Ширяївський районний суд Одеської області
20.05.2025 Справа №: 518/1653/19 Провадження № 2/518/7/2025
Рішення

ІмЕНЕм УкрАїни

20 травня 2025 року

Ширяївський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді Тарасенко М.С.,

секретаря судового засідання Логвенюк О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Бранкованівська сільська рада Ширяївського району Одеської області, державний нотаріус Любашівської районної державної нотаріальної контори Котюжинська Л.Д., про визнання заповіту недійсним, свідоцтва про право на спадщину недійсним, встановлення факту прийняття спадщини , -

Встановив:

Позивачка у травні 2020 року звернулась до суду із зазначеним позовом, який уточнила у серпні 2021 року і в остаточній редакції просить поновити строк та визнати факт прийняття нею спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати недійсним та скасувати заповіт ОСОБА_3 від 10.07.2012 року, посвідченого Камінною Л.В., секретарем виконавчого комітету сільської ради Бранкованівської сільської ради Ширяївського району Одеської області за реєстром 301, що стосується земельної ділянки № НОМЕР_1 масив № НОМЕР_2 (за межами населеного пункту), площею 6,0398 га у межах згідно з планом, розташованої на території Бранкованівської сільської ради Ширяївського району Одеської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зареєстрованої 21 лютого 2015 року відділом Держкомагенства у Ширяївському районі належної спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю Р1 № 477831 виданого 08.11.2002р. Ширяївською районною державною адміністрацією на підставі власного розпорядження від 09 жовтня 2002 року № 297, акт зареєстрованого в книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 5184, кадастровий номер: :01:001:0155; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 31.03.2015 року, що видане Любашівською державною нотаріальною конторою, що стосується зазначеної вище земельної ділянки; визнати за позивачкою право власності на зазначену вище земельну ділянку.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона фактично прийняла спадщину, так як все подружнє життя проживала разом з чоловіком; останнім часом вона працювала в м. Овідіополь, але весь вільний від праці час продовжувала проживати і вести спільний побут із своєю сім`єю в Бранкованове. Щодо недійсності заповіту посилається на те, що підпис на заповіті не належить її чоловіку; викликає сумнів підпис в книзі реєстрації заповітів щодо його належності, а сам заповіт був зареєстрований 24.09.2012 року через місяць після смерті ОСОБА_3 . В частині визнання недійсним і скасування свідоцтва про право на спадщину за оскаржуваним нею заповітом ОСОБА_3 від 31.03.2015 року вказує на те, що нотаріус не виявила коло спадкоємців після смерті ОСОБА_3 , в першу чергу це вона, як дружина що мала обов`язкову частку у спадщині на момент смерті свого чоловіка.

Відповідач ОСОБА_2 щодо первинної редакції позову ОСОБА_1 у травні 2020 року подав до суду відзив, в якому просив відмовити в повному обсязі в задоволенні її позову, посилаючись на його необгрунтованість. Вказує на те, що позивачка пропустила строк прийняття спадщини, оскільки її звернення до нотаріальної контори відбулось 16.08.2017 року, а протягом шести місяців з часу відкриття спадщини ОСОБА_3 , вона не зверталась із заявою про прийняття його спадщини, а також її звернення 03.05.2020 з цим позовом до суду здійснене з пропуском строку позовної давності. Вважає, що позивачці слід звертатись до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та поновлення строку позовної давності.

Третя особа на стороні позивачки ОСОБА_4 зверталась до суду із самостійним позовом, в якому просить визнати факт прийняття нею спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати недійсним його заповіт щодо земельної ділянки площею 6,0398 га з кадастровим номером :01:001:0155, посвідчений 10.07.2012 року секретарем виконавчого комітету Бранкованівської сільської ради за реєстром 301; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом щодо вказаної земельної ділянки, видане 31.03.2015 року Любашівською державною нотаріальною конторою.

У зв`язку з поданням ОСОБА_4 заяви про відмову від зазначеного позову, ухвалою суду від 27 листопада 2024 року провадження в частині розгляду її позову було закрите.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі і просять їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, а його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнав і просить відмовити повністю в їх задоволенні.

Треті особи ОСОБА_4 , Бранкованівська сільська рада Ширяївського району Одеської області, державний нотаріус Любашівської районної державної нотаріальної контори Котюжинська Л.Д. у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши позивачку та її представника, а також представника відповідача, допитавши свідка, розглянувши та дослідивши надані сторонами докази, судом встановлені наступні обставини.

Відповідно до повторного свідоцтва про шлюб, виданого на підставі актового запису за № 17 зробленого в Книзі реєстрації шлюбів 03 грудня 1977 року відділом реєстрації актів цивільного стану Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області, ОСОБА_3 зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій після реєстрації шлюбу було присвоєне прізвище ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 17, 159, 180).

Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 477831, виданого 08 листопада 2002 року Ширяївською районною державною адміністрацією Одеської області на підставі власного розпорядження від 09.10.2002 року № 297, ОСОБА_3 передається у приватну власність земельна ділянка площею 6,04 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Бранкованівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 5184 (т. 1 а.с. 124, т. 2 а.с. 27-28).

У витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 21.02.2015 року вказано про реєстрацію відділом Держземагентства у Ширяївському районі на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) 28.01.2015 ОРФ ДП «ЦДЗК» ОСОБА_7 вказаної земельної ділянки ОСОБА_3 площею 6,0398 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Бранкованівської сільської ради Ширяївського району Одеської області (за межами населеного пункту), масив № НОМЕР_2 , ділянка № НОМЕР_1 , з кадастровим номером :01:001:0155 (т. 1 а.с. 125).

За заповітом ОСОБА_3 , посвідченим 10.07.2012 року Камінною Л.В., секретарем виконавчого комітету сільської ради Бранкованівської сільської ради Ширяївського району Одеської області за реєстром 01, зазначену вище земельну ділянку на випадок своєї смерті він заповідав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У рядку «Підпис» наявний підпис і зазначено « ОСОБА_8 ». Після цього, у посвідчувальному написі вказано, що заповіт до підписання прочитаний вголос заповідачем ОСОБА_3 і власноручно підписаний ним у моїй ( ОСОБА_9 ) присутності о 15 годині 00 хвилин (т. 1 а.с. 56, 144).

У Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій органу місцевого самоврядування Бранкованівська сільська рада на 2012 рік за порядковим номером 1 наявний запис про реєстрацію 10.07.2012 року вказаного заповіту ОСОБА_3 та у графі 7 вчинений підпис від його імені (т. 1 а.с. 102-104, 107).

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, вказаний заповіт був зареєстрований у ньому 24.09.2012 року за номером 53431033 (т. 1 а.с. 118-119).

За висновком експерта № 23-1420 судово-почеркознавчої експертизи від 05.07.2023 р. Одеського НДІСЕ, підписи від імені ОСОБА_3 з заповіті від 10.07.2012 року на стор. 6 спадкової справи № 29/2013 Любашівської РДНК, розміщений у рядку «Підпис» та у Реєстрі нотаріальних дій органу місцевого самоврядування «Бранкованівська сільська рада на 2012 рік» (), (реєстровий запис № 1), розміщений на 3 аркуші у стовпчику 7 «Підписи осіб (їх представників), які звернулись за вчиненням нотаріальної дії», виконані різними особами.

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого на підставі актового запису за № 64 зробленого 14.08.2012 року в Книзі реєстрації смертей виконавчого комітету Бранкованівської сільської ради Ширяївського району Одеської області, ОСОБА_3 (далі спадкодавець) помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Бранкованове.

Відповідно до записів на стор. 28-29 домової книги по с. Бранкованове, спадкодавець та його дружина ОСОБА_1 з дня отримання паспорту 12.08.1996 року були зареєстровані за місцем проживання у цьому селі без зазначення вулиці та номеру будинку і ОСОБА_1 була знята з реєстрації 06.12.2004 року, а у її паспорті наявна відмітка про реєстрацію її місця проживання в смт. Овідіополь з 2008 року.

Згідно записів у погосподарській книзі № 1 на 2011-2015 роки по с. Бранкованове, за номером 81 об`єкта погосподарського обліку по АДРЕСА_1 головою домогосподарства зазначений ОСОБА_10 , а членами домогосподарства вказана співмешканка голови ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який не перебуває у родинних стосунках з головою домогосподарства.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що проживає в с. Бранкованове і їй особисто відомо, що ОСОБА_3 на день своєї смерті проживав зі своєю сестрою ОСОБА_13 у будинку її співмешканця ОСОБА_10 .. Дружина ОСОБА_3 позивачка ОСОБА_14 разом з ним на день його смерті не проживала. ОСОБА_14 раніше виїхала в Овідіополь і після цього її чоловік ОСОБА_3 постійно проживав з сестрою ОСОБА_11 .

Щодо родинних відносин спадкодавця і ОСОБА_11 , як брата і сестри, наявні наступні документи заява про видачу паспорту ф. № 1 спадкодавця ОСОБА_3 , в які його батьками зазначені ОСОБА_15 і ОСОБА_16 (т. 1 а.с. 236-237); свідоцтво про народження ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_6 в с. Бранкованове від тих же батьків (т. 2 а.с. 80) та свідоцтво про розірвання 07.04.1979 року шлюбу між ОСОБА_18 та ОСОБА_11 з присвоєнням їй прізвища ОСОБА_6 .

У спадковій справі № 29/2013 заведеній Любашівською районною державною нотаріальною конторою Одеської області до майна померлого спадкодавця, крім описаних вище документів щодо належності йому земельної ділянки, посвідчення заповіту, свідоцтва про його смерть, наявні також наступні документи: заява відповідача ОСОБА_2 від 07.02.2013 року про прийняття ним спадщини за заповітом спадкодавця; заява представника ОСОБА_2 від 31.03.2015 року про видачу свідоцтва про право на спадщину на належну спадкодавцю земельну ділянку за його заповітом; свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 31.03.2015 року у спадковій справі № 29/2013 та за реєстром № 520 ОСОБА_19 , державного нотаріуса Любашівської районної державної нотаріальної контори Одеської області, за яким на підставі описаного вище заповіту спадкодавця від 10.07.2012 року спадкоємцем зазначеного в ньому майна є ОСОБА_2 , а спадщина складається із описаної вище земельної ділянки спадкодавця .

Вказане право власності відповідача ОСОБА_2 на підставі зазначеного вище свідоцтва про право на спадщину зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 31.03.2015 року за номером запису про право власності 9234928 та реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 54.

Виходячи з встановлених вище фактичних обставин справи та положень матеріального права, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та ухвалення рішення про відмову в позові повністю.

Так, в частині позовних вимог про поновлення строку та визнання факту прийняття позивачкою спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_3 , суд виходить з наступних положень Цивільного кодексу України (далі ЦК):

право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч.ч. 1 і 2 ст. 1223);

малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка) (ч. 1 ст. 1241);.

у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261);

спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.ч. 3 і 5 ст. 1268);

спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1. ст. 1269);

для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270).

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому розглядаються заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Пунктом 23 цієї постанови визначено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини, тобто, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів.

Оцінюючи описані вище докази, суд приходить до висновку, що позивачка не довела належними та допустимими доказами те, що на день смерті спадкодавця (час відкриття спадщини) вона постійно проживала разом із ним та за якою адресою.

Крім цього, позивачка сформулювала свої вимоги як «поновити строк та визнати факт прийняття нею спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 », що не відповідає зазначеним вище нормам матеріального та процесуального права щодо обрання належного способу захисту цивільного прав та інтересів, яким у цьому випадку є вимога про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

В частині визначення доведеності позовних вимог про визнання недійсним та скасування заповіту ОСОБА_3 від 10.07.2012 року з підстав його підписання іншою особою як і підпис в книзі реєстрації заповіті, а також реєстрації заповіту 24.09.2012 року через місяць після смерті спадкодавця - суд виходить з наступних вимог ЦК щодо порядку посвідчення заповіту та підстав для визнання його недійсним: заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу; заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу; заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України (ч.ч. 1-4 ст. 1247); заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним; за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах (ч.ч. 1, 2, 4 ст. 1257).

За клопотанням позивачки ухвалами суду від 15.09.2021 року і 03.03.2023 року була призначена експертиза, згідно якої на вирішення експерта поставлено питання - чи виконано підпис від імені ОСОБА_3 , 1954 року народження, розміщений у графі "підпис", у примірнику заповіту, складеного 10 липня 2012 року, зареєстрованого в реєстрі за № 01, посвідченого секретарем сільської ради Бранкованівської сільської ради Ширяївського району Одеської області Л.В. Камінною, що знаходиться в матеріалах спадкової справи №29/2013, заведеної Любашівською районною державною нотаріальною конторою, і підпис від імені ОСОБА_3 , 1954 року народження, у Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій органу місцевого самоврядування на 2012 рік Бранкованівської сільської ради () на 3 аркуші рядок 2 у стовпці 7 "Підписи осіб (їх представників), які звернулися за вчиненням нотаріальної дії" однією і тією ж особою або різними особами?

За висновком експерта № 23-1420 судово-почеркознавчої експертизи від 05.07.2023 р. Одеського НДІСЕ, підписи від імені ОСОБА_3 з заповіті від 10.07.2012 року на стор. 6 спадкової справи № 29/2013 Любашівської РДНК, розміщений у рядку «Підпис» та у Реєстрі нотаріальних дій органу місцевого самоврядування «Бранкованівська сільська рада на 2012 рік» (), (реєстровий запис № 1), розміщений на 3 аркуші у стовпчику 7 «Підписи осіб (їх представників), які звернулись за вчиненням нотаріальної дії», виконані різними особами.

Суд вважає, що цей висновок не має доказового значення у справі щодо підстав позовних вимог про визнання недійсним і скасування заповіту та не підтверджує ці позовні вимоги, оскільки не спростовує тієї обставини, що заповіт був особисто підписаний ОСОБА_3 , як це вимагає ч. 3 ст. 1247 ЦК..

Прижиттєві вільні зразки підпису заповідача-спадкодавця не збирались і не витребувались за клопотанням позивачки та не надавались нею до суду, внаслідок чого вони не порівнювались експертами з підписом у заповіті і позивачка не ставила перед експертами питання чи виконано підпис від імені ОСОБА_3 та рукописний текст (рукописні записи) в оспорюваному нею заповіті заповідачем-спадкодавцем чи іншою особою.

Що стосується підпису у реєстрі нотаріальних дій щодо його належності заповідачу-спадкодавцю, а також реєстрація заповіту через місяць після його посвідчення, то, на думку суду, це не має правового значення та не є підставою для визнання заповіту недійсним.

Розглядаючи підстави позову у цій частині позовних вимог, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №588/1278/17 «Доводи заявника в касаційній скарзі про те, що оспорюваний заповіт не внесено до реєстру для реєстрації нотаріальних дій та до алфавітної книги обліку заповітів, що в силу вимог статті 1257 ЦК України, свідчить про його недійсність, є безпідставним, оскільки виявлене порушення посадовою особою порядку ведення реєстру для реєстрації нотаріальних дій є недостатньою підставою для встановлення факту порушення вимог щодо форми і посвідчення оспорюваного заповіту та як наслідок його нікчемності, оскільки, як встановлено судами, форма оспорюваного заповіту відповідає вимогам статті 1247 ЦК України, він посвідчений у відповідності до вимог статті 1251 ЦК України та зареєстрований у спадковому реєстрі».

Зазначені позивачкою підстави позовних вимог в частині визнання недійсним та скасування свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 31.03.2015 року щодо наявності у неї права на обов`язкову частку у спадщині спадкодавця, судом відхиляються як такі, що не ґрунтуються на положеннях законодавства.

Так, ч. 1 ст. 1241 ЦК визначено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено, що непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у звьязку з втратою годувальника відповідно до цього Закону (абзац сімнадцятий статті 1).

Частина 1 статті 26 цього Закону визначає, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;

Згідно наявної у справі копії паспорту позивачки (т. 1 а.с. 8), вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_7 і на день смерті ОСОБА_3 їй виповнилось 54 роки, у зв`язку з чим вона на час відкриття спадщини не набула статус непрацездатної вдови, який передбачав досягнення віку у 57 років для набуття права на призначення пенсії за віком.

У зв`язку з відсутністю підстав для визнання недійсними і скасування зазначених у позові заповіту і свідоцтва про право на спадщину відсутні і підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання за позивачкою права власності на належну спадкодавцю земельну ділянку, оскільки ця вимога є похідною від зазначених вище попередніх вимог.

Керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд -

вирішив:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Бранкованівська сільська рада Ширяївського району Одеської області, державний нотаріус Любашівської районної державної нотаріальної контори Котюжинська Л.Д., про визнання заповіту недійсним, свідоцтва про право на спадщину недійсним, встановлення факту прийняття спадщини відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складений 27 травня 2025 року.

Суддя М. Тарасенко