Справа № 345/5599/25
Провадження № 2/345/2574/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.11.2025 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді Кулаєць Б.О.,

секретаря судового засідання Заткальницької Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Калуш в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

представник ФОП Галкіна Г.О. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в якому просить солідарно стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість в розмірі 1102,29 грн., яка складається з: 829,58 грн. боргу за житлово-комунальні послуги, інфляційні втрати у розмірі 210,87 грн., 3 % річних у розмірі 61,84 грн. Окрім цього, з урахуванням клопотання про долучення доказів від 11.11.2025, просить стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмір 1211,20 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3220,46 грн.

13.11.2025 відповідач ОСОБА_4 подав до суду заяву, в якій зазначив, що 06.11.2025 ним оплачено заборгованість у розмірі 1102,29 грн., на підтвердження чого долучено відповідну платіжну інструкцію від 06.11.2025. Крім того, розгляд справи просив проводити без його участі (а.с. 59-60).

18.11.2025 представник позивача подала до суду заяву, в якій розгляд справи просить провести без її участі. Позовні вимоги щодо стягнення судового збору та витрат на професійну правничу допомогу підтримує в повному обсязі (а.с. 61).

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, виходячи з поданих заяв, судом розглядається справа за наявними доказами у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що провадження у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості необхідно закрити та вирішити питання про розподіл судових витрат, виходячи з наступного.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження в справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження в справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому необхідно надавати сутнісного, а не формального значення.

Верховний Суд неодноразово акцентував увагу на відмінностях між поняттями «предмет спору» та «предмет позову». Зокрема, Верховний Суд зазначив, що предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів, а предметом спору є об`єкт спірних правовідносин, з приводу якого виник спір (правовий конфлікт) між позивачем і відповідачем (постанови Верховного Суду від 12 червня 2019 у справі № 916/542/18, від 01 серпня 2019 року у справі № 916/1743/18, від 14 вересня 2021 року у cправі № 909/243/18).

При цьому підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самі сторони врегулювали спірні питання.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Такі висновки викладені в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20, постановах Верховного Суду від 20 лютого 2024 року у cправі № 916/1042/22, від 10 квітня 2024 року у справі № 754/11753/21, від 22 травня 2024 року у справі № 204/1150/23.

Закриття провадження в справі в зв`язку з відсутністю предмета спору можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року в справі № 13/51-04 (провадження № 12-67гс19)).

У вказаній справі, встановлено, що спір (правовий конфлікт) між ФОП ОСОБА_1 та відповідачами виник внаслідок несплати останніми заборгованості у розмірі 1102,29 грн., яка складається з: 829,58 грн. боргу за житлово-комунальні послуги, 210,87 грн. інфляційних втрат та 61,84 грн. 3 % річних, що призводить до порушення його права на отримання вказаних грошових коштів.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.

Оскільки, в даному випадку на момент розгляду справи представник позивача не підтримувала позовних вимог щодо стягнення суми заборгованості, у суду відсутні підстави ухвалювати рішення суду.

Норма статті 255 ЦПК України є імперативною. Тобто за наявності підстав, визначених пунктами 1-8 частини першої статті 255 ЦПК України, незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 185/998/16-ц.

Враховуючи, що внаслідок сплати 06.11.2025 відповідачем ОСОБА_4 на користь ФОП ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 1102,29 грн., що не заперечується останнім та підтверджується поданою його представником заявою, сторони самі врегулювали спірні питання, а об`єкт спірних правовідносин, з приводу якого виник спір (правовий конфлікт) між позивачем і відповідачами, припинив існування в процесі розгляду справи, а тому, беручи до уваги процесуальний обов`язок суду закрити провадження у справі за вказних обставин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України.

Щодо стягнення судових витрат.

У частині другій статті 255 ЦПК України визначено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Стаття 141 ЦПК України регламентує загальні правила розподілу судових витрат за результатами вирішення спору.

У свою чергу особливості здійснення розподілу витрат у разі закриття провадження у справі унормовані у статті 142 ЦПК України, яка є спеціальною нормою.

Системний аналіз цієї статті свідчить про те, що її приписи сформовані з урахуванням особливостей процесуальної поведінки позивача, яка у подальшому призвела до закриття провадження у справі (звернення у порядку цивільного судочинства з позовом, що не підлягає розгляду у такому порядку, подання позову за відсутності його предмета, наявність судового рішення між тими ж сторонами з того ж предмета спору, розгляд аналогічного спору іншим судом тощо).

Враховуючи наведене, законодавець у статті 142 вказаного кодексу передбачив способи та особливості розподілу судових витрат у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи, укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку, у разі відмови позивача від позову, якщо сторони під час укладення мирової угоди не передбачили порядку розподілу судових витрат, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду.

Так, згідно з частиною третьою статті 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову, понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Однак положення частини третьої статті 142 ЦПК України застосовується лише у разі, коли позивач відмовився від позову, а причиною є задоволення вимог відповідачем, чого у цій справі не встановлено.

Зазначене узгоджуються із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 199/9188/16, провадження № 61-12504св20.

Подібні за змістом правові викладено у постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 688/3712/19, провадження № 61-6211св20, від 08 липня 2020 року у справі № 688/3320/19, провадження № 61-6830св20, від 24 липня 2020 року у справі № 688/3361/19, провадження № 61-6828св20, від 09 липня 2020 року у справі № 688/3556/19, провадження № 61-7919св20, від 23 липня 2020 року у справі № 688/3708/19, провадження № 61-6758св20, від 11 січня 2021 року у справі № 688/3359/19, провадження № 61-6973св20.

Як зазначено вище провадження у даній справі було закрито не внаслідок ініціативи з боку позивача (який був обізнаний з погашенням заборгованості, яка є предметом позовних вимог) шляхом подання ним відповідної заяви про закриття провадження, а через фактичне усунення предмета спору на стадії судового розгляду шляхом здійснення виплати відповідачем та саме з ініціативи суду внаслідок відсутності предмета спору. Отже, з урахуванням фактичних обставин даної справи положення частини третьої статті 142 ЦПК України не розповсюджуються на спірні правовідносини.

При цьому, суд також звертає увагу, що питання розподілу судових витрат не є вимогою позову, яка направлена на захист порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Розподіл судових витрат має компенсаційний характер і є певною мірою відповідальністю кожної зі сторін за вчинення дій, в тому числі процесуальних, під час розгляду справи.

А тому, враховуючи наведене вище у своїй сукупності суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу на підставі статті 142 ЦПК України.

Разом з тим, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Оскільки суд прийшов висновку про закриття провадження у справі з підстав відсутності предмета спору на час розгляду справи, тому сплачений судовий збір за подання позову у розмірі 1211,20 грн. необхідно повернути позивачу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 141, 142, 255, 256 ЦПК України, ст. 7 Закону України «Про судовий збір», суд

П О С Т А Н О В И В :

провадження по справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості закрити.

Повернути з рахунку отримувача коштів Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області з державного бюджету (Отримувач: ГУК в Iв.-Фр.об./ТГ м.Калуш/21081100, код отримувача (ЄДРПОУ): 37951998, банк отримувача: Казначейство України (ел.адм.подат.), номер рахунку (IBAN): 0009614) фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок, який сплачено на підставі платіжної інструкції № 307 від 29.09.2025.

Роз`яснити сторонам, що у відповідності до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя: