УХВАЛА

26 травня 2025 року

м. Київ

справа № 370/438/20

провадження № 61-5812ск25

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 09 січня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 квітня 2025 року у справі за скаргою публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», заінтересовані особи: державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кухарський Олександр Миколайович, ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося до суду із скаргою на дії органу примусового виконання, в якій просило:

визнати протиправною та скасувати постанову Шевченківського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 12 вересня 2024 року;

зобов`язати Шевченківський ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повернути виконавчий документ стягувачу на підставі пункту 4 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»;

виключити з Єдиного реєстру боржників відомості стосовно боржника - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», які внесені на підставі виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Макарівський районний суд Київської області ухвалою від 09 січня 2025 року, яку залишив без змін Київський апеляційний суд постановою від 02 квітня 2025 року, у задоволенні скарги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відмовив.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, вважав, що зобов`язання у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» перед ОСОБА_1 виникли, як поточні, в порядку здійснення господарської діяльності в ліквідаційній процедурі банку, що підтверджується рішенням Макарівського районного суду Київської області у справі № 370/438/20, на підставі якого і видано виконавчий документ, що виключає застосування органом примусового виконання судових рішень обмежень, встановлених пунктом 4 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд виходив з того, що постанова Шевченківського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 12 вересня 2024 року є законною та скасуванню не підлягає.

Таким чином суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги, оскільки оскаржуване рішення, дії були прийняті та вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і право заявника не було порушено. При цьому вимога зобов`язати Шевченківський ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повернути виконавчий документ стягувачу на підставі пункту 4 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» та виключити з Єдиного реєстру боржників відомості стосовно боржника - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», які внесені на підставі виконавчого провадження № НОМЕР_1 - є похідною та такою, що також не підлягає задоволенню.

05 травня 2025 року Павліківський В. І., який діє від імені АТ «Банк «Фінанси та Кредит», засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 09 січня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 квітня 2025 року у вказаній справі.

Автоматизованою системою діловодства (протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 травня 2025 року) справу призначено судді-доповідачу Пророку В. В. та визначено суддів, які входять до складу колегії: Литвиненко І. В. та Петрова Є. В.

Верховний Суд ухвалою від 19 травня 2025 року заяву Пророка В. В. про самовідвід задовольнив. Відвів суддю Верховного Суду Пророка В. В. від розгляду касаційної скарги АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 09 січня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 квітня 2025 року у цій справі. Матеріали касаційної скарги у зазначеній справі передав на повторний автоматизований розподіл.

Автоматизованою системою діловодства (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 травня 2025 року) справу призначено судді-доповідачу Грушицькому А. І. та визначено суддів, які входять до складу колегії: Литвиненко І. В. та Петрова Є. В.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Суд встановив, що Макарівський районний суд Київської області рішенням від 14 квітня 2021 року у справі № 370/438/20 стягнув солідарно з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ТОВ «ОСБП» на користь ОСОБА_1 14 714,00 грн.

Постановою Шевченківського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 12 вересня 2024 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 на підставі виконавчого листа № 370/438/20, виданого Макарівським районним судом Київської області, про стягнення з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 коштів в сумі 14 714,00 грн.

Постановою Правління НБУ від 17 грудня 2015 року № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» відкликано банківську ліцензію та розпочато ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит». Зазначена інформація міститься на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб мережі Інтернет (http://www.fg.gov.ua) є загальновідомою та не потребує доказування.

Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22 грудня 2022 року № 1067 з 27 грудня 2022 року відкликано повноваження ліквідатора АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та вирішено повноваження під час здійснення ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» здійснювати безпосередньо Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

На підставі пунктів 1 та 3 вищезазначеного рішення № 1067 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено запис про зміну керівника АТ «Банк «Фінанси та Кредит» шляхом внесення даних директора-розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Боржником у виконавчому провадженні, у відповідності до абзацу другого частини другої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Згідно виконавчого листа та даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень Міністерства юстиції України боржником у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 є юридична особа, назва: ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», .

Ця обставина підтверджує, що державним виконавцем в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 вживаються дії з примусового виконання виконавчого документа відносно юридичної особи - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», .

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з практикою ЄСПЛ одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який, серед іншого, передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення ЄСПЛ від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України», заява № 48553/99, пункт 77, та від 05 липня 2005 року у справі «Агротехсервіс проти України», заява № 62608/00, пункт 42).

Конституційний Суд України, беручи до уваги статті 3, 8, частини першу, другу статті 55, частини першу, другу статті 129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, зазначив, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом.

Визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність (абзаци тринадцятий, чотирнадцятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) у справі за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 26 Закону №1404-VIII (щодо забезпечення державою виконання судового рішення) від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019).

Конституційний Суд України зазначив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин сьомої, дев`ятої, пункту 2 частини шістнадцятої статті 236-8 Кримінально-процесуального кодексу України від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» (далі Закон - № 1404-VIII).

За частиною першою статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII за цим Законом підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами в передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (частина перша, пункт 1 частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Отже, статтею 1 Закону № 1404-VIII законодавець урегулював, що примусове виконання рішень уповноваженими цим Законом органами та особами здійснюється у межах повноважень та у спосіб, що визначені, зокрема, Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону.

Одним з таких актів є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI), який установлює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулює відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначає повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків (стаття 1 цього Закону).

Відповідно до пункту 8 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4452-VI законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що йому не суперечить.

Тобто у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, зобов`язань перед його кредиторами, приписи Закону № 4452-VI є спеціальними відносно приписів інших нормативних актів, що регулюють відповідні правовідносини. Подібна правова позиція щодо пріоритетності норм Закону № 4452-VI відносно інших законодавчих актів України під час розгляду спору в правовідносинах з банком була висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 13 березня 2018 року у справі № 910/23398/16, від 29 серпня 2018 року у справі № 127/10129/17, від 23 січня 2019 року у справі № 761/2512/18, від 09 лютого 2021 року у справі № 381/622/17.

Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює, зокрема, такі повноваження: реалізує повноваження органів управління банку; приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів; вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб, оновлює інформацію, що міститься у Кредитному реєстрі Національного банку України.

Отже, звернення у справу про банкрутство позичальника банку з метою стягнення з нього заборгованості перед банком є одним з необхідних заходів Фонду (уповноваженої особи) щодо повернення дебіторської заборгованості банку, оскільки поза межами процедури банкрутства позичальника повернення такої заборгованості є неможливим.

Частиною четвертою статті 38 Закону № 4452-VІ Фонду надано право залучати до своєї роботи інших осіб, оплата праці яких здійснюється за рахунок банку, що ліквідується, у межах кошторису витрат, затвердженого виконавчою дирекцією Фонду. А відповідно до частини третьої статті 46 Закону № 4452-VІ допускається можливість виникнення в банку, який перебуває в ліквідаційній процедурі, додаткових зобов`язань, пов`язаних з витратами в ліквідаційній процедурі неплатоспроможного банку.

Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника (пункт 4 частини четвертої статті 4 Закону № 1404-VІІІ).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 квітня 2023 року у справі № 5002-17/1718-2011 (провадження № 12-4гс23) бере до уваги зазначену правову норму та вважає, що вона має застосовуватися імперативно щодо всіх конкурсних вимог кредиторів неплатоспроможного банку, оскільки Закон № 4452-VІ визначає спеціальні процедури задоволення конкурсних вимог неплатоспроможного банку у відповідній черговості.

Разом з тим Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 квітня 2023 року у справі № 5002-17/1718-2011 (провадження № 12-4гс23) вказує, що якщо існують судові рішення, які набрали законної сили, щодо зобов`язання до вчинення ліквідатором банку певних дій з погашення вимог, які виникли як поточні в ліквідаційній процедурі до неплатоспроможного банку, і такий ліквідатор відмовляється в добровільному порядку виконати такі рішення, стягувач не може бути позбавлений конституційного права на виконання судового рішення. З огляду на таке повернення державним виконавцем без прийняття до виконання виконавчого документа стягувачу буде незаконним.

Враховуючи викладене, відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно вважав, що зобов`язання у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» перед ОСОБА_1 виникли, як поточні, в порядку здійснення господарської діяльності в ліквідаційній процедурі банку, що підтверджується рішенням Макарівського районного суду Київської області у справі № 370/438/20, на підставі якого і видано виконавчий документ, що виключає застосування органом примусового виконання судових рішень обмежень, встановлених пунктом 4 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», а тому постанова Шевченківського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 12 вересня 2024 року є законною.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 09 січня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 квітня 2025 року у справі за скаргою публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», заінтересовані особи: державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кухарський Олександр Миколайович, ОСОБА_1 .

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров