провадження №2/279/1077/25
Справа № 279/1889/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2025 р.

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Коваленко В.П.

секретаря Зубкової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Коростень цивільну справу №279/1889/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом в якому просить визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 ; земельної ділянки площею 0,1 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель (присадибна ділянка) кадастровий номер 6:02:026:0020 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки площею 0,0268 га., цільове призначення- для ведення особистого селянського господарства та яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер ::02:026:0127.

В обгрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 15.10.2016 року уклав шлюб з ОСОБА_3 .. За період перебування з відповідачем в шлюбі , вони придбали спірний будинок та земельні ділянки.

Право власності на будинок та на земельні ділянки зареєстроване за відповідачем.

Згідно рішення Коростенського міськрайонного суду від 11 грудня 2023 року шлюб між сторонами було розірвано. Вважає за доцільним розподілити сумісну власність подружжя.

Відповідачка ОСОБА_3 подала до суду заяву про визнання позову.

Відповідно до ст. 200 ч. 3 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши наявні у матеріалах справи заяви по суті, докази, оцінивши їх в сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

Судом з`ясовано, що з 15.10.2016 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Коростенського міськрайонного суду від 11.12.2023 року.

За час спільного проживання сторонами придбано : житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель (присадибна ділянка) кадастровий номер :02:026:0020 та яка відчужувалась одночасно (договір купівлі-продажу від 17.12.2018 року посвідчений приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу, Івчуком С.С., зареєстровано в реєстрі № 5168; договір купівлі-продажу від 17.12.2018 року посвідчений приватним нотаріусом Коростенського міського

нотаріального округу, Івчуком С.С., зареєстровано в реєстрі № 5169, а.с.8-11, 14-17 ).

Також в період шлюбу сторони придбали земельну ділянку площею 0,0268 га., цільове призначення для ведення особистого селянського тосподарства та яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ,. кадастровий номер : :02:026:0127 ( договір купівлі-продажу від 17.12.2018 року посвідчений приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу, Івчуком С.С., зареєстровано в реєстрі № 5170, а.с.19-22).

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ст.368 ЦК України - спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.370 ЦК України - співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст.364 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 60 CK України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною першою статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно з положеннями статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України).

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»(далі - Постанова), спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Вказаною постановою також роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 22 Постанови від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

При цьому відповідач визнав позовні вимоги, таке визнання позовну не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв`язку із чим суд приймає таке визнання та вважає за можливе постановити рішення у справі про задоволення позовних вимог.

Крім того, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ч. 1 ст. 142 ЦПК України).

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то судовий збір у розмірі 50 % підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.263, 265 ЦПК України, ст. ст.60, 65, 70, 71 СК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити .

В порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на:

- 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 ;

- 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель (присадибна ділянка) кадастровий номер 6:02:026:0020 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0268 га., цільове призначення, для ведення особистого селянського господарства та яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер ::02:026:0127.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь держави 605,60 гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя В.П. Коваленко