УХВАЛА

27 травня 2025 року

м. Київ

справа № 553/958/24

провадження № 61-6557ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 23 січня 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 08 травня 2025 року в справі за позовомОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» про стягнення заборгованості за договором,

встановив:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» (далі - ТОВ «Полтаваенергозбут»), у якому просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за придбану електричну енергію, вироблену з 01 липня 2023 року по 31 жовтня 2023 року (включно) установками приватного домогосподарствана загальну суму 162 247,93 грн, з яких: сума основного боргу - 137437, 69 грн, інфляційні нарахування - 3 382,34 грн, пеня- 21 427, 90 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 23 січня 2025 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 08 травня 2025 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Полтаваенергозбут» на користь ОСОБА_1 інфляційні нарахування у сумі 6 783, 16 грн, 3 % річних у сумі 4 986, 59 грн, а всього 11 769, 75 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ТОВ «Полтаваенергозбут» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 365, 14 грн.

21 травня 2025 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 23 січня 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 08 травня 2025 року у вказаній справі.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено, що з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 028, 00 грн.

Ціна позову в цій справі становить 162 247,93 грн, що станом на 01 січня 2025 року не перевищує двохсот п'ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028, 00 грн * 250 = 757 000, 00 грн).

У касаційній скарзі заявник посилається на підпункт «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України та вказує, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки за останні роки спостерігається різке збільшення позовів власників приватних домогосподарств про стягнення заборгованості за договорами купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом. Також вважає, що існує необхідність додаткового правового врегулювання таких правовідносин шляхом формування відповідної позиції Верховного Суду щодо порядку застосування положень пункту 4 частини четвертої статті 6 Закону України «Про ринок електричної енергії» для побутових споживачів, яка буде мати фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики під час розгляду справ про стягнення заборгованості за договорами купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом приватними домогосподарствами.

Також ОСОБА_1 зазначає, що справа становить значний суспільний інтерес (підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України), який, на його думку, полягає в тому, що правовідносини, як є предметом розгляду у цій справі, стосуються широкого кола громадян України.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що наведені обставини, передбачені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Так, у касаційній скарзі не наведено переконливих доводів стосовно того, в чому полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовано не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб'єктів правовідносин.

Поряд з цим вжите законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об'єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси широкого кола фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов'язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей, девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України, тощо.

Проте касаційна скарга не містить належного обґрунтування, яке б свідчило про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи і вказувало б на те, що предмет спору у цій справі стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства.

Наявність інших спорів за позовами власників приватних домогосподарств про стягнення заборгованості за договорами купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» не свідчить про значний суспільний інтерес до цієї справи.

Інших підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких суд міг би визнати оскаржувані судові рішення такими, що підлягають касаційному оскарженню, у касаційній скарзі не зазначено та не обґрунтовано.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено в справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і вони не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ухвалив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 23 січня 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 08 травня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» про стягнення заборгованості за договором відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко