П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2025 року м. Київ

Справа №759/2443/24

Апеляційне провадження №22-ц/824/2492/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Нежури В.А., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Цюрпіти Д.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київводоканал» на рішення Святошинського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Єросової І.Ю. 25 червня 2024 року у м. Києві, у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

В С Т А Н О В И В

У січні 2024 року представник ПрАТ «Київводоканал» звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі 73582,62 грн; 3% річних у розмірі 6283,99 грн; інфляційні втрати у розмірі 28610,96 грн; судові витрати в розмірі 3028,00 грн та витрати за отримання відомостей з Державного реєстру речових прав у розмірі 35,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач є власником квартири до якої позивач надає житлово-комунальні послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 . Однак в порушення умов договорів та законодавчо встановлених вимог, відповідач зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати спожитих в період з 01 травня 2016 року по 30 листопада 2023 року житлово-комунальних послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення не виконував належним чином, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 73582,62 грн. Також позивач вказує, що у зв`язку із простроченням щодо оплати спожитих житлово-комунальних послуг, відповідач зобов`язаний сплатити на його користь 3 % річних та інфляційні втрати на підставі ст.625 ЦК України.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 25 червня 2024 позов Приватного акціонерного товариства «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення надані за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 34449,76 грн, 3% річних у розмірі 837,39 грн та інфляційні втрати у розмірі 4500,34 грн, що разом складає 39787, 49 грн станом на листопад 2023 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору у розмірі 1111,28 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції на підставі поданої відповідачем заяви про застосування строків позовної давності застосував строк позовної давності у три роки, передбачений ст.257 ЦК України, та здійснив розрахунок заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за період з березня 2021 року по листопад 2023 року у розмірі 34449,76 грн, 3% річних у розмірі з березня 2021 року по січень 2022 року, інфляційних втрат за період з березня 2021 року по січень 2022 року, виходячи з того, що позовна заява до суду була подана 30 січня 2024 року, а також повністю відмовив у стягненні 30,52 грн заборгованості зі сплати внеску за обслуговування вузлів комерційного обліку та 1026,54 грн заборгованості з внесення плати за абонентське обслуговування.

Позивач ПрАТ «АК «Київводоканал» не погодився із зазначеним судовим рішенням в частині застосування строку позовної давності, представником товариства подана апеляційна скарга, в якій він зазначає, що рішення в цій частині суперечить положенням чинного законодавства України, оскільки п.п. 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України строки позовної давності були продовжені на строк дії такого карантину та на час воєнного стану. Карантин на території України діяв з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року. Отже, встановлена ст. 257 ЦК України загальна позовна давність тривалістю у три роки була фактично продовжена. 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який продовжений станом на день подання позовної заяви та апеляційної скарги. Таким чином позивачем не був пропущений строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості період з березня 2017 року до березня 2020 року, як на то вказав суд першої інстанції.

Окрім зазначеного, ПрАТ «АК «Київводоканал» не погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо незадоволення вимог, пов`язаних з судовими витратами в розмірі 35,00 грн, а саме: з витратами, які позивач поніс для отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, скільки ці витрати були понесені саме у зв`язку з розглядом справи в суді.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі 36406,53 грн, 3% річних у розмірі 4871,25 грн, інфляційних втрат у розмірі 21274,11 грн, витрат за отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в розмірі 35,00 грн та прийняти в цій частині нове, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити повністю.

Відповідач правом на надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

В судовому засіданні представник позивача - Тараненко С.В. підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просив її задовольнити.

Відповідач неодноразово повідомлявся про час та місце розгляду справи. Матеріали справи містять докази його належного повідомлення, а саме звіти про доставку вихідної кореспонденції суду сформовані автоматично через систему АСЕД «Апеляція». В судове засідання апеляційного суду не з`явився, проте направив заяву про проведення розгляду справи без його участі. А тому, керуючись положеннями ч.2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала, що його неявка не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що позивач ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» є юридичною особою зареєстрованою з 02 червня 1992 року, основним видом діяльності якого є забір, очищення та постачання води, каналізація водовідведення й очищення стічних вод /а.с.23-25/.

05 серпня 2014 року в газеті «Хрещатик» №110(4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання Публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» в подальшому перейменованим у Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення. Повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов Договору, у разі відмови, така відмова має бути оформлена письмова та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал» для оформлення припинення надання цих послуг /а.с.11-12/.

Згідно з довідкою позивача від 28 грудня 2023 року № 13223/8/8/02-23 ОСОБА_1 станом на 30 листопада 2023 року має заборгованість за надані послуги з централізованого постачання холодної води та послуги з водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 у сумі 73582,62 грн, з яких заборгованість з центрального водопостачання та водовідведення - 72525,56 грн, внески за обслуговування вузла комерційного обліку - 30,52 грн, плата за абонентське обслуговування 1026,54 грн /а.с.16/.

З розрахунку складеного позивачем вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , розрахована заборгованість з послуг водопостачання та водовідведення за період з травня 2016 року по листопад 2023 року, у розмірі 72525,56 грн, також на суму заборгованості нараховані 3% річних в розмірі 6283,99 грн та інфляційні втрати в розмірі 28610,96 грн /а.с.17-18/.

За даними КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 18 грудня 2023 року власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 /а.с.19-22/.

За відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва ОСОБА_1 є зареєстрованим у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.32/.

Відповідачем ОСОБА_1 06 березня 024 року була подана заява про застосування наслідків пропуску строку позовної давності /а.с.61-63/.

Правовідносини пов`язані зі стягненням заборгованості з житлово-комунальних послуг, а також стягнення заборгованості з спадкоємців врегульовані Цивільним кодексом України (далі ЦК України). Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч.1 ст.901 ЦК України).

В порядку ч.2 ст. 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В порядку п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги з централізованого водопостачання, централізованого водовідведеннявідносяться до комунальних послуг.

Виходячи з визначення наданим у п.п.2,6,13 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) може бути індивідуальний або колективний споживач. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Частиною 3 цієї статті також визначено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.12 цього Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16).

У відповідності до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався, остання Постанова № 1423 була прийнята Кабінетом Міністрів України 23 грудня 2022 року, якою продовжено на всій території України карантин до 30 квітня 2023 року.

Верховний Суд у Постанові від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 вказав на те, що у пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ).

В порядку ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З наведених обставин справи вбачається, що позивачем надаються послуги з постачання води та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , власником вказаної квартири є відповідач.

У межах даного предмета спору доказуванню підлягали обставини, пов`язані з встановленням обставин наявності: договірних правовідносин між сторонами у справі; права у позивача і зобов`язання відповідача у справі щодо сплати заборгованості за спожиті послуги за період з травня 2016 року по листопад 2023 року у заявленому позивачем розмірі.

Суд першої інстанції вірно вказав на те, що у період виникнення спірної заборгованості відповідач є власником квартири і, відповідно, несе обов`язок щодо її утримання. Проте врахувавши заяву відповідача, суд застосував строк позовної давності у три роки та здійснив розрахунок заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за період з березня 2021 року по листопад 2023 року у розмірі 34449,76 грн, 3% річних з березня 2021 року по січень 2022 року у розмірі 837,39 грн, інфляційних втрат за період з березня 2021 року по січень 2022 року у розмірі 4500,34 грн, виходячи з того, що позовна заява до суду була подана 30 січня 2024 року.

В цій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується, очевидних порушень норм матеріального і процесуального права в цій частині не вбачається, а тому керуючись положеннями ч. 1 ст.367 ЦПК України, апеляційний суд здійснює перегляд справи в межах доводів і вимог апеляційної скарги, і в частині задоволених позовних вимог перегляд рішення суду першої інстанції не здійснює.

Позивач оскаржує рішення суду першої інстанції щодо застосування строків позовної давності.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX внесені зміни до ряду нормативно-правових актів щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину, в тому числі в положення ЦК України, а саме внесено п.12 Прикінцевих та перехідних положень. З огляду на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року і до 30 червня 2023 року, строки позовної давності було продовжено. У зв`язку з цим, слід погодитись з доводами апеляційної скарги позивача про те, що строк позовної давності щодо щомісячних платежів є таким, що не сплив починаючи з березня 2017 року.

Згідно з розрахунком складеним за період лютого 2017 року (за цей місяць сплата мала бути проведена у березні 2017 року, тому цей місяць входить в межі строку позовної давності) по лютий 2021 року (місяць, що передує визначеному судом першої інстанції періоду заборгованості) заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення становить: 35349,47 грн і є сумою заборгованості за вказаний період та є такою, що заявлена з додержанням строку позовної давності. Даних про здійснення оплати за цей період матеріали справи не містять. Вказане вище свідчить про те, що має місце невиконане відповідачем грошове зобов`язання на яке поширюються положенняч.2 ст.625 ЦК України. А тому на вказану суму заборгованості підлягають нарахуванню 3 % річних, що становить 4871,25 грн та інфляційні втрати розмір яких становить 21274,11 грн.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з доводами позивача щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача сум, які визначені як заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення за період з лютого 2017 року по лютий 2021 року.

При вирішенні спору суд першої інстанції не врахував, що положеннями пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності було продовжено.

Разом з цим вимога про стягнення заборгованості за період з травня 2016 року по січень 2017 року заявлена поза межами визначеного строку позовної давності, тому висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні цих вимог з підстав пропуску строку позовної давності відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства. Позивач в доводах апеляційної скарги цього висновку не спростовує і визначає в апеляційній скарзі вимогу про стягнення заборгованості починаючи з лютого 2017 року, що свідчить про його погодження з рішенням суду в цій частині.

Таким чином доводи апеляційної скарги та вимоги позовної заяви знайшли своє підтвердження частково. У зв`язку з чим, рішення суду першої інстанції першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з лютого 2017 року по лютий 2021 року підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про задоволення вказаних позовних вимог. У зв`язку з цим апеляційний суд вважає за доцільне резолютивну частину рішення викласти в іншій редакції шляхом визначення загальної суми заборгованості, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача і становить: заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі 70856,29 грн, 3% річних у розмірі 15708,64 грн, інфляційні втрати у розмірі 25774,45 грн, що разом складає 112339,38 грн.

В порядку визначеному ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Виходячи з принципу пропорційності компенсації судових витрат, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума сплаченого судового збору в розмірі 6458,72 грн. Також колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача про те, що витрати понесені у зв`язку з одержання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є витратами пов`язаними з розглядом цієї справи, а тому і сума цих витрат - 35,00 грн, також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київводоканал» - задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 червня 2024 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з лютого 2017 року по лютий 2021 року - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення вказаних позовних вимог. У зв`язку з цим резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції.

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі 70856,29 грн, 3% річних у розмірі 15708,64 грн, інфляційні втрати у розмірі 25774,45 грн, що разом складає 112339,38 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» судовий збір в розмірі 7570,00 грн та витрати за отримання відомостей з Державного реєстру речових прав у розмірі 35,00 грн, а разом 7605,00 грн.

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-А, ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: В.А. Нежура

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 26 травня 2025 року.