Номер провадження: 22-ц/813/4455/25
Головуючий у першій інстанції Скриль Ю. А.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Комлевої О.С.,

за участю секретаря Скрипченко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, або звільнення від сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

13 листопада 2024 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , відповідно до якої позивач просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідачки ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.12.2010, справа 2-4813/2010.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі виконавчого листа №2-48133 від 22.12.2010, виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області відповідно до ВП №56082054, з позивача на користь відповідачки ОСОБА_2 (перша дружина) стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частки заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину починаючи з дня подачі позовної заяви, тобто з 04.08.2010, і до повноліття сина ОСОБА_4 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а після цього з 12.02.2021 стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного вику до повноліття доньки ОСОБА_5 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У подальшому, 09 серпня 2024 року Тернопільським міжрайонним судом Тернопільської області по справі №607/17110/24 виданий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 (друга дружина) аліменти на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06 серпня 2024 і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Таким чином, на утриманні позивача знаходиться троє дітей, двоє з яких є неповнолітні, один повнолітній, а саме: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (діти від відповідачки ОСОБА_2 ) та син ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_7 (дитина від ОСОБА_6 , від другого шлюбу).

Чинним законодавством встановлений розмір аліментів на неповнолітніх двох дітей 1/3 частина доходу платника аліментів, тобто на одну дитину припадає 1/6 частина (п.4. ч.1 ст. 161 ЦПК України).

На даний час у ОСОБА_1 змінився сімейний статус, зокрема відбулось народження дитини від другого шлюбу, у зв`язку з чим змінилось його матеріальне становище. Він змушений сплачувати аліменти двом своїм неповнолітнім дітям від першого та другого шлюбу, що є не справедливо та матеріально не посильно для Позивача, тому змушений звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів та просить суд зменшити розмір аліментів на утримання доньки до 1/6 частини всіх доходів.

Позиція відповідача у суді першої інстанції.

Від відповідачки ОСОБА_2 надійшов відзив на позов, відповідно до якого вона просить відмовити у задоволенні позовної заяви. Так, на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.12.2010, справа № 2-4813/2010, з позивача на її користь стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного вику до повноліття доньки ОСОБА_5 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Також, на підставі судового наказу від 09 серпня 2024 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 (друга дружина) стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06 серпня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 . Разом з тим, позивач звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, в порушення вимог ст.192 СК України не зазначив та не довів про наявність обставин, які свідчать про погіршення його матеріального стану чи стану здоров`я, або про зміну його сімейного стану, що відповідно до вказаної норми закону є підставою для зменшення розміру аліментів, отже докази на підтвердження указаних обставин позивачем суду не надано та не доведено. Крім того, в позовній заяві позивач стверджує, що на його утриманні знаходиться троє дітей, один з них повнолітній ОСОБА_4 . Дане твердження не відповідає дійсності, оскільки своїй повнолітній дитині позивач жодної фінансової допомоги не надає і не надавав, хоча дитина навчається у вищому навчальному закладі. Жодних документів, які б підтверджували надання фінансової допомоги повнолітній дитині позивач до позовної заяви не додав. З доданої до позовної заяви постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 22.02.2024, винесеною державним виконавцем Тернопільського відділу ДВС Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції Нестор Г.П. у виконавчому провадженні № 56082054 вбачається, що у позивача існує заборгованість зі сплати аліментів, яка становить 317 813,81 гривень, що повністю підтверджує вищевказане і доводить, про не бажання відповідача сплачувати аліменти у добровільному порядку та свідчить, що ОСОБА_1 не утримував сина до досягнення ним повноліття, майже як і доньку. Також позивачем не надано жодного доказу стосовно зміни його матеріального становища на гірший стан, не надано доказів щодо погіршення стану його здоров`я, тому ці твердження є безпідставними та не доведеними. Щодо утримання позивачем батьків похилого віку, про що йдеться в позовній заяві, доказів позивачем також не надано, проте слід зазначити, що його батько помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , а мати позивача з 2010 утворила нову сім`ю та мешкає у Сполучених Штатах Америки, має іншу родину та не знаходиться на утриманні сина. Відповідач усіма своїми діями намагається уникнути від сплати аліментів, звертався до суду з позовом про оспорювання батьківства відносно доньки ОСОБА_3 , та з позовом про зменшення розміру аліментів на другу неповнолітню дитину, у задоволенні яких йому було відмовлено у повному обсязі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів залишено без задоволення.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що:

1) суд першої інстанції проігнорував положення ст. 183 СК України та ст. 161 ЦПК України;

2) у позивача на утримані, знаходяться неповнолітня дитина від другого шлюбу, матеріальний стан Позивача не поліпшився, а тільки погіршився, оскільки Позивач вимушений тепер сплачувати додатково аліменти на дитину від другого шлюбу, змоги сплачувати аліменти Відповідачу в розмірі, який був присуджений судом і нормально існувати у Позивача не має. Крім того, утримання дитини є обов`язком не тільки батька, а й обов`язком матері.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з частиною 2 статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до частин 1,3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з частинами 1 статті 16 ЦПК України сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 14 вересня 2010 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний, про що в Книзі реєстрації розірвання шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №167 та підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 від 21 травня 2011, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області.

Від шлюбу Позивач та відповідачка мають спільну дитину (доньку) - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження НОМЕР_2 від 14 грудня 2010 ).

На підставі виконавчого листа №2-4813 від 22.12.2010, виданого Білгород- Дністровським міськрайонним судом Одеської області, було відкрито виконавче провадження №56082054. Відповідно до ВП №56082054 з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання (сина) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня подачі позовної заяви, тобто з 04.08.2010, і до повноліття сина ОСОБА_4 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а після цього з 12.02.2021 р. стягується на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 (однієї чверті) заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до повноліття доньки ОСОБА_5 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

03 червня 2011 позивач уклав другий шлюб з ОСОБА_9 , який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 676.

05 серпня 2024 рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області було розірвано шлюб між позивачем та ОСОБА_6 (цивільна справа №607/7908/24).

Від шлюбу позивач та ОСОБА_6 також мають спільну дитину (сина) - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_3 від 15 грудня 2011 р.). 09 серпня 2024 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області був виданий судовий наказ (справа №607/17110/24).

Судовим наказом з позивача додатково було стягнено на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 1/4 (однієї чверті) усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 (десяти) прожиткових мінімум для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06 серпня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Сторона позивача стверджує, що під час видачі судового наказу по справі №607/17110/24 суд не враховував, що у позивача на утриманні знаходиться ще двоє його дітей від відповідачки, а саме: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на яких також утримуються аліменти.

Позивач до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області подав позов про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 до розмірів 1/6 (одна шоста) усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття (справа № 607/19247/24), у задоволенні якого було відмовлено.

Таким чином, на думку ОСОБА_1 , на утриманні у позивача знаходиться троє його дітей, двоє з яких є неповнолітні, один повнолітній, а саме: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діти від відповідачки та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , дитина від ОСОБА_6 від другого шлюбу.

Чинним законодавством встановлений розмір аліментів на неповнолітніх двох дітей 1/3 частина доходу платника аліментів, тобто на одну дитину припадає 1/6 частина (п.4. ч.1 ст. 161 ЦПК України), що і просить позивач стягнути з нього при зверненні до суду з цим позовом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Так само і положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Також згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Згідно зі ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України).

Частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Законом України № 2037-VIII від 17.05.2017 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів", який набрав чинності 08 липня 2017 року внесено зміни до ч.2 ст.182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Крім того, прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 року, який набрав чинності з 28.08.2018, зокрема,- внесено зміни щодо мінімального гарантованого розміру аліментів (абз. 2 ч.2 ст.182 СК) і, відповідно, - спрямовані на посилення захисту права дитини на належне утримання.

Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений судовим рішення, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Так, в обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний статус, а саме відбулося народження дитини від другого шлюбу, змінилося матеріальне становище, він змушений сплачувати аліменти двом своїм неповнолітнім дітям від першого та другого шлюбу, що є не справедливим та матеріально для нього непосильно, а суд не врахував, що на утриманні позивача перебувають троє дітей, двоє з яких є неповнолітніми. Крім цього, ураховуючи визначений законодавцем розмір аліментів на двох дітей у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, позивач вважає, що розмір аліментів на утримання однієї неповнолітньої дитини має становити 1/6 частку від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження заявлених вимог позивач надав постанову державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ВП №56082054 від 22.02.2024, якою звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 у порядку стягнення на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та до повноліття дитини.

Водночас, відповідно до вимог ст. 192 СК України позивач не зазначив про наявність обставин, які свідчать про погіршення матеріального стану чи стану здоров`я позивача, що відповідно до вказаної норми закону є підставою для зменшення розміру аліментів. Докази на підтвердження указаних обставин позивач суду не надав. Більше того у судовому засіданні представник позивача не заперечував проти відсутності таких обставин і зазначив, що єдиною підставою для подання указаного позову слугує невідповідність, на думку позивача, розміру аліментів вимогам закону та наявність факту стягнення аліменитів на другу дитину від другого шлюбу.

У подальшому боржник не позбавлений можливості довести наявність підстав для зменшення розміру стягуваних аліментів, однак за умови зміни майнового чи сімейного стану, погіршення стану здоров`я чи у разі, якщо такі аліменти є надмірними для платника аліментів.

Однак позивач такими підставами позов не обґрунтовував та докази на підтвердження таких обставин суду не надав. На підтвердження можливого погіршення свого майнового стану внаслідок народження та подальшого утримання дитини від другого шлюбу доказів не надав (у тому числі довідку про доходи, докази щодо витрат тощо).

При цьому суд першої інстанції правильно вважав, що заявлені позивачем вимоги такими, що у разі їх задоволення, порушуватимуть права та інтереси дитини від першого шлюбу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Саме по собі звернення з цим позовом про зменшення розміру аліментів не спростовує тих обставин, що до завершення розгляду справи за таким позовом інша дитина отримуватиме від позивача аліменти у розмірі 1/4 частки від його доходу. Відтак навіть за умови задоволення даного позову про зменшення розміру аліментів частка, яка стягується з доходу позивача, не становитиме 1/3 частку (1/6 + 1/4 = 1/5), чим обґрунтовує свої вимоги позивач.

Суд першої інстанції обґрунтовано зауважив, що згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відтак суд першої інстанції правильно вважав, що розмір стягнутих на підставі судового рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.12.2010, справа 2-4813/2010 аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення без доведення погіршення майнового становища чи стану здоров`я позивача, не буде спрямоване на належне забезпечення потреб дитини ОСОБА_3 та суперечитиме її інтересам.

За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов вмотивованого висновку, що позов є необґрунтованим та не доведеним і задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Посилання заявника в позовній заяві на висновки, викладені у постановах

від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22 (провадження № 61-7814св22),

від 10 жовтня 2023 року у справі № 682/2454/22-ц (провадження 61-10748св23) суд відхиляє, оскільки ці висновки зроблені за інших фактичних обставин, так як у кожній конкретній справі суд з`ясовує наявність підстав, передбачених статтею 192 СК України для зменшення розміру аліментів.

Крім того, у постанові Верховного Суду України від 09 вересня 2021 у справі №554/3355/20 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Подібний правовий висновок викладно у Постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 у справі №727/1599/22 (проваджнггя 61-7814св22).

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції проігнорував положення ст. 183 СК України та ст. 161 ЦПК України, то колегія суддів зазначає наступне.

Положення статті 161 ЦПК України регулюють загальні питання щодо вимог, за якими може бути видано судовий наказ.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Таким чином, положення вказаних норм законодавства стосуються правил встановлення розміру аліментів у наказному провадження. У той же час встановлений раніше розмір аліментів рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 грудня 2010 року справа №2-4813/2010 був здійснений за правилами позовного провадження.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги факт перебування на його утриманні іншої неповнолітньої дитини, то колегія суддів зазначає таке.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як на підставу зменшення аліментів позивач посилається на перебуванні на утриманні сина дружини.

Суд першої інстанції, з висновками якого погоджується апеляційний суд, встановивши всі фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 22 липня 2024 року у справі №№ 688/4308/23 (провадження № 61-5168св24).

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи (фактично дублюють доводи позовної заяви) були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 28 травня 2025 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

О.С. Комлева