Номер провадження: 22-ц/813/5596/25
Справа № 2-5132/07
Головуючий у першій інстанції Ярош С. В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

21.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Комлевої О.С.,

ознайомившись з апеляційною скаргою Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 травня 2007 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про усунення порушення та визнання права власності,

встановив:

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 травня 2007 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Не погодившись з вищезазначеним судовим рішенням, 01 травня 2025 року Одеська міська рада, засобами поштового зв`язку подала апеляційну скаргу безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

15 травня 2025 року до Одеського апеляційного суду від Приморського районного суду м. Одеси надійшли матеріали цивільної справи №2-5132/07.

Розглянувши матеріали справи, апеляційний суду дійшов висновку про відмову у відкриті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 травня 2007 року з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 п. 13 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК судові рішення Відповідно до п. 13 Перехідних положень ЦПК України судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 294 ЦПК України (в редакції станом на момент винесення оскаржуваного рішення) заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

В прохальній частині апеляційної скарги скаржник просить поновити пропущений строк на апеляційне оскарження рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 травня 2007 року, з тих підстав, що скаржник не отримувала копію оскаржуваного рішення, та матеріали справи таких доказів не містять. На адресу Юридичного департаменту Одеської міської ради надійшла заява ОСОБА_2 від 07 січня 2025 року стосовно законності рішення Київського районного суду м. Одеси від 22 січня 2006 року у справі №2-4037/2006 за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, ОСОБА_3 про визнання права власності. З метою недопущення порушення прав територіальної громади м. Одеси, а також вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із відповідною апеляційною скаргою Юридичний департамент Одеської міської ради звернувся до КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради щодо надання належним чином засвічених копій всіх наявних матеріалів інвентаризаційної справи, правовстановлюючих документів та іншої інформації щодо реєстрації права власності до 31 грудня 2012 року на об`єкт нерухомого майна за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська, 9, (горищне приміщення). КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради листом від 25 лютого 2025 року №675/03.01-07 повідомило, зокрема, про існування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 травня 2007 року у справі №2-5132/07. Після цього Юридичний департамент Одеської міської ради звернувся до Департаменту документально-організаційного забезпечення Одеської міської ради з метою отримання інформації щодо надходження на адресу Одеської міської ради або Виконавчого комітету Одеської міської ради копії рішення від 23 травня 2007 року у справі №2-5132/07. Листом від 30 квітня 2025 року №170 Департамент документально-організаційного забезпечення Одеської міської ради повідомив, що згідно із проведеною перевіркою бази даних електронного документообігу Виконавчого комітету Одеської міської ради документів не виявлено. Уповноважена особа Одеської міської ради 01 квітня 2025 року ознайомилась з матеріалами справи №2-5132/07, у тому числі із змістом оскаржуваного рішення. Таким чином, Одеська міська рада вважає, що вона дізналася про порушення своїх прав лише 01 квітня 2025 року.

Із матеріалів справи вбачається, що повний текст оскаржуваного рішення складено 23 травня 2007 року.

Відповідно до протоколу судового засідання від 23 травня 2007 року, у судове засідання, в якому було ухвалено оскаржуване рішення, з`явилась представник Одеської міської ради за довіреністю (а.с.31) Бачинська Н.А.

Проте, скаржник подав апеляційну скаргу на зазначене рішення суду лише 01 травня 2025 року, засобами поштового зв`язку, тобто після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. 3 ст. 354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Отже, вказаною нормою процесуального права чітко передбачено, що питання поважності пропуску строку на апеляційне оскарження досліджується у всіх наведених випадках, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Так, по-перше, безпідставним є посилання скаржника на положення ч. 3 ст. 222 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент ухвалення оскаржуваного рішення суду), якою передбачено, що особам, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, копії судового рішення надсилаються протягом п`яти днів з дня проголошення рішення рекомендованим листом з повідомленням про вручення, з таких підстав.

Представник скаржника була присутня у судовому засіданні 23 травня 2007 року при ухваленні оскаржуваного рішення, тому в суду першої інстанції були відсутні підстави для надсилання скаржнику копії судового рішення протягом п`яти днів з дня проголошення рішення рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Більше того, доводи скаржника про неотримання копії рішення суду першої інстанції також є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 222 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент ухвалення оскаржуваного рішення суду) копії судового рішення видаються особам, які брали участь у справі, на їхню вимогу не пізніше п`яти днів з дня проголошення рішення.

Доказів звернення скаржника до суду першої інстанції з відповідною заявою матеріали справи не містять.

По-друге, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі №490/9587/18 (провадження №14-29цс24) зазначено, що особа, не повідомлена про розгляд справи (п. 1 ч. 2 ст. 358 ЦПК України), - це особа, яку не сповістили про наявність судового провадження у справі і яка відповідно не знала / не могла знати про розгляд справи.

Так, як зазначено вище, представник скаржника була присутня у судовому засіданні 23 травня 2007 року при ухваленні оскаржуваного рішення, що в свою чергу виключає можливість стверджувати, що скаржник є особою, не повідомленою про розгляд справи.

Дані обставини навпаки свідчать про обізнаність скаржника про дану справу та, що фактично скаржник був повідомлений про розгляд справи, оскільки представник скаржника прибула та приймала участь в судовому засіданні 27 травня 2007 року.

Жодних пояснень з приводу вищезазначених обставин, а саме участі в судовому засіданні при ухваленні оскаржуваного рішення представника Одеської міської ради за довіреністю Бачинська Н.А., скаржником не надано.

На виконання ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд врахував висновки щодо застосування норм права, викладені, зокрема, в постанові Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі № 509/2523/21, від 27 грудня 2024 року у справі №2-596/2011, від 10 квітня 2025 року у справі №2-1119/2007.

По-третє, своїй апеляційній скарзі скаржник не навела обґрунтованих причин пропуску строку на оскарження, які б свідчили про наявність обставин непереборної сили, що унеможливили б своєчасне звернення з апеляційною скаргою. Відсутність таких обставин виключає можливість поновлення пропущеного строку на оскарження відповідно до процесуальних норм.

Так, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 126 ЦПК України визначено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція); якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України» (Ustimenko v. Ukraine), заява № 32053/13 від 29 жовтня 2015 року, вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий, лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (пункт 46 рішення).

Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, насамперед належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року).

Згідно з ч. 1 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Аналіз вказаних процесуальних норм дає підстави для висновку, що сплив річного строку з дня складання повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження, тобто законодавець імперативно встановив процесуальні обмеження для оскарження судового рішення зі спливом річного строку.

Доводи апеляційної скарги щодо поважності пропуску строку на апеляційне оскарження не підлягали оцінці судом, оскільки строк, передбачений частиною другою статті 358 ЦПК України, є присічним.

Більше того, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2023 року в справі №301/2320/15-ц зазначено, що: «з огляду на імперативний характер частини другої статті 358 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги) та присічність річного строку, визначеного вказаною процесуальною нормою, який поновленню не підлягає, суд позбавлений за таких обставин можливості оцінювати поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, а тому у суду апеляційної інстанції були відсутні правові підстави для з`ясування поважності причин пропуску, поновлення строку на апеляційне оскарження та відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою вказаної особи, поданою після спливу річного строку з дня постановлення оскаржуваного рішення».

Так, до апеляційної скарги не додано жодних доказів, які свідчили б про вчинення відповідачем усіх можливих та залежних від її дій, спрямованих на своєчасне подання апеляційної скарги.

Враховуючи вищезазначене, а також імперативний характер ч. 2 ст. 358 ЦПК України та те, що річний строк, визначений вказаною процесуальною нормою, є присічним і поновленню не підлягає, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

На підставі наведеного, керуючись ч.2 ст.358 ЦПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 травня 2007 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про усунення порушення та визнання права власності.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду Р.Д. Громік

О.С. Комлева

М.М. Драгомерецький