ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м.Дніпро Дніпропетровської області цивільну справу №200/12993/14-ц за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи: виконувач обов`язків начальника Другого відділу Державної виконавчої служби у м.Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк», за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 31 грудня 2024 року, постановленою суддею Петуніним І. В., -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2024 року ОСОБА_1 подав до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська скаргу на бездіяльність державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби у м.Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). В обґрунтування зазначив, що на виконанні в Придніпровському відділі ДВС у м.Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) перебували виконавчі провадження:

- №58937725 з виконання виконавчого листа №711/5979/18, виданий 22.12.2018 Придніпровським районним судом м. Черкаси, про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 352,40 грн.

25.04.2019 виконавче провадження було завершено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону про «Про виконавче провадження».

- №49842522 з виконання виконавчого листа №200/12993/14-ц, виданий 09.09.2014 Бабушнівським районним судом м. Дніпропетровськ, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» боргу в сумі 38 155,68 грн.

29.01.2016 виконавче провадження було завершено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону про «Про виконавче провадження»(в редакції чинній на момент прийняття рішення).

- №52356694 з виконання виконавчого листа №200/12993/14-ц, виданий 09.09.2014 Бабушківським районним судом м. Дніпропетровськ, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» боргу в сумі 38 155,68 грн.

27.12.2016 виконавче провадження було завершено на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону про «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент прийняття рішення).

- №45272425 з виконання виконавчого листа №200/12993/14-ц, виданий 09.09.2014 Бабушківським районним судом м. Дніпропетровськ, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» боргу в сумі 38 155,68 грн.

16.10.2015 виконавче провадження було завершено на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону про «Про виконавче провадження»(в редакції чинній на момент прийняття рішення).

Арешт майна скаржників було накладено у межах виконавчого проваджень № 45272425.

Просив суд визнати неправомірною бездіяльністьДругого відділу Державної виконавчої служби у м.Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 31 грудня 2024 року скаргу ОСОБА_1 повернуто без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вказує на те, що ухвала постановлена з порушенням норм матеріального процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не дотримався висновків Верховного Суду щодо застосування ст.183 ЦПК України, що призвело до неправильного вирішення справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Другого відділу Державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, а ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська законною, обґрунтованою та такою, що не підлягає скасуванню, а дії державного виконавця правомірними.

Зазначає, що 26.12.2024 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла скарга ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Другого відділу ДВС у м.Черкаси.

Однак, у поданій скарзі були відсутні докази її направлення АТ «ПриватБанк», яке є стороною виконавчого провадження.

Натомість у скарзі міститься накладна Укрпошти №114 від 23.12.2024 року, яка підтверджує відправлення кореспонденції до "Правекс Банку", що жодним чином не стосується цієї справи.

Суд першої інстанції законно і обґрунтовано повернув скаргу ОСОБА_1 без розгляду, оскільки заявник не надав доказів належного направлення скарги іншому учаснику справи - АТ «ПриватБанк».

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно ч.ч.2, 3 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч.13 ст.7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону.

Як установлено судом та вбачається із матеріалів справи, що 26.12.2024 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла скарга ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Другого відділу ДВС у м.Черкаси.

До скарги надана накладна Укрпошти №114 від 23.12.2024, де одержувачем зазначена юридична особа «Правекс Банк».

Таким чином до скарги не наданий доказ виконання абз.2 ч.2 ст.183 ЦПК України щодо учасника справи, а саме: Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк».

Ухвалу суду мотивовано тим, що оскільки до скарги не додані докази надсилання скарги з додатками учаснику справи Акціонерному товариству «Комерційний банк «Приватбанк», то вона підлягає поверненню скаржнику (боржнику) без розгляду відповідно до ч.4 ст.183 ЦПК України.

Проте, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції застосував положення ст.183 ЦПК України, яка не регулює спірні процесуальні правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України).

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить зазначену статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає, у першу чергу, те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року; «Беллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року).

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто Україна, як учасниця Конвенції, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантії їх реалізації.

Відповідно до ч.2 ст.183 ЦПК України письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником. До заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду (ч.4 ст.183 ЦПК України).

Разом із тим, розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачає можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.

Відповідно до положень статті 447 ЦПК України (чинної на час подання скарги) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Cуд першої інстанції не звернув уваги на те, що частиною другою статті 183 § 2 «Заяви з процесуальних питань» глави 1 Розділу III «Позовне провадження» ЦПК України регулюються загальні вимоги щодо форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення, які подаються виключно з процесуальних питань при розгляді справ позовного провадження, в тому числі на стадії виконання судового рішення, і в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень.

Разом із тим, вказана процесуальна норма не стосуються та не регулює питання подачі саме скарги на рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення.

Вказані процесуальні правовідносини регулюються розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень», який встановлює окремий процесуальний режим розгляду відповідних справ.

Подібні висновки викладено Верховним Судом у постановах від 27 січня 2021 року у справі № 569/13154/20, від 17 лютого 2021 року у справі № 569/13160/20, від 21 квітня 2021 року у справі № 569/12949/20, від 28 липня 2021 року у справі № 509/4648/14-ц, від 06 жовтня 2021 року у справі № 761/14537/15-ц, від 23 листопада 2022 року у справі № 201/4132/19.

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справі «Bellet v. France» (Белле проти Франції) від 04 грудня 1995 року та «Nunes Dias v. Portugal» (Нун`єш Діаш проти Португалії) від 10 квітня 2003 року).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain» (Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії) від 28 жовтня 1998 року).

Враховуючи наведене, право заявника на доступ до правосуддя, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги про необхідність скасування ухвали суду першої інстанції про повернення скарги без розгляду є обґрунтованими.

Згідно п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

У зв`язку з наведеним, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 258, 263, 374, 379, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 31 грудня 2024 року - скасувати.

Направити цивільну справу №200/12993/14-ц за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи: виконувач обов`язків начальника Другого відділу Державної виконавчої служби у м.Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: