Справа № 344/1897/25
Провадження № 2/344/1997/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про закриття провадження у справі

16 травня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Бабій О.М.,

секретаря Волощук Є.Ю.,

за участі позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

16.05.2025 року від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі №344/1897/25 в частині позовних вимог позивача. Вважає що відсутній спір щодо квартири, оскільки квартира АДРЕСА_1 ніколи на праві спільної сумісної власності не належала їй та позивачу. Форма власності на дану квартиру є спільної частковою, а не сумісною. Також просить закрити провадження у частині позовних вимог щодо земельних ділянок, які мають кадастровий номер :23:001:0885 та кадастровий номер :23:001:0886, оскільки, дані земельні ділянки є її особистою приватною власністю, а позивач, втратив права на земельну ділянку, яка мала кадастровий номер: 230010229, і яка була придбана за час шлюбу, на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.04.2012, який посвідчено приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В.Д, а право на земельну ділянку, яка мала кадастровий номер: 230010433, позивач ніколи не мав, оскільки, дана земельна ділянка була набута за час шлюбу, однак, отримана відповідачем у власність на підставі Договору дарування, що є особистою приватною власністю дружини. Просила дане клопотання розглянути за її відсутності

Позивач та його представник просили відмовити у поданому клопотанні, вважають його не обґрунтованим та безпідставним. спір між сторонами щодо майна є та зазначене у клопотання майно було набуте під час шлюбу та є саме спільною сумісною власністю.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Гарантоване ст. 55 Конституції України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 255 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав закриття провадження у справ.

Зокрема, згідно п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Поряд з цим за змістом пункту 2 частини 1 статті 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування.

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Подібного правового висновку Верховний Суд дійшов у постановах: від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20, від 09 квітня 2021 року у справі № 2-364/12.

Суду не надано жодних доказів та підстав вважати, що предмет спору був відсутній на момент звернення з даним позовом до суду.

Зазначені аргументи в заяві про закриття провадження, викладені відповідачем скоріше слугують запереченням проти позову по суті, аніж підставами для закриття провадження.

Обґрунтованість чи необґрунтованість позову, достатність доказів суд оцінює під час розгляду справи по суті шляхом ухвалення відповідного рішення.

За таких обставин, клопотання про закриття провадження є безпідставним та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.207, п. 5 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання про закриття провадження в частині позовних вимог - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та окремому оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Бабій О.М.