Провадження № 2/742/933/25
Єдиний унікальний № 742/1358/25
28 травня 2025 року м. Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі:
головуючого судді Давидчука Д.П.,
за участю секретаря судового засідання Лісафіної С.А.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного провадження справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за споживчий кредит,
І. Правовідносини сторін.
У березні 2025 року представник Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовну заяву мотивує тим, що 10.11.2021 між АТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 було укладено договір про споживчий кредит № 127_0137, за умовами якого позивач надав кошти у сумі 250 000 грн, яка визначена кредитним договором на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за його користування.
Відповідач не виконав свого обов`язку та не повернув наданий йому кредит в строки передбачені кредитним договором. Відтак, станом на 31.01.2025 за ним утворилася заборгованість у розмірі 219 743, 55 грн, які позивач просить стягнути на свою користь з відповідача разом із судовими витрати, які становлять 3 028 грн.
ІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 березня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 квітня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Згідно ч.1 ст. 244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення.
Також суд керувався листом Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду від 29.01.2025 №231/0/208-25, згідно з п. 5 якого у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд ухвалює судове рішення (скорочене або/та повне), підписує його, але не проголошує. За таких умов відмінність між датою судового засідання, про час та місце якого учасники справи були належним чином повідомлені, та датою складання повного судового рішення не свідчить про порушення порядку повідомлення учасників про час та місце проведення судового засідання та не є підставою для скасування судового рішення.
Відтак, 22.05.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення.
ІІІ. Позиції учасників судового провадження.
У судове засідання представник позивача з`явилася, надала пояснення по справі, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явився, у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав.
Позивачем у позовній заяві зазначене місце проживання Відповідача: АДРЕСА_1 .
Також судом при вирішенні питання про відкриття провадження у справі здійснено запит до Єдиного державного демографічного реєстру, згідно з відомостями якого Відповідач зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 38).
Відтак, за цією адресою Відповідачу рекомендованим повідомленням направлено ухвалу про відкриття провадження у справі, а також надіслано в особистий кабінет в системі «Електронний суд».
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відтак, з огляду на вказані приписи ЦПК, а також приймаючи до уваги позицію позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення суду, судом прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи.
ІV. Фактичні обставини встановлені судом.
10.11.2021 року між АТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 укладено договір про споживчий кредит № 127_0137 (а.с. 11-17).
Згідно п. 2.2 Договору кредит надається в загальному розмірі 250 000 гривень на строк 60 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 09.11.2026 р., якщо інший строк та/або термін не буде встановлено згідно з умовами цього Договору.
Відповідно до п. 2.4. Договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати банку відповідну плату (проценти) в розмірі 29 процентів річних. Зазначена в цьому пункті Договору процентна ставка є фіксованою.
П. 3.3. Договору урегульовано порядок повернення (погашення) кредиту, сплату процентів та інших платежів за цим договором.
За умовами п. 3.10.2 Договору термін остаточного повернення кредиту за цим договором є таким, що настав з дати виникнення будь-яких вказаних в цьому пункті Договору відкладальних обставин і позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі сплативши проценти за користування не пізніше наступного робочого дня після настання будь-якої з наступних відкладальних обставин, а саме: п. 3.10.2 спливу строку відведеного законодавством України для усунення порушення споживачем умов договору про споживчий кредит у разі якщо банк вимагає повернення кредиту здійснення платежів строк плати яких не настав. П 3.10.2.2. прострочення виконання зобов`язань позичальника щодо погашення заборгованості на строк понад 88 календарних днів.
ОСОБА_2 також ознайомився із паспортом споживчого кредиту, в якому відображені розмір наданого кредиту, термін кредитування, розмір процентної ставки, що підтверджується його власноручним підписом (а.с. 8-9).
Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав ОСОБА_2 можливість користуватися наданими кредитними коштами на умовах, визначних в договорі
У зв`язку із невиконанням умов договору у ОСОБА_2 перед банком станом на 31.01.2025 наявна заборгованість за договором № 127_0137 від 10.11.2021 в розмірі 219 743,55 грн, яка складається із боргу за кредит у сумі 193 776,65 грн, та процентів за користування кредитом в розмірі 25 966,90 грн.
Вказане підтверджується розрахунком заборгованості за договором станом на 31.01.2025 року (а.с.5-7).
V. Норми права, які підлягають застосуванню.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Доказів погашення заборгованості перед первісним кредитором відповідачем суду не надано, а також не зазначено про неможливість подачі таких доказів самостійно.
Суд також враховує правові висновки Верховного Суду в постанові від 14 листопада 2018 року в справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18), згідно яких у разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а ч.1.ст.526 ЦК України встановлює, що з має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Частиною 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Частиною 1статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України).
Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до змісту статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно із частиною другою статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно частин першої другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України.
Обов`язок із доказування слід розуміти, як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування, і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 року у справі № 904/1017/20).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини, з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58. постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 року у справі №904/2104/19, провадження №12-57гс21).
VI. Висновок суду.
На підставі вищенаведених правових норм, беручи до уваги те, що вказаний вище кредитний договір підписаний відповідачем власноручним підписом, наявність якого підтверджує волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останнього, є доведеним факт укладення між сторонами кредитних договорів, а також, що позичальник ОСОБА_2 всі умови договору цілком зрозумів та своїм підписом письмово підтвердив та закріпив те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні даного договору, вільні у виборі контрагента та умов договору.
Частинами 1, 2 статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Відтак, між АТ «Ощад Банк» та ОСОБА_2 виникли договірні зобов`язання.
За умовами договору про споживчий кредит № 127_0137 від 10.11.2021 АТ «Ощад Банк» надав в загальному розмірі 250 000 гривень на строк 60 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 09.11.2026 р., якщо інший строк та/або термін не буде встановлено згідно з умовами цього Договору.
П. 3.3. Договору урегульовано порядок повернення (погашення) кредиту, сплату процентів та інших платежів за цим договором.
п. 3.10.2 Договору передбачає термін остаточного повернення кредиту за цим договором, який є таким, що настав з дати виникнення будь-яких вказаних в цьому пункті Договору відкладальних обставин і позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі сплативши проценти за користування не пізніше наступного робочого дня після настання будь-якої з наступних відкладальних обставин, а саме: п. 3.10.2 спливу строку відведеного законодавством України для усунення порушення споживачем умов договору про споживчий кредит у разі якщо банк вимагає повернення кредиту здійснення платежів строк плати яких не настав та п. 3.10.2.2. прострочення виконання зобов`язань позичальника щодо погашення заборгованості на строк понад 88 календарних днів.
Відповідно до умов договору про споживчий кредит №127_0137 від 10.11.2021, укладеного між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 , строк дії договору встановлений до 09.11.2026 року. Однак відповідно до положень пункту 3.10.2 цього договору, термін остаточного повернення кредиту вважається таким, що настав достроково, у разі виникнення передбачених у договорі відкладальних обставин, зокрема, у випадку прострочення виконання позичальником зобов`язань щодо погашення заборгованості на строк понад 88 календарних днів.
Оскільки ОСОБА_2 було порушено умови договору, а саме допущено прострочення виконання зобов`язань щодо повернення кредитних коштів більш ніж на 88 календарних днів, що підтверджується випискою по банківському рахунку за період 10/11/2021-31/01/2025, наявні правові підстави для дострокового припинення кредитного договору в частині терміну його дії, а також для реалізації кредитором свого права на звернення до суду з вимогою про дострокове стягнення всієї суми заборгованості, включно з основною сумою боргу, нарахованими процентами та іншими платежами, передбаченими умовами договору.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
В матеріалах справи наявні розрахунки заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором, права вимоги за яким набув позивач від первісного кредитора. Дані розрахунки відповідачем у встановлений законом спосіб спростовані не були.
Як стверджує позивач у своєму позові, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість. Відповідач щодо наданих позивачем розрахунків заборгованості заперечень не подавала та не зазначала, а тому суд не вбачає підстав ставити їх під сумнів.
Зважаючи на викладені вище норми права та встановлені обставини та враховуючи те, що кредитний договір, встановлює обов`язок позичальника повернути кредит та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов`язання за цим договором, а також те, що позичальник не виконує взятті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення позики, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за вказаним вище кредитним договором у розмірі 219 743,55 грн, яка складається із боргу за кредит у сумі 193 776,65 грн, та процентів за користування кредитом в розмірі 25 966,90 грн.
VII. Розподіл судових витрат.
Позивачем при поданні позовної заяви до суду сплачено судовий збір в сумі 3028 грн. (а.с. 1).
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки у справі, що розглядається, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі, то з Відповідача на користь Позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 3028 грн, тобто пропорційно до задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. 204, 207, 526, 530, 536, 625, 628, 629, 639, 1048, 1054, 1077, 1082 ЦК України, ст. 2, 5, 1013, 7681, 89, 141, 259, 263265, 274279, 352, 354 ЦПК України, суд
Позов Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за споживчий кредит - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором №127_0137 від 10.11.2021 у розмірі 219 743 (двісті дев`ятнадцять тисяч сімсот сорок три) грн. 55 коп, яка складається із боргу за кредит у сумі 193 776,65 грн та процентів за користування кредитом в розмірі 25 966,90 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. судового збору.
Копію заочного рішення направити відповідачу в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.
Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду.
Відповідач має право подати заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Відповідач має право оскаржити заочне рішення до суду апеляційної інстанції лише у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .
Повний текст судового рішення складено 28.05.2025.
Суддя Дмитро ДАВИДЧУК