ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/662/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/4918/24 Категорія: 351000000 Пироженко С.А.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар Любченко Т.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

представник позивача адвокат Топор Ігор Олександрович;

відповідач ОСОБА_2 ;

представник відповідача адвокат Мельніченко Анастасія Миколаївна;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області;

особа, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_2 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області про скасування державної реєстрації земельної ділянки та запису в Поземельній книзі,

в с т а н о в и в:

17.04.2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації земельної ділянки та запису в Поземельній книзі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору дарування від 05.06.1986 року їй на праві приватної власності належить частина будинку з відповідною частиною надвірних споруд, розташованих на земельній ділянці розміром 402 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказана земельна ділянка згідно рішення Виконкому Черкаської міської ради №523 від 29.08.83 року закріплена в постійне користування за даним будинковолодінням.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 жовтня 2017 року (справа №712/11225/16ц) позов ОСОБА_1 до Виконкому Черкаської міської ради, третя особа ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення виконкому Черкаської міської ради задоволений. Скасовано пункт 37 рішення Виконкому Черкаської міської Ради № 714 від 18.08.1998 року в частині передачі у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки розміром 591,0 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Постановою апеляційного суду Черкаської області від 10 січня 2018 року вказане судове рішення залишено без змін.

Рішеннями судів встановлено, що ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою при виготовленні кадастрової документації на земельну ділянку по АДРЕСА_2 допустив помилку в результаті чого межа сусідньої земельної ділянки проходить не у відповідності з технічною документацією та через належні їй нерухомі будівлі: цегляний гараж та сарай.

Тобто державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером :04:046:0027 відбулась з порушенням, так як не може межа земельної ділянки проходити через належні їй нерухомі будівлі.

Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 22 червня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання недійсними правочинів та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку задоволений.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 26.02.2000 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори (реєстр №4-232), згідно якого ОСОБА_3 продала земельну ділянку площею 591,0 кв.м, що розташована по АДРЕСА_2 громадянину ОСОБА_4 .

Визнано недійсним договір дарування від 17.08.2004 року, посвідчений Першою Черкаською державною нотаріальною конторою (реєстр №1-2639) згідно якого ОСОБА_4 подарував ОСОБА_2 земельну ділянку площею 591 кв.м по АДРЕСА_2 .

Скасовано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку ЯГ № 532718 від 04 квітня 2006 року, виданий на ім`я ОСОБА_2 на земельну ділянку по АДРЕСА_2 .

Припинено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно речове право ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 591 кв.м по АДРЕСА_2 кадастровий номер :04:046:0027.

Вказує, що на сьогоднішній день вказана земельна ділянка не має власника, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав. В той же час земельна ділянка з кадастровим номером :04:046:0027 залишилась зареєстрованою в Державному земельному кадастрі України.

Вказує, що вона звернулася до відповідної організації для оформлення технічної документації для отримання у власність належної їй частини земельної ділянки.

У виготовленні технічної документації їй відмовлено, так як в Державному земельному кадастрі України межі та конфігурація земельної ділянки по АДРЕСА_2 кадастровий номер :04:046:0027 не змінювались, незважаючи на припинення речового права на земельну ділянку у ОСОБА_2

08 березня 2024 року вона звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області з заявою і просила виправити помилку в Державному земельному кадастрі стосовно меж та конфігурації земельної ділянки по АДРЕСА_2 кадастровий номер :04:046:0027 або скасувати державну реєстрацію вказаної земельної ділянки.

Листом від 05.04.2024 року їй було відмовлено в задоволенні заяви і рекомендовано звернутися до суду.

З листа Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області вбачається, що координати поворотних точок меж земельної ділянки відповідають державному акту на право приватної власності на землю.

Позивач вважає, що необхідно скасувати також запис у Поземельній книзі стосовно земельної ділянки площею 591 кв.м по АДРЕСА_2 , кадастровий номер :04:046:0027.

У зв`язку з викладеним, позивач просить суд скасувати в Державному земельному кадастрі України державну реєстрацію земельної ділянки площею 591кв.м по АДРЕСА_2 кадастровий номер :04:046:0027, яка належить ОСОБА_2 та припинити речові права і обтяження, зареєстровані щодо даної земельної ділянки.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 січня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано в Державному земельному кадастрі України державну реєстрацію земельної ділянки площею 591 кв.м. по АДРЕСА_2 , кадастровий номер :04:046:0027, яка належить ОСОБА_2 та припинити речові права і обтяження, зареєстровані щодо даної земельної ділянки.

Скасовано запис у Поземельній книзі стосовно земельної ділянки площею 591 кв.м. по АДРЕСА_2 , кадастровий номер :04:046:0027.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1 211 грн. 20 коп.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, зазначивши, що оскільки не вирішено питання про скасування в Державному земельному кадастрі України державної реєстрації земельної ділянки, яка раніше на праві речового права належала ОСОБА_2 , відтак існує державна реєстрація за відповідачем на спірну земельну ділянку.

Також, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивачем визначено належного відповідача у справі, оскільки заявлені вимоги про скасування державної реєстрації земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2 , тому саме він має бути належним відповідачем у даній справі.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду та закрити провадження у справі. Апеляційна скарга мотивована тим, що у даній справі судом була порушена підсудність, оскільки спори даної категорії повинні розглядатися в порядку адміністративного судочинства, так як Держгеокадастр є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Вказує, що на момент звернення позивача з позовом до суду, 15 квітня 2024 року речове право у відповідача ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 591 кв.м. розміщену по АДРЕСА_2 не було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом № 356899314 від 04.12.2023 року, в якому зазначено, що речове право припинено 29.11.2023 року, а тому права позивача відповідачем не порушені.

Скаржник посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц про те, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При розгляді справи судом встановлено, що на підставі договору дарування від 05.06.1986 року позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить частина будинку з відповідною частиною надвірних споруд, розташованих на земельній ділянці розміром 402 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 (т.1.а.с.9-10).

Вказана земельна ділянка згідно рішення Виконкому Черкаської міської ради № 523 від 29.08.1983 року закріплена в постійне користування за даним будинковолодінням.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 жовтня 2017 року (справа № 712/11225/16ц) позов ОСОБА_5 до Виконкому Черкаської міської ради, третя особа ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення виконкому Черкаської міської ради задоволений. Скасовано пункт 37 рішення Виконкому Черкаської міської Ради № 714 від 18.08.1998 року в частині передачі у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки розміром 591,0 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . (т.1.а.с.38-40).

Постановою апеляційного суду Черкаської області від 10 січня 2018 року вказане судове рішення залишено без змін (т.1.а.с.41-43).

Рішеннями судів встановлено, що ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою при виготовленні кадастрової документації на земельну ділянку по АДРЕСА_2 допустив помилку в результаті чого межа сусідньої земельної ділянки проходить не у відповідності з технічною документацією та через належні позивачу нерухомі будівлі: цегляний гараж та сарай.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 червня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання недійсними правочинів та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку задоволений.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 26.02.2000 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори (реєстр №4-232), згідно якого ОСОБА_3 продала земельну ділянку площею 591,0 кв.м, що розташована по АДРЕСА_2 громадянину ОСОБА_4 .

Визнано недійсним договір дарування від 17.08.2004 року, посвідчений Першою Черкаською державною нотаріальною конторою (реєстр №1-2639) згідно якого ОСОБА_4 подарував ОСОБА_2 земельну ділянку площею 591 кв.м по АДРЕСА_2 .

Скасовано Державний Акт на право приватної власності на земельну ділянку ЯГ № 532718 від 04 квітня 2006 року, виданий на ім`я ОСОБА_2 на земельну ділянку по АДРЕСА_2 .

Припинено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно речове право ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 591 кв.м по АДРЕСА_2 кадастровий номер :04:046:0027 (т.1.,а.с.44-50).

Постановою Черкаського апеляційного суду від 15 вересня 2022 року рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 червня 2022 року залишено без змін (т.1.,а.с.53-63).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, яка визначає підстави звільнення від доказування, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

ОСОБА_1 звертаючись в суд з даним позовом, позовні вимоги мотивувала тим, що їй було відмовлено у виготовлені технічної документації з підстав того, що в Державному земельному кадастрі України межі та конфігурація земельної ділянки по АДРЕСА_2 кадастровий номер :04:046:0027 не змінювались, незважаючи на припинення речового права на земельну ділянку у ОСОБА_2 . В подальшому Головне управління Держеокадастру у Черкаській області відмовило ОСОБА_1 у виправленні помилки в Державному земельному кадастрі стосовно меж та конфігурації вказаної вище земельної ділянки або скасувати її державну реєстрацію, та рекомендувало звернутися до суду.

З поданої позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 визначала відповідача по справі ОСОБА_2 вважаючи, що останній порушує її права та законні інтереси.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Cторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідач це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Згідно зі статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

У постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 (провадження № 61-9953св20) зазначено, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням потрібного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Відповідно до статті 80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

За приписами статті 1 Закону України «Про державний земельний кадастр» державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Відомості Державного земельного кадастру є офіційними. Внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру є обов`язковим (стаття 20 Закону України «Про державний земельний кадастр»).

Згідно з частиною 2 статті 7 Закону України «Про державний земельний кадастр» до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належать, зокрема, здійснення державної реєстрації земельних ділянок, обмежень у їх використанні, ведення поземельних книг та надання витягів із Державного земельного кадастру про земельні ділянки.

За правилами частини першої статті 9 Закону України «Про державний земельний кадастр» внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051 затверджено Порядок ведення Державного земельного кадастру, який визначає процедуру та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру.

Так, згідно з пунктами 3 - 5 вищевказаного Порядку Державний земельний кадастр ведеться на електронних та паперових носіях. Ведення Державного земельного кадастру здійснює Держгеокадастр та його територіальні органи. Держателем Державного земельного кадастру є Держгеокадастр. До складу Держгеокадастру та його територіальних органів входять державні кадастрові реєстратори, які здійснюють внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей в межах повноважень, визначених Законом України «Про Державний земельний кадастр» та цим Порядком. Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, а також відмову у внесенні або наданні відомостей.

Приписами пунктів 10 та 12 Порядку ведення Державного земельного кадастру встановлено, що відомостями Державного земельного кадастру є всі відомості, які підлягають внесенню до нього згідно з цим Порядком та у порядку інформаційної взаємодії з іншими кадастрами та інформаційними системами, а також відомості, одержані внаслідок їх оброблення, систематизації та узагальнення. Відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об`єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом.

Пунктом 109 цього ж Порядку передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється за заявою: 1) особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки у разі її передачі у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи; 2) власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи; 3) органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності).

Приписами пункту 67 Порядку ведення Державного земельного кадастру визначено, що внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється виключно на підставі та відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр» та цього Порядку.

Забороняється вимагати для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених Законом України «Про Державний земельний кадастр».

Документи, які є підставою для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, мають відповідати таким вимогам: текст документів має бути написаний розбірливо; документи не мають містити підчищення або дописки, закреслені слова чи інші не обумовлені в них виправлення, орфографічні та арифметичні помилки, бути заповнені олівцем, а також з пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст; документи мають відповідати вимогам Закону України «Про Державний земельний кадастр» та цього Порядку.

Відповідно до Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 29.09.2016 № 333, Головне управління Держгеокадастру в області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.

Головне управління Держгеокадастру в області відповідно до покладених на нього завдань, крім іншого, здійснює ведення Державного земельного кадастру, інформаційну взаємодію Державного земельного кадастру з іншими інформаційними системами в установленому порядку; здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, обмежень у їх використанні, скасування такої реєстрації; розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 Земельного кодексу України).

Державна ж реєстрація земельної ділянки шляхом внесення до Державного земельного кадастру передбачених законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера не є тотожним поняттю «державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вжитому у пункті 1 статті 1 Закону України від 01.07.2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, прийняття рішення щодо державної реєстрації земельної ділянки або відмови у здійсненні такої реєстрації саме собою не породжує виникнення жодних речових прав на цю земельну ділянку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04 травня 2022 року у справі № 817/154/18.

Згідно з ч. 6 ст. 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач по справі ОСОБА_2 на даний момент та на момент подачі позову не є власником спірної земельної ділянки площею 591 кв.м по АДРЕСА_2 кадастровий номер :04:046:0027. Крім того, встановлено, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 червня 2022 року скасовано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку ЯГ № 532718 від 04 квітня 2006 року, виданий на ім`я ОСОБА_2 на земельну ділянку по АДРЕСА_2 , кадастровий номер :04:046:0027. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав від 04.12.2023 року речове право ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер :04:046:0027, площею 0,0591 скасоване.

ОСОБА_1 звертаючись в суд з даним позовом не зазначила, яким чином відповідач ОСОБА_2 не визнає або порушує її права та законні інтереси. У матеріалах справи немає жодних доказів, які б свідчили про набуття відповідачем права власності або права користування спірною земельною ділянкою.

Згідно висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 07 жовтня 2020 року (справа №705/3876/18) неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

З урахуванням викладених норм права, та того факту, що саме Головним Управлінням Держгеокадастру в Черкаській області було відмовлено позивачу щодо скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки, до покладених завдань якого належить ведення Державного земельного кадастру, інформаційна взаємодія Державного земельного кадастру з іншими інформаційними системами в установленому порядку; здійснення державної реєстрації земельних ділянок, обмеження у їх використанні, скасування такої реєстрації, та враховуючи, що у ОСОБА_2 відсутнє речове право на спірну земельну ділянку, колегія суддів приходить до висновку, що останній не є належним відповідачем у даній справі.

Вищенаведені обставини вказують про те, що судом першої інстанції при розгляді позовної заяви неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та склад учасників процесу, а тому висновки, викладені в рішенні суду не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому провадження у справі підлягає закриттю не підлягають до задоволення, оскільки відповідачем у даній справі є фізична особа ОСОБА_2 .

За таких обставин колегія суддів вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, з підстав того, що судом першої інстанції не встановлено порушення прав позивача діями відповідача, та той факт, що позов пред`явлений до неналежно відповідача, що є окремою підставою для відмови у позові.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункти 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України).

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Відповідно до частини 13 статі 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки, сторони у справі обидва звільнені від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції слід компенсувати за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 січня 2025 року скасувати, ухвалити нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Судові витрати, які складаються з судового збору віднести за рахунок держави.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 20 травня 2025 року.

Судді