ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2418/25 Справа № 185/8827/23 Суддя у 1-й інстанції - Юдіна С. Г. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого суді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Маньковського В. П. на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2024 року у справі за позовом Павлоградська міська рада Дніпропетровської області до ОСОБА_1 про стягнення збитків у вигляді неодержаного доходу внаслідок користування земельною ділянкою комунальної власності без правовстановлюючих документів,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року Павлоградська міська рада звернулась до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що відповідачу на праві власності належить об`єкт нерухомого майна, а саме будівля дитячого садка «Б», погріб «О», навіс «Ж», «З», «І», «К», «Л», «М», «Н», огорожі «1-5», частини огорожі № 6 за адресою: м. Павлоград, вул. Харківська, 15, згідно договору купівлі-продажу від 20.03.2003 року. У 2003 році відбулася зміна поштової адреси з АДРЕСА_1 . Кадастровий номер вказаної земельної ділянки :02:013:0002, форма власності комунальна.

На підставі рішення 23 сесії від 06.12.2004 року № 482 між Павлоградською міською радою та відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки від 01.02.2005 року № 20, кадастровий номер :02:013:0002 площею 0, 7230 га на АДРЕСА_2 строком на 3 роки. Земельна ділянка була передана для обслуговування адміністративно-побутового приміщення торгівельно-розважального комплексу, з орендною платою у розмірі 3 % нормативної грошової оцінки землі. У подальшому рішенням сесії строк дії договору оренди продовжено на 5 років. Рішенням 34 сесії від 16.04.2013 року № 904-34/VI було поновлено строк дії договору оренди № 20 на 10 років.

Отже відповідач правомірно використовував спірну земельну ділянку з 2005 по 2013 рік, але після закінчення строку оренди, відповідач не продовжив його дію і до теперішнього часу використовує земельну ділянку комунальної форми власності без правовстановлюючих документів, чим порушує норми земельного та податкового законодавства України. Павлоградська міська рада неодноразово зверталася до відповідача щодо необхідності укладення договору оренди земельної ділянки, а саме 25.08.2022 року та 18.11.2022 року, проте відповідач як фактичний користувач земельної ділянки з моменту надання спірної земельної ділянки у користування не вчинив жодних дій, спрямованих на оформлення договору оренди, не повідомив про причини не укладення договору оренди.

08.12.2022 року на засіданні комісії з визначення та відшкодування збитків було встановлено розмір збитків і у зв`язку з неявкою відповідача на засідання комісії, акт від 08.12.2022 року з розрахунком надіслано на його адресу. Крім того, відповідачу було направлене повідомлення про намір звернутися до суду з відповідним позовом, однак жодної відповіді від відповідача не надходило. У зв`язку із вказаними діями відповідача місцевий бюджет міста Павлограда за період з 01.01.2020 по 31.12.2022 рік зазнав збитків у вигляді неодержаного доходу, який можливо було б реального одержати за умови оплати орендної плати за користування земельною ділянкою площею 0, 7230 га у сумі 672 978, 93 грн.

Просили стягнути з ОСОБА_1 на користь місцевого бюджету міста Павлоград в особі Павлоградської міської ради дохід, отриманий від безпідставно набутого майна у розмірі 672 978, 93 грн. та судовий збір у розмірі 10 095 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2024 року (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 09.12.2024 року) позов Павлоградської міської ради задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь місцевого бюджету міста Павлограда в особі Павлоградської міської ради дохід, отриманий від безпідставно набутого майна у розмірі 672 978,93 грн. та судовий збір, сплачений при подачі позову в розмірі 10 095 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що суд першої інстанції проігнорував той факт, що відповідач після закінчення договору оренди земельної ділянки із позивачем 01 лютого 2013 року не користувався земельною ділянкою, не здійснював дій, направлених на продовження орендних відносин та у листопаді 2018 року взагалі припинив підприємницьку діяльність. А тому нарахування відповідачу суми неодержаного доходу за комерційне використання земельної ділянки вважає не правомірним. Також зазначає, що на момент припинення підприємницької діяльності жодних претензій до нього з боку Павлоградської міської ради, зокрема за комерційне використання земельної ділянки не висувалось. Звертав увагу, що після розграбування його майна, яке розташовано на території орендованої земельної ділянки у 2010-2012 роках він припинив підприємницьку діяльність, а після отримання позову намагався вирішити питання звільнення земельної ділянки від залишків його майна із позивачем у позасудовому порядку, що не дало належного результату. Крім того зазначав, що після появи нового потенційного орендаря земельної ділянки, позивач не сприяла їх зустрічі з відповідачем для вирішення питання про передачу залишків майна останнього розташованих на цій ділянці.

Сторона не скористалась своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання з`явились представник ОСОБА_1 адвокат Маньковський В.П.. Інші сторонипро час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать довідки про доставку повісток в електронному кабінетів позивача та представника відповідача.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу від 20.06.2003 року, посвідченого Першою Павлоградською Держнотконторою за р. № 2-1381 є власником будівлі дитячого садка «Б», погріб «О», навіс «Ж», «З», «І», «К», «Л», «М», «Н», огорожі «1-5», частини огорожі № 6 за адресою: АДРЕСА_3 .

Об`єкт нерухомого майна, який належить відповідачу на праві власності, знаходиться на земельній ділянці площею 0,7230 га, яка має кадастровий номер :02:013:0002 і комунальну форму власності, що належить територіальній громаді м. Павлограда в особі Павлоградської міської ради, що підтверджується витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-023.

На підставі рішення Павлоградської міської ради № 482 від 06.12.2004 року між Павлоградською міською радою та ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки від 01.02.2005 року № 20, кадастровий номер :02:013:0002 площею 0,7230 га по АДРЕСА_2 строком на 3 роки.

Земельна ділянка була передана для обслуговування адміністративно-побутового приміщення та торгівельно-розважального комплексу (інша комерційна діяльність) з орендною платою у розмірі 3% нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Додатковою угодою від 27.06.2008 року строк дії договору оренди земельної ділянки від 01.02.2005 року № 20 продовжено на 5 років.

21.02.2013 року ОСОБА_1 до Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області була подана декларація про початок виконання будівельних робіт з реконструкції дитячого садка під водно-оздоровчий комплекс за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішенням Павлоградської міської ради від 16.04.2013 року № 904-34/IV було поновлено строк дії договору оренди земельної ділянки від 01.02.2005 року № 20 на 10 років.

29.11.2022 року комісією виконавчого комітету Павлоградської міської ради було проведено обстеження земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_2 . Комісією було встановлено, що земельна ділянка площею 0, 7230 га по АДРЕСА_2 використовується без належним чином оформлених правовстановлюючих документів. Тобто підстави для використання даної земельної ділянки, зазначені ст.ст. 116, 125 ЗК України у ОСОБА_1 відсутні.

08.12.2022 року комісією для визначення збитків власнику землі-Павлоградській міській раді встановлено, що за період з 01.01.2020 по 31.12.2022 року сума збитків, нанесених землекористувачем ОСОБА_1 . Павлоградській міській раді як власнику землі внаслідок неодержаного доходу від оренди земельної ділянки по АДРЕСА_2 , площею 0,7230 га становить 672 978,93 грн. , у тому числі за 2020 рік 194 128, 54 грн.; за 2021 рік 194 128, 54 грн.; за 2022 рік 284 721, 85 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що бездіяльність відповідача щодо вжиття передбачених законом заходів зі своєчасного оформлення права користування земельними ділянками призвела до того, що відповідач як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, а тому зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Із такими висновками суду можливо погодитися з огляду на наступне.

Суб`єктами земельних відносин є: громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування й органи державної влади (частина друга статті 2 ЗК України).

Відповідно до положень статті 80 ЗК України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

За змістом статей 122, 123, 124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Згідно зі статтею 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки,

яким за положенням частини першої статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

При здійсненні самоврядного контролю за використанням і охороною земель у місті було виявлено використання земельної ділянки, яка належить до земель комунальної власності без відповідного правового оформлення, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Павлоградської міської ради №578 від 28.06 2023 року.

Звертаючись із зазначеним позовом, позивач обґрунтовував позовні вимоги тим, що ОСОБА_1 , як власник нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , неправомірно користувався земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, не сплачував орендну плату за земельну ділянку, на якій розташоване належне йому нерухоме майно, чим спричинив збитки Павлоградській міській раді при використанні земельної ділянки у вигляді неотримання доходу від орендної плати. Зазначене було виявлено при перевірці дотримання вимог земельного законодавства за користуванням та охороною земель в листопаді 2022 року та оформлено відповідним актом від 29.11.2022 року.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, завдані внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу від 20.06.2003 року є власником будівлі дитячого садка «Б», погріб «О», навіс «Ж», «З», «І», «К», «Л», «М», «Н», огорожі «1-5», частини огорожі № 6 за адресою: АДРЕСА_3 , яка в подальшому в результаті зміни поштової адреси трансформувалась в 15 а.

Частиною першою статті 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької діяльності своєчасно сплачувати орендну плату.

Також з матеріалів справи вбачається, що після 2013 року ОСОБА_1 користується земельною ділянкою без достатньої правової підстави, оскільки належним чином оформлені документи на земельну ділянку відсутні.

За обставинами даної справи встановлено, що відповідач правомірно володів нежитловими приміщеннями, розташованим на земельній ділянці Павлоградської міської ради. А тому з часу виникнення права власності на це нерухоме майно у відповідача виник обов`язок укласти та зареєструвати договір оренди на відповідну земельну ділянку, на якій розташовано нерухоме майно. Проте починаючи з 2013 року відповідачем не було вчинено дій, спрямованих на укладення договору оренди земельної ділянки із позивачем.

Таким чином встановлено, що відповідач фактично користується земельною ділянкою, на якій збудовано нерухоме майно без достатньої правової підстави, і яка перебуває у власності територіальної громади, що дає підстави для висновку про те, що за користування земельною ділянкою без достатньої правової підстави він зобов`язаний повернути збережені кошти власнику земельної ділянки.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц,близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 922/207/15.

Не сплачуючи орендну плату за земельну ділянку, власник нерухомості фактично зберігає кошти та збільшує свій дохід за рахунок власника земельної ділянки, який втратив належне йому майно (кошти від орендної плати). Вина власника нерухомості у несплаті орендної плати не має значення, сам факт несплати коштів за користування земельною ділянкою у встановленому законодавчими актами розмірі, свідчить про втрату власником земельної ділянки певної суми коштів.

Таким чином ОСОБА_1 фактично використовував земельну ділянку без належних підстав, тобто без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки Павлоградській міській раді.

Згідно з актом комісії про визначення збитків, заподіяних власнику землі-територіальній громаді м.Павлоград при використанні земельної ділянки від 08.12.2022 року сума заподіяних збитків ОСОБА_1 за період з 01.01.2020 року по 31.12.2022 року складає 672 978,93 грн.

Зазначений акт затверджено рішенням виконавчого комітету Павлоградської міської ради № 1269 від 14.12.2022 року.

Розрахунок суми коштів, які зберіг у себе землекористувач земельної ділянки за рахунок власника цієї ділянки внаслідок користування землею без достатньої правової підстави, здійснюється на підставі акта, який фіксує порушення земельного чи екологічного законодавства, довідки про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, довідки про сплату земельного податку або орендної плати за землю (у разі наявності), а також інших документів, необхідних для з`ясування обставин.

Розмір суми коштів, заявлений до стягнення у цій справі, дорівнює розміру недоотриманої місцевим бюджетом орендної плати, яку зобов`язаний був сплачувати відповідач за користування земельною ділянкою, з моменту набуття права власності на об`єкти нерухомого майна, що розташовані на ній. Положення законодавства України, що регулюють питання визначення розміру орендної плати за земельну ділянку державної або комунальної власності, закріплюють право територіальної громади на отримання плати за користування земельною ділянкою комунальної власності незалежно від проведення нормативної грошової оцінки такої ділянки.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 року у справі № 905/1680/20 зазначено, що для розрахунку орендної плати (по поверненню фактичним землекористувачем безпідставно збережених ним коштів) належними доказами для обґрунтування суми стягнення можуть бути: технічна документація на земельну ділянку, що підготовлена для оформлення договору оренди належною особою; довідка або витяг із Держземкадастру; висновок судової експертизи (в якому встановлено нормативну грошову оцінку). Водночас у постанові зазначено, що Велика Палата відступила від попереднього висновку Верховного Суду у складі КГС, що під час стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати нарахування мають здійснюватися виключно на підставі витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Визначаючи розмір коштів, які підлягають поверненню, комісія з визначення розміру збитків керувалася постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19 квітня 1993 року.

Колегія суддів погоджується з наведеним позивачем розрахунком, який здійснено, виходячи з цільового призначення спірної земельної ділянки, її розміру, ставок орендної плати за відповідні періоди. Зазначений розрахунок нічим не спростовується, іншого розрахунку сторонами не наведено.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що розрахунок зроблений за комерційне використання земельної ділянки , у той час як відповідач припинив підприємницьку діяльність у 2018 році, є безпідставними, оскільки розрахунок проводиться на підставі технічної документації, грошової оцінки землі, коефіцієнту індексації та орендної ставки.

Жодного належного, допустимого та достовірного доказу на підтвердження факту розкрадання та знищення нерухомого майна, належного відповідачу у 2010-2012 році або припинення його права власності на зазначене майно не надано.

Також матеріали справи не містять доказів того, що відповідач звертався до позивача з приводу нарахованої йому суми за користування земельною ділянкою з 2020 по 2022 роки чи вирішував питання про припинення права власності .

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді справи по суті норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не має.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Керуючись ст. ст. 368, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Маньковського В. П. залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 травня 2025 року.

Судді: