РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2025 року

м. Рівне

Справа № 559/3792/24

Провадження № 22-ц/4815/496/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: військова частина НОМЕР_1

розглянув в порядку письмового провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Пузирка О.О. на ухвалу Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 03 лютого 2025 року, ухвалене в складі судді Жуковської О.Ю., дата повного тексту рішення відсутня, у справі № 559/3792/24,

в с т а н о в и в :

В жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до військової частини НОМЕР_1 про встановлення факту, що має юридичне значення та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 03 лютого 2025 року справу направлено за територіальною підсудністю до Біляївського районного суду Одеської області.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду представник позивача в апеляційній скарзі просить її скасувати, а справу направити для продовження розгляду до Дубенського міськрайонного суду Рівненської області.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувана ухвала суперечить нормам ЦПК.

Звертає увагу, що особливістю даної справи є обставини, що стосуються встановлення факту, яке має юридичне значення, а тому у зв`язку з цим потрібно застосовувати ч. 1 ст. 316 ЦПК України.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

За правилами ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 263ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду таким вимогам відповідає.

Встановлено, що суд направив справу за підсудністю до Біляївського районного суду Одеської області на підставі ч.2 ст.27 ЦПК України, оскільки місцезнаходження відповідача Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) є АДРЕСА_1 .

Суд апеляційної інстанції з таким висновком суду погоджується з огляду на наступне.

У статті 2 ЦПК України вказано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.

Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Згідно частини 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до статті 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

Убачається, що дані по військовій частині НОМЕР_1 закриті в відповідному реєстрі, однак з відзиву наданого відповідачем, що знаходиться в матеріалах справи (а.с. 80) судом встановлено, що місцезнаходження відповідача Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) є АДРЕСА_1 .

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про передачу позовної заяви ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про встановлення факту, що має юридичне значення та зобов`язання вчинити дії, для розгляду до Біляївського районного суду Одеської області, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 27 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги проте. що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання безпідставні з таких підстав..

Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно частини першої статті 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи, або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав на підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За правилами ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Отже, провадження у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, відкриваються судом на підставі подання письмової заяви, і така заява дійсно має розглядатись за місцем проживання фізичної особи заявника.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до відповідача ВЧ НОМЕР_1 у порядку позовного провадження, а не в порядку окремого, а тому такий позов відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України має розглядатись за місцезнаходженням відповідача військової частини НОМЕР_1 згідно даних, які наявні в матеріалах справи.

Відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух (Рішення Суду у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку заявник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Таким чином, встановивши, що місцезнаходження відповідача є АДРЕСА_1 , то суд першої інстанції вірно передав матеріали цивільної справи на розгляд до Біляївського районного суду Одеської області.

За викладеного колегія судді прийшла до висновку про відсутність підстав визначених цивільним процесуальним законодавством для задоволення апеляційної скарги та прийняття нової постанови про направлення даної цивільної справи за підсудністю до Дубенського міськрайонного суду Рівненської області.

Крім того, враховуючи положення частини 2 статті 31 ЦПК України справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду.

Разом з тим, з огляду на положеннями частини першої статті 32 ЦПК України, її застосування судом першої інстанції можливе лише один раз в одній справі.

До подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 203/2372/18 (провадження № 61-5339св19).

Враховуючи наведене апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Пузирка О.О. залишити без задоволення.

Ухвалу Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 03 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 22 травня 2025 року.

Головуючий суддя: Гордійчук С.О.

Судді: Боймиструк С.В.

Шимків С.С.