У х в а л а

22 травня 2025 року

м. Київ

Справа № 613/178/19

Провадження № 61-5475ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржниця)

на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 2 травня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 18 лютого 2025 року

у справі за позовом скаржниці до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, визнання дійсною нотаріально непосвідченої згоди на міну автомобіля на квартиру, визнання удаваними правочинами біржового договору купівлі-продажу автомобіля, договору дарування квартири, визнання їх фактичним договором міни, визнання права спільної сумісної власності на квартиру та визначення часток і

в с т а н о в и в:

1. У лютому 2019 року скаржниця звернулася до суду з позовом, у якому просила:

- визнати дійсною її нотаріально непосвідчену письмову згоду, надану 23 лютого 2009 року ОСОБА_2 на укладення із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договору міни автомобіля ГАЗ 3302-414 на зобов`язання придбати двокімнатну ізольовану квартиру без доплат в будь-якому районі м. Богодухова Харківської області;

- визнати удаваними правочинами договір від 16 червня 2009 року № 80133 щодо відчуження ОСОБА_2 ОСОБА_3 автомобіля ГАЗ 3302-414 2008 року випуску з державним номерним знаком НОМЕР_1 і договір дарування квартири від 20 серпня 2011 року, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (далі - квартира), укладений ОСОБА_4 із ОСОБА_2 і посвідчений 20 серпня 2011 року державним нотаріусом Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області Куксою Н. П.;

- визнати квартиру об`єктом права спільної сумісної власності скаржниці та ОСОБА_2 ;

- визначити частки у праві спільної часткової власності на квартиру: за скаржницею - 33/46, а за ОСОБА_2 - 13/46.

2. 2 травня 2024 року Богодухівський районний суд Харківської області ухвалив рішення, згідно з яким відмовив у задоволенні позову.

3. 18 лютого 2025 року Харківський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою залишив без змін рішення суду першої інстанції.

4. 24 квітня 2025 року скаржниця подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просила скасувати зазначені судові рішення та скерувати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

5. Верховний Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

5.1. Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

5.2. Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: (а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; (б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; (в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; (г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

5.3. Конституційний Суд України у рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

5.4. Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 2 частини шостої статті 19 ЦПК України).

5.5. Згідно з судовими рішеннями судів першої й апеляційної інстанцій вартість квартири становить 54 879,00 грн.

5.6. Предметом позову були вимоги визнати дійсною нотаріально непосвідчену письмову згоду на укладення договору міни автомобіля ГАЗ 3302-414 на зобов`язання придбати двокімнатну ізольовану квартиру без доплат в будь-якому районі м. Богодухова Харківської області, визнати удаваними правочинами договори купівлі-продажу цього автомобіля і дарування квартири, визнати квартиру об`єктом права спільної сумісної власності скаржниці та ОСОБА_2 і визначення частки у праві спільної часткової власності на квартиру за скаржницею та ОСОБА_2 .

5.7. З огляду на цей предмет, зокрема ціну позову про визнання права спільної сумісної власності на квартиру та про визначення вказаних часток (109 758,00 грн), яка не перевищує вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (242 240,00 грн = 3 028,00 х 80 такого мінімуму, визначеного згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік»), а також беручи до уваги характер спірних правовідносин, Верховний Суд вважає, що справа має незначну складність і не належить до винятків, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19, частиною четвертою статті 274 ЦПК України. Тому визнає цю справу малозначною.

5.8. Скаржниця не обґрунтувала ні те, що її касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, ні те, що остання становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для самої скаржниці. Інакше кажучи, відсутнє обґрунтування випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

6. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).

6.1. Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

6.2. Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

6.3. «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

6.4. Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

6.5. Скаржниця отримала доступ до судів першої й апеляційної інстанцій і мала можливість навести аргументи та докази на користь її позовних вимог. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом (частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є легітимною.

6.6. Скаржниця подала касаційну скаргу на судові рішення у справі незначної складності, судові рішення в якій за загальним правилом не можна оскаржити у касаційному порядку. Передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків немає. За наведених умов обмеження на подання касаційної скарги є пропорційними вказаній легітимній меті та не порушують сутність права скаржниці на доступ до суду.

Керуючись статтями 260, 261, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 2 травня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 18 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, визнання дійсною нотаріально непосвідченої згоди на міну автомобіля на квартиру, визнання удаваними правочинами біржового договору купівлі-продажу автомобіля, договору дарування квартири, визнання їх фактичним договором міни, визнання права спільної сумісної власності на квартиру та визначення часток.

Копію ухвали надіслати особі, яка подала цю скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко