 4 000 грн, з огляду на відсутність заяви відповідача про їх неспівмірність, колегія суддів визначає в сумі 2 500 грн витрат, виходячи виключно із пропорційності задоволених вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтранс Капітал» задовольнити частково.

Заочне рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 4 березня 2025 року в частині визначення розміру заборгованості, що підлягає стягненню, скасувати та ухвалити в цій частині нове.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Фінтранс Капітал» 41 412 грн заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 6870080 від 16 липня 2023 року, яка складається з : 12 000 грн боргу за тілом кредиту та 29 412 грн заборгованості за процентами за користування кредитом.

Заочне рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 4 березня 2025 року в частині розподілу судових витрат змінити та викласти цю частину в наступній редакції.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Фінтранс Капітал» 2 279 грн 96 коп. судового збору, сплаченого за розгляд справи у місцевому суді, та 7 000 грн 00 коп. витрат, понесених на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Фінтранс Капітал» 3 419 грн 94 коп. судового збору, сплаченого за подачу апеляційної скарги, та 2 500 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О.О. Ямкова

Судді Т. В. Крамаренко

В. В. Коломієць