28.05.2025 Суддя Бугера О. В.
Справа № 644/3669/25
Провадження № 4-с/644/11/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року Індустріальний районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Бугери О.В.,

За участю секретаря судового засідання Радченко І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за скаргою ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та зняття арешту накладеного на підставі постанови 11763638 від 25.10.2011 року, заінтересована особа ОСОБА_2 , -

УСТАНОВИВ:

Представником заявника, 25.04.2025 року, подано до суду відповідну скаргу в системі «Електронний суд». Просили суд зобов`язати Холодногірсько-Новобаварський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції скасувати постанову про арешт майна боржника за реєстраційним номером обтяження 11763638 від 25.10.2011 року.

В обґрунтування доводів скарги зазначено, що заявником при реєстрації нового місця проживання було встановлено, що на все його майно накладено арешт, звернувшись до Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо скасування арешту заявник дізнався, що на примусовому виконанні перебувало ВП 27613845 з примусового виконання виконавчого листа від 25.02.2011 № 2-133/11, що видав Орджонікідзевський районний суд у м. Харкові про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/3 ч., яке було закінчено 11.10.2012 п. 6 ч. 1 ст. 49 (закінчення передбаченого законом строку для даного виду стягнення), чинного на момент винесення відповідної постанови, оригінали виконавчого провадження знищені за закінченням строку зберігання та в архіві ВДВС не зберігаються, тому було повідомлено, що скасувати арешт майна боржника та заборону на його відчуження не вбачається за можливе, рекомендовано звернутись до суду. Оскільки існування арешту порушує його право на вільне володіння всім своїм майном та в інший спосіб скасувати арешт не є можливим, був вимушений звертатись до суду. Звертався до суду із позовною заявою, але у відкритті провадження було відмовлено та рекомендовано звернутись до суду із скаргою, просив поновити строк на звернення із скаргою, оскільки він пропущений з поважних причин.

Також, просили врахувати, що наразі, будь яких інших підстав, які б виправдовували існування накладеного арешту не існує, діючих відкритих виконавчих проваджень щодо ОСОБА_1 не існує, документально відшукати документи, на підставі яких було накладено арешт не вбачається за можливе через плин часу, інформація про ОСОБА_1 відсутня у Єдиному реєстрі боржників, що свідчить про безпідставність перебування арешту на майні та створює перешкоди у вільному розпорядженні позивачем всім своїм майном. Наводили нормативно-правове обґрунтування скарги та посилались на відповідну судовому практику.

Представником заявника адвокатом Дроменко Л.В. подано до суду заяву про розгляд справи без участі заявника та представника заявника, задовольнити подану скаргу, у разі необхідності надання додаткових пояснень по суті справи, розгляд справи відкласти та забезпечити участь в судовому засіданні представника заявника в режимі відеоконференції.

В судове засідання представник Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не з`явився, причини неявки суду не повідомляв, про час та дату розгляду справи був повідомлений, завчасно, копія ухвали про відкриття провадження у справі була отримана 30.04.2025 року.

В судове засідання не з`явилась заінтересована особа ОСОБА_2 , про час та дату розгляду скарги повідомлялась, конверт з ухвалою про відкриття провадження у справі та судовою повісткою, що був направлений на адресу реєстрації заінтересованої особи, був повернутий поштовим відділенням з позначкою «Адресат відсутній за вказаною адресою».

За ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали справи за скаргою, матеріали цивільної справи №2-133/2011 рік, суд встановив наступне.

Заявник у справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13.01.2011 року у справі №2-133/2011 рік було задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки всіх видів доходів відповідача починаючи з 09.02.2010 року та до досягнення донькою повноліття.

На підставі даного рішення видано виконавчий лист, який отримала 25.02.2011 року позивачка особисто. Виконавчий лист після прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження до суду не надходив та в матеріалах справи відсутній.

З відповіді Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 17.03.2025 року за №199957, за даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що на виконанні перебувало виконавче провадження №27613845 з примусового виконання виконавчого листа від 25.02.2011 року №2-133/11, що видав Орджонікідзевський районний суд м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/3 частки. Виконавче провадження було закінчено 11.10.2012 року за п.6 ч.1 ст. 49 (закінчення передбаченого законом строку для даного виду стягнення) чинного на момент винесення відповідної постанови. Матеріали виконавчого провадження були знищені та в архіві відділу не зберігаються.

Відповідно до даних з Єдиного реєстру боржників станом на 26.05.2025 року ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в реєстрі боржників відсутній.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень за період з 2011 року по 2025 рік судових рішень щодо стягнення аліментів, заборгованості по сплаті аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 чи ОСОБА_3 , окрім заочного рішення від 13.01.2011 року не зареєстровано.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, станом на 10.04.2025 року зареєстровано обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 11763638, зареєстровано 25.10.2011 року о 16:21:08 за № 11763638 реєстратором Харківська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, підстава обтяження постанова про арешт майна боржника, 27613845, 25.10.2011 року, Ленінський ВДВС ХМУЮ, ДВ-12/, об`єкт обтяження невизначене майно, все майно, власник ОСОБА_1 , обтяжувач Ленінський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції.

Оцінюючи доводи скарги суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України cуд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Питання зняття арешту з майна, яке не пов`язане зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень».

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в своїх постановах від 02.06.2020 р. у справі №201/10187/18, від 20.06.2018 р. у справі №210/1072/15-ц, №712/12136/18 від 24.05.2021 року.

Заявник та заінтересована особа ОСОБА_2 є боржником та стягувачем в межах виконавчого провадження №27613845 з примусового виконання виконавчого листа від 25.02.2011 року №2-133/11, що видав Орджонікідзевський районний суд м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/3 частки, та виконавче провадження перебувало на виконанні Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений для подання скарги строк може бути поновлено судом за наявності поважних причин його пропуску на підставі клопотання особи, яка подає скаргу, що має бути заявлено одночасно зі скаргою.

Заявник посилається на те, що про існування арешту на майно він дізнався випадково у березні 2025 року, коли звернувся до реєстратора із заявою про реєстрацію нового місця проживання, відповідь з ДВС отримав 17.03.2025 року та оскільки є діючим військовослужбовцем звернувся до адвоката, яким в його інтересах, було подано позовну заяву до Ленінського районного суду м. Харкова, ухвалою від 18.04.2025 року у відкритті провадження було відмовлено, роз`яснено право звернутись до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова із скаргою. Після цього, було складено скаргу та подано до суду. Суд вважає, що дані обставини є поважними та строк на звернення із скаргою підлягає поновленню.

На момент відкриття виконавчого провадження правовідносини стягувача та боржника, дії державного виконавця щодо провадження виконавчих дій були врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, який втратив чинність на підставі Закону № 1404-VIII від 02.06.2016.

Відповідно до вимог ч.1, 2 ст. 25 даного Закону державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 30 даного Закону державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону;

Відповідно до п. 6 ч.1, ч. 2 ст. 49 даного Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; У випадках, передбачених пунктами 1-6, 8, 9, 11-13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 50 даного Закону у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред`явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

Судом враховується, що відповідно до ч. 8 ст. 76 даного Закону після закінчення строку, передбаченого законом для стягнення аліментів, у разі відсутності заборгованості із сплати аліментів адміністрація підприємства, установи, організації, фізична особа, фізична особа - підприємець, які проводили відрахування, повертають постанову державного виконавця про стягнення аліментів органу державної виконавчої служби з відміткою про перерахування в повному обсязі стягувачу утриманих сум аліментів. У разі якщо утримані суми аліментів стягувачу не перераховані, державний виконавець письмово повідомляє стягувачу про розмір заборгованості, роз`яснює йому права, встановлені частиною першою статті 87 цього Закону, якою передбачено право звернутися з позовом до юридичної особи, зазначеної у статті 3 цього Закону, яка зобов`язана здійснити стягнення коштів з боржника, у разі невиконання рішення з вини такої юридичної особи, та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 жовтня 2016 року № 1404-VIII, що набрав чинності 05 жовтня 2016 року, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Тобто, в ході розгляду справи встановлено, що при відкритті виконавчого провадження державним виконавцем було накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 , відповідна постанова була направлена для виконання та внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. При закритті виконавчого провадження арешт знятий не був. Виконавче провадження було закінчено у зв`язку із закінченням строку його виконання.

Будь-яких даних про наявність суми заборгованості по аліментам на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інших позовів про стягнення заборгованості на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ході розгляду справи не встановлено. ОСОБА_1 в реєстрі боржників відсутній, відкриті виконавчі провадження щодо боржника ОСОБА_1 відсутні, з моменту закінчення виконавчого провадження пройшло 12 років.

Таким чином, державний виконавець, закриваючи провадження у справі, неправомірно не скасував накладений у виконавчому провадженні арешт майна.

Відповідно до п. 9.9. Розділу 9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом МЮУ від 22.06.2012 №928/5 строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 рік. Враховуючи повідомлення органу виконавчої служби щодо знищення матеріалів провадження, здійснити скасування арешту в рамках виконавчого провадження самостійно державним виконавцем не є можливим.

Відповідно до ст.319 ЦК України власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном на власний розсуд, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Нормами ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачений вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини, та враховуючи відсутність такої підстави як не скасування арешту при закінченні виконавчого провадження, арешт може бути знятий за рішенням суду.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що вимоги скарги підлягають задоволенню, а арешт скасуванню.

Керуючись ст.ст. 319, 391 ЦК України, ст.ст.260, 353, 447-451, 453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду із даної скаргою.

Скаргу ОСОБА_1 , - задовольнити.

Зобов`язати Холодногірсько-Новобаварський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), що накладений на підставі постанови про арешт майна боржника, за реєстраційним номером обтяження 11763638, 25.10.2011, обтяжувач Ленінський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, та виключити запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Повний текст ухвали виготовлений 28.05.2025 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Головуючий: суддя О.В. Бугера