Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/1864/25
Провадження №2/711/1238/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2025 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.

при секретарі Буйновській А.П.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача та

представника третьої особи

адвоката Дмитрика С.В.

представника відповідача

адвоката Попової І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом (в останній редакції від 19.03.2025, що надійшла до суду 20.03.2025 і прийнята судом) до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 24.09.2019 Придніпровським районним судом м. Черкаси у справі № 711/5857/19 прийнято рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 липня 2019 року та продовжувати до повнолітня дитини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 виповнилось 18 років. Він проживає разом із позивачем.

У 2022 році ОСОБА_3 вступив до Черкаського фахового коледжу харчових технологій та бізнесу, де на даний час навчається на 3 курсі денного відділення.

Оскільки навчання ОСОБА_3 проводиться у денній формі, він не має можливості себе матеріально утримувати, у зв`язку з цим, як вказує позивач, потребує допомоги зі сторони своїх батьків, а саме: на одяг, харчування, канцелярські приладдя, зошити та інше.

Відповідач є військовослужбовцем і на даний час проходить військову службу у Збройних Силах України, матеріально забезпечений та має можливості надавати матеріальну допомогу.

Крім того, зазначено орієнтовний розрахунок судових витрат: витрати на професійну правничу допомогу адвоката 9 000 грн.

Таким чином, позивач просить суд, - стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви, на період його навчання і до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення ним 23-х років; судові витрати просить покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 12.03.2025 прийнято, відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Проти такого порядку сторони не заперечували.

Ухвалою суду, що занесена до протоколу судового засідання, від 10.04.2025, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 .

Відповідачем, через представника, подано відзив на позов, який прийнятий судом. Зазначено, що до позовної заяви не надано жодних доказів на підтвердження того, що позивачем понесені будь-які витрати, пов`язані з навчанням сина та на підтвердження розміру таких витрат. З довідки про навчання сина вбачається, що він навчається за регіональні кошти, тобто навчання є безкоштовним. Позивачем у позові не зазначено перелік доказів, які нею не можуть бути подані при поданні позову, не надано доказів, які підтверджують, що позивач здійснювала всі залежні від неї заходи, спрямовані на отримання доказів. ОСОБА_3 є тією особою, що має право на отримання стипендії, проте в позові така інформація відсутня.Позивач не надала суду жодного доказу, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину. Звертає увагу суду, що навчання є безкоштовним і позивачем не надано доказів вартості канцелярського приладдя, зошитів та інших витрат.

Відповідач в повній мірі забезпечував сина до повноліття, сплачував аліменти на його утримання в розмірі частини всіх видів доходу до жовтня 2024 року включно, згідно довідки про доходи відповідача за період з січня 2023 по жовтень 2024 ним сплачені аліменти на утримання сина в розмірі 393120,23 гривень.

У відзиві також зазначено, що на даний час відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, оскільки має незадовільний стан здоров`я, витрачає кошти на обстеження, ліки, прийом яких є щоденним, постійним та життєво необхідним. Також, на утриманні відповідача перебувають його непрацездатні батьки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Таким чином, відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Позивачем, через представника, подано відповідь на відзив, яка прийнята судом. Зазначено, що доводи, які наведені відповідачем є необґрунтованими та такими, які не позбавляють його обов`язку сплачувати аліменти на утримання свого повнолітнього сина. Відповідач навмисно не повідомляє суд про те, що у нього є рідна сестра, яка також зобов`язана надавати їхнім батькам пенсіонерам відповідну допомогу. Згідно довідки про доходи відповідача, яку він приєднав до відзиву, починаючи з січня 2023 по грудень 2024 років останній отримав дохід у розмірі 1 млн., 596 тис., 209 грн., а з серпня по грудень 2024 року 786 тис., 194 грн. Відповідно до розрахунків, середньомісячна заробітна плата відповідача становить близько 66 000 грн., при середній заробітній платі по області 20 000грн. Вважає, що вказаних коштів значно достатньо для утримання свого єдиного сина. На думку позивача, батько її сина є військовослужбовцем, який також захищає Україну, однак це не позбавляє його обов`язку сплачувати аліменти своєму єдиному сину, який навчається на денній формі навчання. Лікування військовослужбовців, які отримали поранення, здійснюється за бюджетні кошти. Крім того, зазначено, що син також постійно хворіє і відповідач про це знає. Розмір стипендії, яку отримує син, становить близько 800грн., яких йому не вистачає. Отже, просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідачем, через представника, подані заперечення на відповідь на відзив, які прийняті судом.

Зазначено, що позивачем лише вказано загальні фрази про необхідність придбання одягу, їжі та канцелярського приладдя, проте не надано жодного доказу про розмір таких витрат та про те, що вони понесені. Дійсно, відповідач проходить військову службу та отримує грошове забезпечення, проте кожного місяця грошове забезпечення є різним, оскільки залежить від того, де саме відповідач виконує обов`язки військової служби. Тому доводи позивача про стабільний високий дохід відповідача є безпідставними. Крім наслідків отриманих поранень, у відповідача наявні захворювання, які перебувають в стадії загострення та потребують щоденного прийому ліків, що підтверджується медичними довідками, наданими відповідачем, та підтверджують його стан здоров`я. Також, як військовослужбовець, відповідач витрачає кошти на амуніцію, військове спорядження, ремонт техніки, яка використовується під час виконання бойових завдань, інші речі, які необхідні для організації умов проживання в бойових умовах.ОСОБА_3 отримує соціальну стипендію в розмірі 800грн., саме як дитина учасника бойових дій, оскільки згідно рейтингу успішності він не отримує академічної стипендії. При відвідуванні навчального закладу сина, відповідачу було повідомлено, що студент ОСОБА_3 досить часто пропускає заняття, оскільки працює не офіційно, у зв`язку з цим рівень успішності недостатній для призначення йому академічної стипендії, тому, як син учасника бойових, дій він отримує соціальну стипендію. Просить відмовити у задоволенні позову.

Третя особа подав письмові пояснення по суті позову та відзиву, які прийняті судом. Зазначено, що батько не цікавиться його життям, створював конфліктні ситуації. Стосовно сплати аліментів, то вважає, що це є обов`язком батька, оскільки він сам не може себе утримувати (йому потрібні харчування, одяг, ліки тощо). На даний час він навчається на 3 курсі денного відділення; окрім соціальної стипендії у розмірі 890грн., не має самостійних доходів і потребує матеріальної допомоги від батька. Пропуски занять є наслідком стресових ситуацій, які створював батько у 2019-2020 роках, у нього погіршився стан здоров`я і він часто хворіє. Просить позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги і просили їх задовольнити. Зазначили, що сторони мають спільного сина, який на цей час є повнолітнім і проживає з матір`ю (позивачем), а також він знаходиться на її утриманні. Син самостійного заробітку не має, окрім соціальної стипендії 890грн. на місяць. Розмір стипендії є недостатнім задля придбання харчування, підручників, канцелярських приладів тощо. Відповідач є військовослужбовцем, отримує грошове забезпечення близько 66000грн. на місяць і цих доходів достатньо, щоб утримувати сина. Батьки відповідача отримують пенсію і їхня дочка (сестра відповідача) допомагає їм. Самостійно батько матеріальної допомоги синові не надає і не цікавиться його життям. Орієнтовні витрати сина від 10000грн. до 20000грн. на місяць. Навчання є безкоштовним, а пропускав син навчання з-за хвороби. Витрати на правничу допомогу адвоката складають 9000грн. 00коп., які позивачем сплачені адвокату і, які просить стягнути з відповідача.

В судове засідання відповідач не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Про поважність причин неявки не повідомив.

В судовому засіданні представник відповідача зазначила, що відповідач не визнає позовні вимоги, оскільки позивачем не доведена вартість витрат на навчання. Навчання сина є безкоштовним і він отримує стипендію у розмірі 800грн. на місяць; син пропускає навчальні заняття і саме завдяки йому, син отримує стипендію. Відповідач має порання, проходить лікування, допомагає своїм непрацездатним батькам. Крім того, витрачає кошти на оренду житла. Розмір правничої допомоги вважає необґрунтованим, справа проста і підготовка не потребувала значного часу та зусиль.

В судове засідання третя особа не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Надано заяву про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, враховуючи думку відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення за таких підстав:

встановлено, що сторони по справі мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що свідчать дані свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , актовий запис №1068. Спору щодо батьківства не має.

ОСОБА_3 зареєстрований і проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 (позивач по справі) за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить довідка з ЄДДР від 04.02.2022 і ці обставини не заперечуються відповідачем.

Відповідно до даних довідки Черкаського фахового коледжу харчових технологій та бізнесу, на даний час ОСОБА_3 навчається на 3 курсі денного відділення за спеціальністю 181 харчові технології; термін навчання з 01.09.2022 по 31.01.2026; навчається за державні кошти, денна форма навчання.

Відповідно до виписки по рахунку, що надана АТ АКБ «Приватбанк» від 21.04.2025, ОСОБА_3 з 28.09.2024 по 28.03.2025 отримував доходи близько 890грн. щомісяця. Сторони погодились і тим, що ці кошти є соціальною стипендією, яка йому виплачується у зв`язку із навчанням.

Що стосується досліджених відомостей журналу обліку проведення занять, їх відвідування та успішності здобувачів освіти, що були надані навчальним закладом на електронну адресу відповідача, то вбачається що з 01.02. по 15.03. ОСОБА_3 мав пропуски занять. Але за повідомленням позивача, син під час пропусків занять хворів.

За дослідженими медичними документами, що надані із відзивом відповідачем, він, як військовослужбовець, має ряд захворювань, проходить періодично лікування, діагностичні дослідження тощо.

Відповідно до довідки про доходи, що видана ВЧ НОМЕР_3 від 19.03.2025, ОСОБА_2 працює у військовій частині водієм і отримує доходи, які з 01.01.2023 по 31.12.2024 становлять 2003919грн. 12коп.

За таких обставин, на думку суду, між сторонами має місце спір, що випливає із правовідносин щодо обов`язку батьків утримувати свого повнолітнього сина, що регулюються главою 16 Сімейного Кодексу України.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту для даних правовідносин визначені СК України.

Згідно з положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Аліменти це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього.

За нормами статті 198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (частина третя статті 3 Закону України «Про освіту»).

Як передбачено ст. 199 цього Кодекс у, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, є одним із способів захисту його інтересів, забезпечення одержання ним коштів, необхідних для його життєдіяльності, оскільки на період навчання він не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати його, хоча він і досяг повноліття, проте продовжує навчатися, до досягнення ним двадцяти трьох років.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Такої правової позиції дотримується КЦС у складі Верховного Суду у постанові від 20.05.2020 у справі № 635/1139/17.

Як передбачено пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Аналогічна правова позиція знайшла своє відображення у постанові КЦС у складі Верховного Суду від 20.05.2020 по справі №635/1139/17.

Відповідно до статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище сина/дочки; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Крім того, при визначенні розміру аліментів враховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб».

16.11.2022 набрали чинності зміни до Переліку, відповідно до яких з військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів внутрішніх справ, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, БЕБ, служби цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби, співробітників Служби судової охорони утримання аліментів провадиться з усіх видів грошового забезпечення, інших виплат, установлених законодавством, зокрема додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану, крім грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та інших випадків, передбачених законом.

Під час вирішення цього спору, судом встановлено, що ОСОБА_3 , будучи повнолітнім, проживає разом із матір`ю (позивачем по справі), потребує матеріального утримання. Крім того, як вказує позивач у позовній заяві, вона не може самостійно забезпечити належне утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, а відповідач є працездатною особою, на даний час є військовослужбовцем (учасник бойових дій), має сталі доходи, що свідчить про його можливість утримувати сина, сплачуючи відповідні аліментні платежі.

При цьому, той факт, що відповідач має непрацездатних батьків ОСОБА_4 , 1948р. народження та ОСОБА_5 , 1951р. народження, не звільняє його від обов`язку утримувати сина, який є повнолітнім, навчається на денній формі і потребує матеріального забезпечення. Крім того, відповідно до пенсійних посвідчень вони перебувають на обліку в органах Пенсійного фонду України і отримують пенсію за віком.

Крім того, встановлено, факт, що ОСОБА_3 навчається і, незважаючи на отримання ним соціальної стипендії у розмірі близько 800грн., цих коштів йому на життя і розвиток не вистачає, він навчається на денній формі навчання, працювати не може, але потребує харчування, одягу, оплати проїзду з місця проживання до місця розташування навчального закладу у разі, коли навчальні заняття відбуваються у приміщенні навчального закладу. Також для навчального процесу потрібні канцелярські прилади, зошити, папір, начальні посібники тощо. При цьому, відповідач є працездатним, має доходи і, як на думку суду, спроможний надавати матеріальну допомогу синові.

Крім того, під час розгляду справи, судом не встановлено обставин, які б давали підстави для звільнення батька (відповідача) від обов`язку утримувати дитину, при умові, що дохід дитини не перевищує дохід батька.

Між тим, суд вважає, що позивачем не доведено розмір аліментних платежів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на період навчання сина, але не довше досягнення ним 23-х років. За поясненнями позивача, даними в судовому засіданні, вона має доходи близько 10000грн. на місяць і, як зазначила, син потребує щомісячних витрат у розмірі від 10000грн. до 20000грн. При цьому, відсутні докази про те, що саме у такому розмірі позивач несе витрати на утримання сина, а тому, як на думку суду, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а саме, слід стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на період навчання сина, але не довше досягнення ним 23-х років. Суд вважає, що такий розмір є справедливим, відповідач буде реально спроможним його сплачувати і таким чином, буде забезпечене належне утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Стосовно періоду, протягом якого мають стягуватися аліменти, то відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. В даному випадку, встановлено, що позовна заява подана до суду 06.03.2025.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які покликалася позивач, як на підставу своїх вимог та відповідач, як на підставі своїх заперечень, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення часткового остаточних позовних вимог, про що зазначено вище. В іншій частині слід відмовити.

Відповідно до положень ст. п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Так, при зверненні до суду із цим позовом, позивач не сплачувала судовий збір, у зв`язку з тим, що вона має пільгу щодо сплати судового збору, передбачену п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно, з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 809грн. 08коп., враховуючи, що позовні вимоги задоволені на 16,7% (1/4 це 25% від 100, а 1/6 - це 16,7% від 100).

Що стосується витрат, понесених позивачем на правничу допомогу адвоката, то суд приходить до наступного:

позивача по справі ОСОБА_1 представляє адвокат Дмитрик С.В., який діє на підставі ордеру серія СА № 1039795 від 03.03.2025. Крім того, встановлено, що між ОСОБА_1 та адвокатом Дмитриком С.В. був укладений договір про надання професійної правничої допомоги від 03.03.2025 (надано витяг з цього договору). Відповідно до п.3.1 договору, клієнт одноразово виплачує адвокату гонорар у розмірі 9000грн. Відповідно до прибуткового касового ордеру від 07.04.2025, ОСОБА_1 сплатила адвокату Дмитрику С.В. 9000 грн. 00 коп., як витрати на правничу допомогу по цій цивільній справі. Крім того, за детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом є: вивчення матеріалів для підготовки позовної заяви з аналізом нормативних актів та судової практики, підготовлено позовну заяву та відповідь на відзив, прийнято участь у судових засіданнях. Також, суд звертає увагу, що орієнтовний розрахунок таких витрат зазначено позивачем й у позовній заяві.

Суд вважає, що вказані докази є належними і допустимими, у розумінні ст.ст. 76-82 ЦПК України. Порядок та строки подачі доказів стороною позивача дотримані.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1)на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Як передбачено ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як передбачено ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

Крім того, статтею 30 згаданого Закону № 5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Висловлюючись щодо порядку обчислення гонорару, ВП ВС у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 вказала, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому в ст. 627 ЦК України. Гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Ці форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту; і навпаки підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин, помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката залежно від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

ВП ВС зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи, чи були вони фактично понесені, та оцінювати їх необхідність.

Щодо змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, Велика Палата ВС виснувала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у разі домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися із суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Велика Палата ВС дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Слід зазначити, що позовні вимоги задоволені частково на 16,7%, а тому, відповідно, суд вважає, що незважаючи на заперечення проти задоволення такої заяви стороною відповідача, заява стосовно стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу адвоката підлягає до часткового задоволення, тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог - на суму 6012грн. 00коп. В іншій частині слід відмовити.

Враховуючи викладене вище, суд не вбачає інших підстав для зменшення розміру витрат, які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-84, 141, 133, 137 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 06.03.2025 на період навчання і до закінчення сином навчання, але не довше, ніж до досягнення ним 23-х років.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення про стягнення аліментів в частині виплати за один місяць підлягає до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 6012грн. 00коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) в дохід держави судовий збір у розмірі 809грн. 08коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 19.05.2025.

Головуючий суддя С. М. Позарецька