Справа № 752/2795/25
Провадження № 2-о/752/168/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 квітня 2025 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.

за участі секретаря судового засідання Давиденко С.Р.,

розглянувши в місті Києві в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник - адвокат Лозицький Олександр Володимирович, заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

встановив:

20.01.2025 року адвокат Лозицький О.В., від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 та встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника у виді заборони перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 за адресою - АДРЕСА_1 та усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом особистої приватної власності заявниці.

В обгрунтування заявлених вимог представником заявниці ОСОБА_1 - адвокатом Лозицьким О.В. зазначено, що ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_2 . У березні 2019 року ОСОБА_1 надала згоду на проживання, в належній їй на праві приватної власності квартирі, дочці ОСОБА_3 , разом із сім`єю. Відповідно з 11.03.2019 року у квартирі , крім ОСОБА_1 , проживають її дочка ОСОБА_3 з сином ОСОБА_4 та чоловіком ОСОБА_2 .. У цій жде квартирі зареєстровано місце проживання заявниці ОСОБА_1 , ъъ ж дочки ОСОБА_3 , онука ОСОБА_5 .

05.08.2024 року рішенням Голосіївського районного суду міста Києва шлюб її дочки з ОСОБА_2 розірвано.

ОСОБА_2 продовжує проживати у квартирі, яка є приватною власністю заявниці, створює для ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою, оскільки вчиняє сварки і скандали, такими діями він робить неможливим та нестерпним проживання з ним в одній квартирі.

30.09.2024 року Голосіївським управлінням поліції ГУНП у м. Києві було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за заявою ОСОБА_1 .. Відповідно до змісту зазначеного протоколу ОСОБА_2 15.09.2024 року о 19 : 00 за адресою мешкання ОСОБА_1 вчинив відносно неї домашнє насильство психологічного характеру, а саме: висловлював образливі слова в її бік, внаслідок чого могла бути заподіяна шкода психологічному здоров`ю.

09.01.2025 року інспектором СПДН Солом`янського УП ГУНП у м. Києві було винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника ОСОБА_2 з підстав вчинення останнім домашнього насильства 09.01.2015 року о 11 : 24 психологічного характеру відносно ОСОБА_1 , яким заборонено у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Стверджував, що ОСОБА_1 є особою, котра зазнала домашнього насильства з боку ОСОБА_2 , а наведені в заяві обставини свідчать про неодноразове вчинення домашнього насильства заінтересованою особою ОСОБА_2 відносно заявниці ОСОБА_1 ..

Просив суд винести обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 та встановити заходи тимчасового обмеження прав кривдника такі, як: - заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 ; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом особистої приватної власності постраждалої особи, а саме - квартирою АДРЕСА_2 .

За даними протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Голосіївського районного суду м. Києва заяву ОСОБА_1 30.01.2025 року розподілено судді Плахотнюк К.Г.

Провадження у справі було відкрито 05 лютого 2025 року з призначенням справи до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 07.02.2025 року заявниця ОСОБА_1 підтримала заявлені її представником - адвокатом Лозицьким О.В. вимоги про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 із застосуванням обмеження, а саме з забороною ОСОБА_2 перебувати в належній їй на праві приватної власності квартирі за адресою АДРЕСА_1 , а також просила усунути їй перешкод у користуванні майном, що є об`єктом її особистої приватної власності, а саме - квартирою АДРЕСА_2 .

Заявниця також вказала, що ОСОБА_2 після розлучення з її дочкою продовжує проживати в квартирі, що є її власністю. Своєю поведінкою ОСОБА_2 створює їй перешкоди у проживанні в своїй квартирі, вона не може бути спокійною коли він є дома, не може перебувати на кухні, не може відпочивати, оскільки на неї постійно чиниться психологічний тиск. ОСОБА_2 постійно ображає її поганими словами, застосовує нецензурну лайку, постійно погрожує їй відібрати квартиру, погрожує фізично, говорить, що він уже підготував їй місце на кладовищі, включає зображення на відео де вона в труні, що дуже негативно впливає на її психологічний стан і вона не може проживати в своїй квартирі. Також вказала, що ОСОБА_2 налаштовує свого сина та її онука проти неї, а також проти матері - її ж дочки, котра наразі постійно з ними не проживає.

Заінтересована особа ОСОБА_2 пояснив, що він після розірвання шлюбу з дочкою заявниці ОСОБА_3 , продовжує проживати у квартирі, котра є власністю заявниці, однак придбавалася і за його участі. З цього приводу між ними є спір, однак він не відповідає на сварки та образи ОСОБА_3 , незважаючи на те, що заявниця вороже щодо нього налаштована і викликає поліцію щоб створити умови для його виселення. Однак за адміністративним протоколом, складеним щодо нього про вчинення домашнього насильства, судом прийнято постанову про відсутність в його діях складу правопорушення. З приводу поведінки ОСОБА_1 по відношенню до нього, він робив заяву до поліції про вчинення нею кримінального правопорушення, оскільки мав місце факт, коли він проснувся, а заявниця стояла над ним із ножем і тримала телефон із включеним ліхтариком. Він дійшов висновку, що ОСОБА_1 бажає завдати шкоди його здоров`ю. Також вказав, що заявниця фактично проживає зі своїм чоловіком за іншою адресою, а у квартирі за адресою АДРЕСА_1 проживав тільки він з сином. ОСОБА_1 приходила до квартири і провокувала конфлікти, фіксувала його на відео. На теперішній час він перебуває на службі, а тому не проживає дома, син проживає один, а заявниця відвідує його. ОСОБА_2 заперечив насилля з його боку по відношенню до ОСОБА_1 , стверджував, що саме ОСОБА_1 чинить психологічне насильство щодо нього, оскільки між ними має місце спір щодо квартири АДРЕСА_2 тому, що квартира придбавалася за їх спільні кошти, а тільки за його згоди була оформлена на ОСОБА_1 , наразі остання не бажає компенсувати йому його вклад у квартиру, а має намір вигнати його. Просив відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_1 .

Допитана у судовому засіданні 21.02.2025 року свідок ОСОБА_3 показала суду, що її чоловік ОСОБА_2 зі згоди її ж матері ОСОБА_1 проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що є приватною власністю її матері. На час її подружнього життя з ОСОБА_2 , у її матері та її ж на той час чоловіка були гарні відносини. Після розірвання її з ОСОБА_2 шлюбу, останній вимагав від неї 20 тисяч доларів, як компенсацію його частки квартири, яка є власністю її матері, на власний розсуд змінив порядок користування квартирою. Наразі її мати ОСОБА_1 позбавлена можливості займати кімнату в якій вона проживала раніше. Крім того, після розірвання їх шлюбу з ОСОБА_2 , вона проживає у квартирі тільки тиждень на місяць. Коли вона приїжджає додому, то її колишній чоловік завжди незадоволений, вона чула від нього негарні речі про себе, так само і про її матір. До її матері колишній її чоловік ставиться агресивно, погроз на адресу матері вона не чула, однак її мати перебуває у постійному психологічному напруженні, вона не може нормально відпочивати та спокійно себе почувати дома у власній квартирі, подала позов до суду про його виселення.

Заслухавши у судовому засіданні заявницю ОСОБА_1 , заінтересовану особу ОСОБА_2 , допитавши свідка ОСОБА_3 , дослідивши докази наявні у справі, суд дійшов висновку що вимоги ОСОБА_1 , заявлені в її ж інтересах адвокатом Лозицьким О.В, про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 , не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що учасники справи, а саме заявниця ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 є колишніми тещею та зятем.

Учасники справи визнали, що станом на час вирішення судом заяви ОСОБА_1 останній на праві власності належить квартира АДРЕСА_2 , у березні 2019 року ОСОБА_1 надала дозвіл на проживання у її квартирі дочці ОСОБА_3 із сім`єю. 05.08.2024 року шлюб дочки ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та заінтересованої особи ОСОБА_2 розірвано, останній продовжує проживати у квартирі заявниці, на вирішенні суду перебуває спір між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо права останнього на проживання у квартирі.

Адвокат Лозицький О.В., звертаючись до суду з заявою в інтересах ОСОБА_1 , просив суд видати обмежувальний припис відносно заінтересованої особи ОСОБА_2 , встановивши заходи тимчасового обмеження прав кривдника такі, як: - заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 ; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом особистої приватної власності постраждалої особи, а саме - квартирою АДРЕСА_2 з тих підстав, що ОСОБА_2 після розірвання шлюбу з ОСОБА_3 продовжує проживати у квартирі заявниці та чинить щодо неї домашнє насильство психологічного характеру, оскільки влаштовує сварки, ображає ОСОБА_3 , погрожує .

Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Заявлені вимоги в інтересах ОСОБА_1 підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження.

Правовідносини, що зазначені заявником між учасниками справи, зокрема ОСОБА_1 та заінтересованою особою ОСОБА_2 , як підстави для заявлених вимог регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейська Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950року) є фундаментальною основою в галузі прав і свобод людини, її законних інтересів та потреб. Одна з ключових особливостей Конвенції полягає в тому, що вона не тільки встановлює права та свободи людини, але і передбачає право на індивідуальне звернення за захистом порушених прав на міжнародному рівні. Конвенція та протоколи до неї за юридичною природою є обов`язковим міжнародним правовим договором, який запровадив систему національного контролю за дотриманням прав людини на внутрішньодержавному рівні.

07.11.2011 року Україною було підписано Конвенцію Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами, на виконання якої 07.12.2017 року прийнято Закон «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема:

домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь;

психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Так, звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_2 , заявник обґрунтував заявлені вимоги тим, що останній вчиняє щодо ОСОБА_1 психологічне насильство.

Відповідно до правил ст. 294 ЦПК України, під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до правил ст. 82 ЦПК України: обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Так, судом встановлено, що учасники справи є колишнім тещею та зятем, після розірвання 05.08.2024 року шлюбу дочки ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та заінтересованої особи ОСОБА_2 , останній продовжує проживати у квартирі заявниці. Учасники справи мають на вирішенні суду спір щодо права останнього на проживання у квартирі заявниці, ОСОБА_2 стверджує, що він приймав участь у придбанні ОСОБА_3 квартири в якій проживають, наразі вимагає від заявниці компенсації його вкладу.

Як видно зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №582812, складеного 30.09.2024 року, на який заявник посилається, як на доказ вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства відносно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 15.09.2024 року за адресою: АДРЕСА_1 здійснював домашнє насильство відносно ОСОБА_1 психологічного характеру, а саме виражав образливі слова, внаслідок чого було заподіяно шкоду психологічному здоров`ю ОСОБА_1 (а.с.10).

Однак, постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 12.12.2024 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито, оскільки суд (суддя) дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, проаналізувавши наявні та заслухані пояснення, дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с.25-27).

Зазначена постанова судді Голосіївського районного суду м. Києва, не була оскаржена до суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 , а також її представником - адвокатом Лозицьким О.В., який приймав участь у розгляді протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №582812, складеного 30.09.2024 року відносно ОСОБА_2 .

Постанова судді Голосіївського районного суду м. Києва від 12.12.2024 року про закриття провадження у справі щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП набрала законної сили 23.12.2024 року.

Крім того, на підтвердження вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства психологічного характеру по відношенню до ОСОБА_1 суду надано копію термінового заборонного припису стосовно кривдника виданого 09.01.2025 року серії АА №372588, відповідно до змісту якого ОСОБА_2 09.01.2025 року о 11 : 24 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно тещі ОСОБА_1 . Кривднику заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою строком на з доби (.а.с.11).

Зазначений терміновий заборонний припис стосовно кривдника ОСОБА_2 , виданий 09.01.2025 року, не оскаржений останнім у встановленому законом порядку.

Такі свої дії, ОСОБА_2 пояснив тим, що терміновим заборонним приписом не встановлено вчинення ним психологічного насильства відносно ОСОБА_1 .

За даними форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства оформленої старшим інспектором СПДН Солом`янського УП ГУНП у м. Києві капітаном поліції Сергієм Лисим, визначено низький рівень небезпеки, на всі поставлені питання при проведенні оцінювання ризиків постраждала особа надала відповіді «ні» (а.с.49).

Відповідно до правил статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Наразі досліджені судом докази, що надані на підтвердження наявності підстав для висновку суду, що ОСОБА_2 систематично вчиняв відносно ОСОБА_1 домашнє насильство психологічного характеру не є достатніми з огляду на наступне.

За результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №582812, складеного 30.09.2024 року відносно ОСОБА_2 суд (суддя) не встановив у діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Терміновий заборонний припису серії АА №372588 виданий 09.01.2025 року на підставі форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, яка за результатами опитування постраждалої особи ОСОБА_6 не містить даних про будь-який вид насильства з боку ОСОБА_2 , рівень безпеки визначений поліцейським, як низький.

При зверненні до суду з заявою про видачу обмежувального припису, а також під час її розгляду за участі ОСОБА_1 , ні остання, ні її представник не повідомили суду про домашнє насильство заінтересованої особи по відношенню до заявниці після видачі термінового заборонного припису старшим інспектором СПДН Солом`янського УП ГУНП у м. Києві капітаном поліції Сергієм Лисим.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 підтвердила психологічне насильство її колишнього чоловіка по відношенню до її матері - заявниці у справі. У той же час показання свідка не узгоджуються з будь-якими іншими доказами наявності психологічного насильства. У своїх показаннях свідок також послалася й на те, що погані стосунки склалися між заявницею та заінтересованою особою, після розірвання її шлюбу з ОСОБА_2 , коли останній змінив порядок користування квартирою. термінового заборонного припису стосовно кривдника виданого 09.01.2025 року серії АА №372588.

Крім того, на думку суду, свідок ОСОБА_3 , як особа, що зареєстрована та періодично проживає у квартирі АДРЕСА_2 , є особою котра заінтересована у вирішенні заявлених вимог.

Під час вирішення вимог щодо видачі обмежувального припису суду необхідно встановити, чи є зазначені заявником в обгрунтування заявлених вимог правовідносини такими, що регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дати їм оцінку на предмет того, чи є зазначені обставини проявом домашнього насильства, а також чи є потреба вживати заходів щоб запобігти домашньому насильству в подальшому.

Як вже зазначено судом, звертаючись до суду з заявою, представник заявниці ОСОБА_1 - адвокат Лозицький О.В. просив видати обмежувальний припис відносно її колишнього зятя ОСОБА_2 з огляду на те, що останній чинить відносно заявниці психологічне насильство.

Відповідно до п.7,9 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»: обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Під час судового розгляду заяви про видачу відносно ОСОБА_2 обмежувального припису, останній стверджував, що між ним та ОСОБА_1 є спір щодо його права на проживання у квартирі АДРЕСА_2 , право власності на яку оформлене за заявницею, однак він також приймав участь у придбанні цієї ж квартири, у провадженні Голосіївського суду м. Києва перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про його виселення з цієї ж квартири.

З огляду на встановлені судом обставини, суд доходить висновку, що за результатами судового розгляду достовірно встановлено, що між учасниками справи, а саме заявником та заінтересованою особою є конфлікт майнового характеру.

З огляду на встановлені обставини, що між учасниками справи існує конфлікт майнового характеру, а також відсутність належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства психологічного характеру відносно заявниці ОСОБА_1 то спір між учасниками справи щодо усунення ОСОБА_1 перешкод у користуванні майном, а саме квартирою АДРЕСА_2 не може бути вирішений судом на підставі положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а є таким, що регулюється, зокрема, нормами ЦК України та СК України. Зазначений спір не може бути вирішений шляхом застосування зазначених заявником заходів обмежувального припису, а відтак і відсутні підстави для задоволення заявлених представником ОСОБА_1 - адвокатом Лозицьким О.В. вимог про видачу обмежувального припису відносно заінтересованої особи ОСОБА_2 , шляхом заборони перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_6 , а також усунення перешкод ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_2 .

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству, Законом України «Про охорону дитинства», ст.ст.141, 294, 350-1 - 350-8 ЦПК України, суд -

вирішив:

заяву ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник - адвокат Лозицький Олександр Володимирович, заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано , набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.Г. Плахотнюк