Єдиний унікальний номер 341/461/25
Номер провадження 2/341/390/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2025 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді Аннишина С.І.,

за участю

секретаря судового засідання: Рарик В.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Російської Федерації в особі представницького органу Міністерства юстиції Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок агресії Російської Федерації проти України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Галицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до Російської Федерації в особі представницького органу Міністерства юстиції Російської Федерації, в якому просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 7 000 000 гривень 00 копійок, що є еквівалентом 167 738 доларів 60 центів за офіційним курсом Національного банку України станом на 21.02.2025, завдану внаслідок агресії Російської Федерації проти України.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що у зв?язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та початку повномасштабного збройного наступу на територію України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Президентом України 24 лютого 2022 року видано Указ про введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому був неодноразово продовжений і триває на даний час. Зважаючи на проведення загальної мобілізації, оголошеної указом Президента України, син позивачки - ОСОБА_2 , не вагаючись став добровольцем до лав до Збройних Сил України, розпочавши службу сержантом, з подальшим присвоїнням звання лейтенанта.

Лейтенант ОСОБА_2 брав участь у період з 08.04.2022 по 30.04.2022 та з 05.05.2022 по 07.12.2022 у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв?язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи: в Баштанському та Миколаївському районі Миколаївської області; Херсонському та Скадовському районі Херсонської області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 загинув у віці 39 років, поховання відбулося тільки 31.01.2023. ОСОБА_2 кілька місяців вважався зниклим безвісти. Його нагороджено орденом Богдана Хмельницького III ступеня, відзнакою начальника розвідувального управління штабу Оперативного Командування «Південь» ОК «ПІВДЕНЬ», відзнакою міського голови м. Івано-Франківська «За честь і звитягу» (посмертно), медаллю Івано-Франківської обласної державної адміністрації та Івано-Франківської обласної ради «За заслуги перед Прикарпаттям» (посмертно), медаллю Івано-Франківської обласної ради «Лицар бойового чину» (посмертно).

Саме внаслідок втрати сина у позивачки виникли психотравматичні фактори що стали джерелом негативних емоцій і душевних страждань, які призвели до погіршення загального самопочуття, адже через 20 днів після поховання сина позивачка змушена була пройти лікування в амбулаторно-поліклінічному закладі 08.02.2023 по 20.02.2023 із діагнозом гіпертонічна хвороба ІІ стадія, ступінь 2. Гіпертензивне серце. Гіпертензивний неускладенений криз 08.02.2023, ризик високий. Кардіосклероз дифузний. Цукровий діабет ІІ тип, середньої важкості в ст. Субкомпенсації. Позивачка також перебувала на лікуванні у стаціонарі медичного закладу з 03.11.2023 по 09.11.2023 із основним діагнозом остеоартроз, поліостеоартроз, активна фаза, активність 1 ст, з переважним ураженням обох колінних суглобів. При цьому за результатами консультації лікаря кардіолога лікувально-діагностичного центру «Клініка Святого Луки» ОСОБА_3 від 02.09.2024 позивачці було встановлено діагноз гіпертонічна хвороба ІІ, ст. 2, ризик 3 (високий). Дисліпідемія. Цукровий діабет 2 тип, середньої важкості в ст. субкомпенсації. Метаболічний синдром.. Позивачка перебувала на лікуванні у стаціонарі медичного закладу КНП ІФ ОККЦ ІФ у період з 27.11.2024 по 06.12.2024 із основним діагнозом цукровий діабет, 2 тип, середня важкість. Внаслідок цукрового діабету у позивачки відзначається зниження гостроти зору обох очей протягом останніх двох років.

Така непоправна втрата зумовила сильні моральні страждання у позивачки, яка дорожила стосунками із дуже близькою людиною та цінувала його турботу після смерті свого чоловіка та батька ОСОБА_4 , після смерті сина позивачка на фоні стресової ситуації захворіла та змушена була проходити медичні обстеження та лікування, тобто витрачати свій час на усунення шкідливих факторів завданої їй шкоди внаслідок збройної агресії відповідача, яка призвела до смерті сина, через що позивачка є постраждалою особою, а тому визначений нею розмір моральної шкоди в сумі 7 000 000,00 грн, що є еквівалентом 167 738 доларам США 60 центам за офіційним курсом Національного Банку України станом на 21.02.2025, є справедливим та об?єктивно відповідатиме немайновим втратам позивачки, в тому числі сприятиме частковому відновленню її морального (психологічного) та фізичного здоров`я.

Ухвалою суду від 24 березня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засіданння.

Ухвалою суду від 23 квітня 2025 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

У судове засідання позивачка та її представник адвокат Белей О.Б. не з`явилися. 23 квітня 2025 року через підсистему «Електронний суд» скерувала заяву про проведення розгляду справи без участ сторони позивача. Просить позов заводольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений в передбаченому законом порядку шляхом розміщення оголошень на сайті судової влади, своїм правом подання відзиву не скористався.

У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, на підставі положень частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Оскільки відповідачка не з`явився в судове засідання без поважних причин, не подала відзиву, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, судом постановлено провести заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, відповідно до статті 280 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи..

Судом встановлено, що ОСОБА_2 під час проведення загальної мобілізації, оголошеної Указом Президента, став добровольцем Збройних Сил України, з та проходив військову службу у званні лейтенанта.

Матір`ю ОСОБА_2 . є ОСОБА_1 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 08.02.1983, а.с.33).

Довідкою військової частини НОМЕР_2 від 15.03.2023 №2751 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв?язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, підтверджується участь лейтенанта ОСОБА_2 у період з 08.04.2022 по 30.04.2022 та з 05.05.2022 по 07.12.2022 у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв?язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи: в Баштанському та Миколаївському районі, Миколаївської області; Херсонському та Скадовському районі, Херсонської області (а.с.37).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 загинув у віці 39 років (Свідоцтво про смерть від 03.02.2023 серії НОМЕР_3 , а.с. 38).

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №340 (остаточне) від 27.01.2023, дата смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце смерті держава Україна, Херсонська область, остів Білогрудий. У довідці про причини смерті до форми №106/0 №340, яка видається для поховання, вказано причину смерті ОСОБА_2 - ушкодження внаслідок військових дій від інших вибухів і осколків (а.с.39-40).

Згідно з Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 11.03.2023 №70, ОСОБА_2 , командир розвідувальної роти військової частини НОМЕР_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок інших уточнених травм, із залученням декількох ділянок тіла, ушкодження внаслідок дій передбачених законом та воєнних операцій., виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення із 08.12.2022. Смерть пов?язана з виконанням обов?язків військової служби (захистом Батьківщини). Мати: ОСОБА_1 , 1958 р.н.(а.с.42-43)

Відповідно до Витягу з протоколу засідання 16 Регіональної ВЛК по встановленню причинного зв?язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця, виданого 16 Регіональною ВЛК, підтверджується травма та поранення (07.12.2022) лейтенанта ОСОБА_2 , 1983 року народження, «Інші уточнені травми із залученням декількох ділянок тіла. Ушкодження внаслідок військових дій від інших вибухів і осколків», підтверджені військово-обліковими документами, витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 11.03.2023 №70, витягом із поіменного списку безповоротних втрат особового складу за в/ч НОМЕР_2 за 2022 рік, що згідно лікарського свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 31.01.2023, виданого відділом державної РАЦС у м. Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, послужили причиною смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 травма, поранення і причина смерті, пов`язані із захистом Батьківщини (а.с 41).

Згідно посвідчення серії НОМЕР_5 , виданого 01.06.2023, ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) Захисників та Захисниць України (а.с. 36).

Відповідно до виписки із медичної картки від 20.02.2023. через 20 днів після поховання сина ОСОБА_1 проходила лікування в КНП «Івано-Франківський обласний клінічний кардіологічний центр Івано-Франківської обласної ради» з 08.02.2023 по 20.02.2023 із діагнозом гіпертонічна хвороба ІІ стадія, ступінь 2. Гіпертензивне серце. Гіпертензивний неускладенений криз 08.02.2023, ризик високий. Кардіосклероз дифузний. Цукровий діабет ІІ тип, середньої важкості в ст. Субкомпенсації (а.с.51).

Згідно з випискою із медичної картки стаціонарного хворого №29992/2023 від 09.11.2023 ОСОБА_1 перебувала на лікуванні у стаціонарі КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» з 03.11.2023 по 09.11.2023 із основним діагнозом остеоартроз, поліостеоартроз, активна фаза, активність 1 ст, з переважним ураженням обох колінних суглобів (а.с.52-57).

Відповідно до консультації лікаря кардіолога Лікувально-діагностичного центру «Клініка Святого Луки» ОСОБА_3 від 02.09.2024 ОСОБА_1 встановлено діагноз гіпертонічна хвороба ІІ, ст. 2, ризик 3 (високий). Дисліпідемія. Цукровий діабет 2 тип, середньої важкості в ст. субкомпенсації. Метаболічний синдром (а.с.58).

Згідно з випискою із медичної картки стаціонарного хворого хворого № 39673/2024 від 06.12.2024 ОСОБА_1 перебувала на лікуванні у стаціонарі КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» у період з 27.11.2024 по 06.12.2024 із основним діагнозом цукровий діабет, 2 тип, середня важкість. У виписці вказано інші діагнози, надано консультації суміжними спеціалістами, зокрема про необхідність у плановому порядку оперативного лікування обох очей, а також надано лікувальні і трудові рекомендації, рекомендовано спостереження ендокринолога, ревматолога (а.с.59).

Відповідно до консультації від 04.12.2024 суміжного спеціаліста лікаря офтальмолого ОСОБА_1 було надано рекомендацію щодо оперативного лікування ФЕК+ІОЛ обох очей (а.с.60).

Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов таких висновків.

Відповідно до заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», текст якої схвалено постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року № 337-VІІІ, збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року з тимчасової окупації Кримського півострову, зокрема, Автономної Республіки Крим і міста Севастополя (перша фаза збройної агресії).

Друга фаза збройної агресії Російської Федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки» (7 квітня 2014 року) та «Луганської народної республіки» (27 квітня 2014 року).

Третя фаза збройної агресії РФ розпочалася 27 серпня 2014 року масовим вторгненням на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів Збройних Сил Російської Федерації.

24 лютого 2022 року розпочалася та триває ще одна фаза збройної агресії РФ проти України - повномасштабне вторгнення Збройних Сил Російської Федерації на суверенну територію України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

27 квітня 2022 року Парламентська Асамблея Ради Європи ухвалила резолюцію «Наслідки продовження агресії російської федерації проти України: роль і відповідь Ради Європи» № 2433. Визнала, що агресія РФ проти України є безпрецедентним актом як сама по собі, так і за її далекосяжними наслідками, бо провокує найважчу гуманітарну кризу в Європі з найбільшою кількістю жертв, наймасштабнішим внутрішнім і зовнішнім переміщенням населення з часів Другої світової війни.

Також, відповідно до частини 6 статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди РФ.

За приписами частини 2 статті 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Внаслідок порушення цивільних прав особи згідно з частиною 1 статті 23 ЦК України вона має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже для відшкодування шкоди за правилами статті 1167 ЦК необхідно довести такі факти: а) протиправність діяння її заподіювача; б) наявність шкоди; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Таким чином, частина перша статті 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У постанові від 18.05.2022 у справі № 760/17232/20-ц Верховний Суд дійшов висновку, що держава-окупант, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії фізичній особі - громадянину України.

У постанові від 22.06.2022 у справі № 311/498/20 Верховний Суд також зазначив, що у разі застосування «деліктного винятку» будь-який спір, що виник на її території у громадянина України, навіть з іноземною країною, зокрема й РФ, може бути розглянутий та вирішений судом України як належним та повноважним судом. Таких самих висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 18 травня 2022 року у справі № 428/11673/19 (провадження № 61-8291св21) та у справі № 760/17232/20-ц (провадження № 61-15925св21) зазначивши додаткові аргументи непоширення судового імунітету РФ у спірних правовідносинах, а саме: підтримання юрисдикційного імунітету РФ позбавить позивача ефективного доступу до суду для захисту своїх прав, що є несумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; судовий імунітет РФ не застосовується з огляду на звичаєве міжнародне право, кодифіковане в Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004); підтримання імунітету РФ є несумісним із міжнародно-правовими зобов`язаннями України у сфері боротьби з тероризмом; судовий імунітет РФ не підлягає застосуванню з огляду на порушення РФ державного суверенітету України, а отже, не є здійсненням РФ своїх суверенних прав, що охороняються судовим імунітетом.

Отже, РФ, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії фізичній особі - громадянину України.

Таким чином, РФ є суб`єктом, внаслідок збройної агресії якого проти України та окупації частини території України порушено низку прав та свобод громадян України, зокрема, особистих прав позивача, та, відповідно, саме РФ є суб`єктом, на якого покладено обов`язок з відшкодування завданих цими діями збитків.

Так, загальновідомим є той факт, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 із 05 годин 30 хвилин 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, і даний указ винесено у зв`язку з початком війни, яку Російська Федерація розпочала та здійснює на території незалежної держави Україна відносно громадян України, а тому не підлягає доказуванню згідно з приписами частини 3 статті 82 ЦПК України.

Чинним ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).(статті 12, 81, 89 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Так, судом встановлено, що син позивачки загинув на острові Білогрудий Херсонської області, причиною смерті було ушкодження внаслідок військових дій від інших вибухів і осколків в зоні проведення бойових дій, внаслідок чого порушено невід`ємне право ОСОБА_2 на життя, передбачене статтею 27 Конституції України, статтею 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

Внаслідок втрати сина у позивачки виникли психотравматичні фактори, що стали джерелом негативних емоцій і душевних страждань, як призвели до погіршення загального самопочуття. Внаслідок цього позивачка неодноразово проходила стаціонарне лікування, що доводиться відповідними медичними документами, дослідженими судом.

Відповідно до правових висновків, викладених Великою Палатою Верховного Суду в пункті 49 постанови від 01.09.2020 у справі №216/3521/16-ц , виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб?єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. При цьому на позивачів покладається обов?язок довести факт неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинно-наслідковий зв?язок між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками.

У даному випадку між спричиненою протиправними діями відповідача моральною шкодою внаслідок смерті рідної людини та психотравмуючими факторами внаслідок такої негативної події, вбачається прямий причинно - наслідковий зв`язок, адже саме через військову агресію відповідача сина позивачки позбавлено життя, втрата сина є довічною, позивачці не вистачає присутності та підтримки сина, його смерть призвела до незворотних негативних змін у її житті та вимагає додаткових зусиль для його організації.

Вирішуючи питання щодо розміру компенсації за спричинену позивачці моральну шкоду, необхідно брати до уваги, що в національному та міжнародному законодавстві відсутні чітко визначені критерії для обчислення розміру компенсації моральної шкоди у грошовому еквіваленті.

Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат.

Грошові кошти як загальний еквівалент усіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у не можливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту.

При цьому визначаючи розмір грошової компенсації моральної шкоди, яку зазнала позивачка, у зв`язку із втратою сина внаслідок збройної агресії російської Федерації, суд враховує роз`яснення Європейського суду з прав людини, правові висновки Верховного суду.

Так, зокрема ЄСПЛ вказує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Також ЄСПЛ в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації», зазначив, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Також ЄСПЛ у справі «Тома проти

Люксембурга» (2001 рік) використав принцип по якому сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.

Суд також враховує, що відповідно до практичної рекомендації голови Європейського суду з прав людини від 28.03.2007 «Вимоги щодо справедливої сатисфакції», викладеної у підпункті 15 пункту 3, відповідно до якої заявники, які бажають отримати компенсацію за нематеріальну шкоду, мають право вказати суму, яка, на їхню думку, була б справедливою.

Згідно з роз?ясненнями, викладеними у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров?я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Отже, враховуючи доведений характер та обсяг завданих позивачці моральних страждань, істотних порушень її конституційних прав, умисного характеру дій відповідача, виходячи із засад розумності, за вказаних позивачкою обставин, суд визначає розмір компенсації за заподіяну позивачу моральну шкоду у розмірі 7 000 000 (сім мільйонів) гривень 00 копійок.

Відтак, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статт 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено в повном обсязі, то стягненню з відповідача підлягає судовий збір в розмірі 15 140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) грн 00 коп на користь держави Україна, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору.

Керуючись статтями 12, 13, 263, 265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Російської Федерації в особі представницького органу Міністерства юстиції Російської Федерації щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дій Російської Федерації проти України задовольнити.

Стягнути з Російської Федерації в особі представницького органу Міністерства юстиції Російської Федерації на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відшкодування моральної шкоди у розмірі 7 000 000 (сім мільйонів) гривень 00 копійок, що є еквівалентом 167 738 (сто шітдесят сім тисяч сімсот тридцять вісім) доларів США 60 центів за офіційним курсом Національного банку України станом на 21.02.2025.

Стягнути з Російської Федерації в особі представницького органу Міністерства юстиції Російської Федерації судовий збір в сумі 15 140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) гривень 00 копійок на користь держави Україна, який зарахувати до спеціального фонду Державного бюджету України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_6 ; АДРЕСА_1 .

Відповідач: Російська Федерація в особі представницького органу Міністерства юстиції Російської Федерації; 119991, Російська Федерація, м. Москва, вул. Житня, 14, ідентифікаційний код 34.

Повний текст рішення складено 29 травня 2025 року.

СуддяСвятослав АННИШИН