Житомирський апеляційний суд
Справа №367/6716/24 Головуючий у 1-й інст. Помогаєв А. В.
Категорія 70 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Борисюка Р.М., Галацевич О.М.

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №367/6716/24 за позовом ОСОБА_1 до Звягельського відділу державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального Управління міністерства юстиції (м. Київ), третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 про скасування розрахунку заборгованості по аліментам та визначення розміру заборгованості по аліментам, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на рішення Новоград Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Помогаєва А.В. в м. Звягель Житомирської області,

в с т а н о в и в :

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 15.04.2024, згідно рішення Ірпінського міського суду Київської області від 20.12.2021 по справі №367/5542/21 про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на суму 70 677,56 грн.;

- визначити розмір заборгованості зі сплати аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за виконавчим листом, виданим Ірпінським міським судом Київської області згідно рішення Ірпінського міського суду Київської області від 20.12.2021 по справі №367/5542/21 у виконавчому провадженні №73576720 починаючи з 12.12.2023.

В обґрунтування позову зазначав, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 20.12.2021 у справі №367/5542/21 стягнуто з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову 27.07.2021 і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказує, що 21.11.2023 ОСОБА_2 отримала в Ірпінському міському суді Київської області виконавчий лист та 23.11.2023 пред`явила його до виконання до Березанського ВДВС у Броварському районі Київської області. Зазначає, що 01.03.2024 Березанським ВДВС у Броварському районі Київської області винесено постанову про передачу матеріалів виконавчого провадження до Звягельського ВДВС у Звягельському районі Житомирської області. Вказує, що державний виконавець Звягельського ВДВС у Звягельському районі Житомирської області Бернацька Я.В. здійснила розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 04.04.2024 за період з липня 2021 року по березень 2024 року на загальну суму 94 423,56 грн. В подальшому, на його звернення було надано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 15.05.2024 на суму 70 677,56 грн., який здійснений на підставі попереднього розрахунку, починаючи нарахування аліментів з 27.07.2021. Вважає, що розрахунок заборгованості є незаконним, оскільки заява про відкриття виконавчого провадження на примусове виконання рішення подана стягувачем лише - 23.11.2023, а тому з цього часу має рахуватися заборгованість по сплаті аліментів, якщо така існує. Враховуючи вищевикладене просив задовольнити позов в повному обсязі.

Рішенням Новоград- Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 березня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що у поданій заяві про відкриття виконавчого провадження не було вказано про стягнення аліментів з 27.07.2021, також не було зазначено вимогу про нарахування заборгованості по сплаті аліментів за період з 27.07.2021 по 12.12.2023. Зазначає, що оскільки заява про відкриття виконавчого провадження надійшла 12.12.2023 і в це й же день відкрито виконавче провадження нарахування та виплата аліментів проводяться за поданою заявою з дати відкриття виконавчого провадження, а саме з 12.12.2023, а не з 27.07.2021. Вказує, що державним виконавцем Звягельського ВДВС у Звягельському районі Житомирської області порушено вимоги п.1 ч.1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження». Враховуючи вищевикладене просить скасувати рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 березня 2025 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

22 травня 2025 року на адресу суд від Звягельського ВДВС у Звягельському районі Житомирської області надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що ОСОБА_1 був обізнаний про зміст рішення Ірпінського міського суду Київської області від 20.12.2021 по справі №367/5542/21 про стягнення з нього аліментів. Вказує, що до відділу ДВС 15.04.2025 надійшла заява стягувача ОСОБА_2 про часткове погашення боргу у виконавчому проваджені, зокрема зазначила, що нею за період з 27.07.2021 по 15.12.2023 було отримано заборгованість, просила здійснити перерахунок заборгованості по аліментам. Державним виконавцем, враховано заяву стягувача, та здійснено перерахунок заборгованості по аліментам згідно розрахунку, та встановлено, що заборгованість по аліментам станом на 01.04.2025 відсутня.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Щодо клопотання представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 про залишення апеляційної скарги без розгляду від 26.05.2025.

Встановлено, що у даній справі ухвалою Житомирського апеляційного суду від 15 квітня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на рішення Новоград Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 березня 2025 року.

Також, ухвалою Житомирського апеляційного суду від 15 квітня 2025 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду та призначено розгляд справи.

Згідно з ч. 4 ст. 364 ЦПК України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї, а інша сторона має право визнати апеляційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині до закінчення апеляційного провадження. За відмови від апеляційної скарги суд, за відсутності заперечень інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги, постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження.

З системного аналізу положень глави І розділу V ЦПК України вбачається, що нормами ЦПК України не передбачено права особи, яка подала апеляційну скаргу клопотати про залишення її без розгляду.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 про залишення апеляційної скарги без розгляду.

Щодо суті спору.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

20 грудня 2021 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень оприлюднено рішення Ірпінського міського суду Київської області у справі №367/5542/21 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подання позову 27.07.2021 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

21.11.2023 Ірпінським міським судом Київської області на виконання зазначеного вище рішення видано виконавчий лист №267/5542/21 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подання позову 27.07.2021 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

12.12.2023 до Березанського відділу ДВС у Броварському районі Київської області надійшла заява представника стягувача ОСОБА_2 - адвоката Нерода А.І. про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа від 21.11.2023 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів за вищезазначеним рішенням суду.

12.12.2023 постановою старшого державного виконавця Березанського відділу ДВС у Броварському районі Київської області Кушнєровою М.І. відкрито виконавче провадження №73576720 за поданим вище виконавчим листом.

01.03.2024 старшим державним виконавцем Березанського відділу ДВС у Броварському районі Київської області Кушнєровою М.І. винесено постанову про передачу виконавчого провадження №73576720 до Звягельського відділу державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області.

22.03.2024 виконавче провадження №73576720 прийняте державним виконавцем Звягельського відділу державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області Бернацькою Я.В. та складено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 04.04.2024 в сумі 94 423,56 грн.

08.04.2024 ОСОБА_2 подала заяву до Звягельського відділу державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області, в якій просила врахувати, що з моменту подання позову вона аліменти не отримувала.

15.05.2024 державним виконавцем Звягельського ВДВС у Звягельському районі Житомирської області Бернацькою Я.В. складено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів боржником ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №73576720 на суму 70 677,56 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 був обізнаний про зміст рішення Ірпінського міського суду Київської області від 20.12.2021 по справі №367/5542/21 про стягнення з нього аліментів. Позивачем не надано доказів сплати аліментів на виконання рішення суду до моменту відкриття виконавчого провадження. За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що державним виконавцем дотримано вимоги чинного законодавства під час складання оскаржуваного розрахунку заборгованості у виконавчому провадженні №73576720 за період, починаючи від дати, зазначеної у рішенні суду та виконавчому листі, тобто з 27.07.2021.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій та другій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року в справі №754/5841/17.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно із частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 431 ЦПК України виконавчий лист є виконавчим документом.

У статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено порядок стягнення аліментів у виконавчому провадженні.

Згідно ч.1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. У частині третій статті 195 СК України зазначено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 12 листопада 2018 року у справі №465/926/06 дійшов висновку, що спір про визнання незаконними розрахунків державного виконавця щодо заборгованості зі сплати аліментів може розглядатись в порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця.

Вказаний висновок також відповідає правовій позиції, викладеній в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2019 року у справі №708/326/18, а також в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №523/8603/16-ц (провадження №61-30753св18).

У справі №523/7815/18 постанова від 01.11.2021 Верховний суд зазначив: «Також касаційний суд звернув увагу на те, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом».

Крім того, касаційний суд вказав на те, що можливість розгляду зазначеного спору саме шляхом подачі скарги на дії державного виконавця щодо розрахунку аліментів, також підтверджено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №201/10329/16-ц, провадження №14-496цс19.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №201/10329/16-ц (провадження №14-496цс19) та ухвалі Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 16 березня 2020 року у справі №464/6206/18-ц (провадження №18142сво19) зроблено висновок про те, що спір про визнання незаконними розрахунків державного виконавця щодо заборгованості по сплаті аліментів може розглядатися у порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця.

У справі, що переглядається, встановлено, що позивач не погоджується з проведеним державним виконавцем розрахунком заборгованості по сплаті аліментів, аргументуючи тим, що державний виконавець Звягельського ВДВС у Звягельському районі Житомирської області Бернацька Я.В. здійснила розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за період з 27.07.2021 по 12.12.2023. Вважає, оскільки заява про відкриття виконавчого провадження надійшла 12.12.2023 і в це й же день відкрито виконавче провадження, то нарахування та виплата аліментів проводяться за поданою заявою з дати відкриття виконавчого провадження, а саме з 12.12.2023, а не з 27.07.2021.

ОСОБА_1 пред`явлено позов про скасування розрахунку заборгованості за аліментами, складеним державним виконавцем, та визначення розміру такої заборгованості. Це не скарга на дії державного виконавця і не позов про зміну розміру аліментів. Предметом спору є незаконність, на думку позивача, розрахунку заборгованості, який складено державним виконавцем. Позовна заява не містить будь-яких доводів стосовно стягувачки за виконавчим провадженням ОСОБА_2 , яка залучена судом першої інстанції в якості третьої особи.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку ефективним способом захисту, який забезпечить захист прав позивача, є звернення до суду зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця, оскільки зазначений спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом, що передбачено частиною 9 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» та частиною 4 статті 195 СК України.

З огляду на викладене, з урахуванням наведених сторонами обґрунтувань, та наданих доказів, які містять матеріали справи, а також релевантної практики Верховного Суду у подібних правовідносинах, правозастосовного до спірних правовідносин законодавства України, колегія суддів приходить до висновку, що позивач при зверненні до суду обрав неналежний спосіб захисту, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не перевіряє доводи апеляційної скарги по суті позовних вимог, оскільки спір по суті не вирішується у зв`язку з обранням позивачем неналежного способу захисту порушеного права.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , але помилився щодо мотивів такої відмови.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки, висновки суду першої інстанції зроблені з порушенням норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне викласти його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, а саме зміни рішення, шляхом викладення мотивувальної частини в редакції цієї постанови, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Відмовити у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 про залишення апеляційної скарги без розгляду.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Новоград Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 березня 2025 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 26 травня 2025 року.

Головуючий

Судді