Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/771/25

Провадження № 2/348/647/25

29 травня 2025 року Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі судді Матолич В.В., за участю секретаря судового засідання Буратчук О.В., в режимі відеоконференціїу порядку загального позовного провадження у м. Надвірна Івано-Франківської областіцивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

інші учасники: представник позивача Грица Ю.Ю.

Процесуальні дії у справі.

31.03.2025 ТОВ "Факторинг Партнерс" пред`явив позов, відповідно до якого просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 93594,24 гривень. В обґрунтування позовних вимог наведено таке. 13.04.2024 між ТОВ "Авентус Україна" та ОСОБА_1 було укладено договір №7784195, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 24000,00 гривень строком 360 днів, процентна ставка 2,2% в день зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів, що передбачені кредитним договором. Відповідач заборгованість не погасила. 27.01.2025 між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "Факторинг Партнерс" було укладено договір №27.01/25-Ф, відповідно до якого позивач отримав право вимоги до відповідача за договором №7784195. Заборгованість відповідача за кредитним договором становить 93594,24 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 22416,00 гривень; заборгованість за відсотками - 59178,24 гривень; заборгованість за пенею та/або штрафами - 12000,00 гривень. Відповідач на користь нового кредитора також не виконала зобов`язання. При розгляді цієї справи позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16000,00 гривень, які слід стягнути з відповідача на користь позивача у разі задоволення позову.

31.03.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, постановив справу розглядати за правилами загального позовного, призначив підготовче засідання.

04.04.2025 відповідач подала відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначила, що заперечує роти задоволення позову. Зокрема, визнає, що отримала кредит, однак розмір відсотків встановлених договором вважає несправедливим, оскільки стягнення таких відсотків створює значний дисбаланс прав та обов`язків сторін, що суперечить ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів". На підставі ч.3 ст.551 ЦК України просить суд змешити розмір вісотків. З розміром штрафних санкцій не погоджується, зазначає, що з незалежних від неї причин не мала змоги погасити заборгованість вчасно. Витрати на правову допомогу вважає не обгрунтованими, просить відмовтии у їх стягненні або суттєво їх зменишити.

16.04.2025 представник позивача подав відповідь на відзив, відповідно до якої зазначив, що розрахунок заборгованості складається з суми заборгованості, вяка була нарахована в межах строку кредитування, відповідно до умов договору погодженого сторонами. Розмір пені не перевищує 50% суми кредиту. Обов`язок доведення неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу покладається на сторону, яка про це заявила, однак відповідач не навело відповідних доводів у відзиві. Тому сторона позивача просить задовольнити позов у повному обсязі.

16.04.2025 відповідач подала заперечення, відповідно до якого покликається на ч.5 ст.3 Закону України "Про споживче кредитування", відповідно до якої загальна сума, яку споживач зобов`язаний повернути за договором споживчого кредиту не може перевищувати подвійну суму отриманого кредиту, що становить 44832,00 гривень. В задоволенні решти вимог позивача просила відмовити.

02.05.2025 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду.

У ході судового розгляду представник позивача зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідач, яка була належно повідомлена про час і місце розгляду справи у судове засідання не з`явилася.

Суд встановив:

13.04.2024 між ТОВ "Авентус Україна" та відповідачем було укладено кредитний договір №7784195. Договір був підписаний електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора.

Відповідно до листа від 05.03.2025 №2523_48, 13.04.2024 відповідачу було перераховано на рахунок № НОМЕР_1 тіло кредиту у розмірі 24000,00 гривень.

Відповідно до розрахунку заборгованості відповідач здійснювала часткове погашення заборгованості за кредитом, а саме: 13.05.2024 відповідач погасила відсотки за користування кредитому у розмірі 2376,00 за період з 13.04.2024 до 13.05.2024, які нараховували за пільговою відсотковою ставкою у розмірі 0,33% на день; 09.06.2024 - здійснила часткове погашення тіла кредиту у розмірі 1584,00 гривень та часткове погашення відсотків у розмірі 14256,00 гривень. Згідно з розрахунком заборгованості у відповідача виникла заборгованість у розмірі 93594,24 гривень з яких: заборгованість за тілом кредиту - 22416,00 гривень; заборгованість за відсотками - 59178,24 гривень; штраф - 12000,00 гривень.

27.01.2025 між ТОВ "Авентус Україна" та ТзОВ "Факторинг Партнерс" було укладено договір факторингу №27.01/25-Ф, відповідно до якого ТОВ "Авентус Україна" передало ТзОВ "Факторинг Партнерс" права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами згідно з реєстром. Встановлену договором плату позивач сплатив, що підтверджується платіжними інструкціями.

Відповідно до витягу з реєстру боржників, ТзОВ "Факторинг Партнерс" набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором від 13.04.2024 №7784195 у розмірі 93594,24 гривень.

Оцінка суду.

Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, з-поміж іншого, договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У свою чергу системний аналіз статей 524-526, 533-535 ЦК України дає підстави стверджувати про те, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Порушенням зобов`язання, як встановлено у ч. 1ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно дост. 623 ЦК Україниборжник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному уст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним уст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому уст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому уст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію`встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За п. 6 ч. 1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

На підставі абз.2 ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.5 ст.8 Закону України "Про споживче кредитування" (в редакції, яка була чинною на момент укладення кредитного договору) максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Водночас, відповідно до п.17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Згідно із ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України, якою регламентовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Судом встановлено, що 13.04.2024 відповідач уклала кредитний договір №7784195 право вимоги за яким на підставі договору факторингу від 27.01.2025 №27.01/25-Ф було передано позивачу. У ході судового розгляду достовірно встановлено, що відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 24000,00 гривень, однак тільки частково протягом строку кредитування погасила заборгованість за тілом кредиту, а тому позов в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 22416,00 гривень підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом становлять за зниженою процентною ставкою - 0,33%. За такою ставкою відповідачу нараховували відсотки до 13.05.2024 включно. Відповідно до п. 1.7.1. стандартна відсоткова ставка 2,2% Крім цього у договорі розрахована денна процентна ставка згідно з Законом України "Про споживче кредитування" і вона становить 2,2%. Розраховуючи зазначену відсоткову ставку ТОВ "Авентус Україна" було відомо, що за такою ставкою, відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" може здійснюватися нарахування відсотків тільки до 23.04.2024, потім ця ставка мала би бути знижена до 1,5% до 21.08.2024, а з 21.08.2024 денна відсоткова ставка за споживчим кредитом не могла бути вищою ніж 1%. Незважаючи на це відповідачу з 14.05.2024 і протягом строку кредитування нараховували відсотки за ставкою 2,2% на день.

Незважаючи на принцип свободи договору, умови договору мають бути справедливими та відповідати вимогам закону. А враховуючи те, що відповідач, яка є споживачем кредитних послуг (уразливою стороною), уклала договір приєднання, що обмежувало її в можливості внести зміни у положення такого договору, суд доходить висновку, що розмір відсотків, які відповідач пованна сплатити за користування кредитом слід зменшити, привівши його у відповідність з розміром, що визначений законом. ТОВ "Авентус Україна" нараховуючи відповідачу відсотки у завищеному розмірі діяло недобросовісно, завідома знаючи, що не має права нараховувати такі відсотки за користування кредитом, а тому не володіло на моменту укладення договором факторингу правом грошової вимоги до відповідача щодо стягнення відсотків у розмірі 59178,24 гривень. За наведених обставин, позивач також не має права на стягнення відсотків з відповідача у такому розмірі.

Тому враховуючи те, що відповідач погасила відсотки за користування кредитом до 13.05.2024 включно, а за період з 14.05.2024 до 07.10.2024 відсотки слід було нараховувати: з 14.05.2024 до 21.08.2024 за ставкою 1,5% на день; з 21.08.2024 за ставкою 1% на день, і з урахуванням раніше сплачених відповідачем коштів на погашення відсотків, позов в частині стягнення заборгованості за відсотками слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 30545,04 гривень.

Протягом дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, позичальники звільнені від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) кредитних зобов`язань. Це передбачено п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, висновок щодо застосування якого викладено у постанові Верховного Суду від 12.06.2024 у справі №910/10901/23. Згідно з правовим висновком, що викладений у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року в справі №706/68/23, дія п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України розповсюджується на кредитний договір.

Тому суд дійшов висновку, що хоча умовами кредитного договору сторони і обумовили нарахування та сплату позичальником неустойки у виді штрафу, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання зобов`язання, проте це суперечить п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а тому штраф у розмірі 12000,00 гривень, який був нарахований відповідачу на підставі п. 6.4.1. та 6.4.2. кредитного договору стягненню з відповідача у період воєнного стану не підлягає.

У ході судового розгляду відповідач просила розстрочити їй виконання рішення суду, оскільки вона перебуває у скрутному майновому становищі і не може сплатити заборгованість відразу. Однак доказів скрутного майнового становища не надала. За відсутності таких доказів суд позбавлений можливості встановити чи насправді перебуває відповідач у скрутному майновому становищі, а отже і підстави для розстрочення заборгованості, тому у задоволенні такого клопотання суд відмовляє.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збіру розмірі 1370,73 гривень.

Згідно з п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до вимог ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до наданого позивачем акту про підтвердження факту надання юридичної допомоги від 01.02.2025 та заявою на надання юридичної допомоги №895 витрати на правничу допомогу склали 16000,00 гривень: 4000,00 усна консультація, 12000,00 складання позовної заяви. Відповідач стверджує, що такі витрати є завищеними.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значення справи для сторони (постанова КЦС ВС від 23 червня 2022 року у справі 607/4341/20).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін (висновок ВП ВС викладений у постанові від 19 лютого 2020 року, справа № 755/9215/15-ц).

Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правову допомогу, а також пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності витрат. За наведених обставин суд доходить висновку, що позиція сторони відповідача щодо завищеного розміру витрат на професійну правничу допомогу позивача є обгрунтованою, сума витрат є неспівмірною зі складністю справи та обсягом наданих представником послуг, а тому позиція відповідача у цій частині є обгрунтованою, з відповідача на користь позивача слід стягнути 4000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. 264, 265 ЦПК України, суд,

ухвалив:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованість за кредитним договором у розмірі52961 (п`ятдесят дві тисячі дев`ятсот шістдесят одну) гривню 04 копійки.

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 щодо розстрочення виконання рішення суду.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс»судовий збір у розмірі 1370,73 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс»витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складено повного тексту рішення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», ідентифікаційний код 42640371, місцезнаходження: м. Київ, вул. Ґедройця Єжи, 6/521.

Відповідач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 29.05.2025.

Суддя Матолич В.В.