Справа № 953/4636/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року м.Харків

Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Губської Я.В.,

при секретарі Веремійчик Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Київської окружної прокуратури м.Харкова(61002, м.Харків, вул.Сумська, 76) в інтересах держави в особі позивачів: Державного агентства лісових ресурсів України (01601, м.Київ, вул.Шота Руставелі, 9а), Харківської обласної державної адміністрації(61002, м.Харків, вул.Сумська, 64) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), Харківської міської ради(61003. м.Харків, м-н Конституції, 7), третя особа: державне підприємство «Харківська лісова науково-дослідна станція» про визнання рішень незаконними та скасування рішень органу місцевого самоврядування, визнання недійсними державних актів на право власності на землю, повернення земельних ділянок, -

ВСТАНОВИВ:

25.08.2022 року керівник Київської окружної прокуратури м. Харкова, який діє в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція», Харківська обласна державна адміністрація звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати незаконним та скасувати пункт 1.90 додатку 1 до рішення Харківської міської ради від 25.12.2007 №294/07, яким ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки, по АДРЕСА_3 , визнання незаконним та скасувати пункт 1.112.1 рішення Харківської міської ради від 20.06.2008 №167/08, визнати недійсними виданих ОСОБА_1 державні акти на право власності на земельну ділянку №49 та №50 від 19.11.2008, визнати недійсним договор дарування земельної ділянки від 16.02.2009 №355 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зобов`язання ОСОБА_2 повернути земельні ділянки з кадастровими номерами :16:013:0029, :16:013:0030 у власність держави та у користування ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», стягнути судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог посилались на те, що Київською окружною прокуратурою м. Харкова на виконання завдання обласної прокуратури від 10.02.2021 № 15/1-326вих21-23окв вивчено стан дотримання вимог земельного законодавства на території Київського району міста Харкова, встановлено, що пунктом 1.90 додатку 1 до рішення Харківської міської ради «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів відведення земельних ділянок» №294/07 від 25.12.2007 ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки, загальною площею, орієнтовно, 2200,0 кв.м, з яких 1000,0 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 1200,0 кв.м для ведення садівництва по АДРЕСА_3 .

Пунктом 1.112.1 рішення Харківської міської ради №167/08 від 20.06.2008 затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 1000,0 кв.м, по АДРЕСА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та площею 1200,0 кв.м (ділянка 2) для ведення садівництва, вказані земельні ділянки передані у приватну власність ОСОБА_1 (кадастровий номер :16:013:0029 та :16:013:0030).

На виконання вказаного рішення міської ради ОСОБА_1 виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №461429, зареєстрований 19.11.2008 у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі (кадастровий номер :16:013:0030).

Відповідно до довідки про оціночну вартість № 201-04033746 від 08.08.2022 вартість земельної ділянки становить 618687.88грн.

Також ОСОБА_1 виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №461430, зареєстрований 19.11.2008 у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі (кадастровий номер :16:013:0029).

Відповідно до довідки про оціночну вартість № 201-04033727 від 08.08.2022 вартість земельної ділянки становить 113938.27 грн.

Згідно з інформацією Державного реєстру прав власності на нерухоме майно щодо вказаних земельних ділянок відомості відсутні.

Проте, в Поземельних книгах є запис про перехід права власності до ОСОБА_2 (код НОМЕР_1 ) на підставі договорів дарування від 16.02.2009 №355 (реєстровий номер запису у Поземельній книзі 29001) та №353 (реєстровий номер запису у Поземельній книзі 30001).

Крім того, перехід права власності до ОСОБА_2 підтверджується листом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 01.07.2022 №10-20-9,5-1639/0/19-22.

Вищевказані рішення Харківської міської ради незаконні та підлягають скасуванню з огляду на наступне.

Встановлено, що вказані земельні ділянки з кадастровими номерами :16:013:0029 та :16:013:0030 знаходяться в межах земель лісогосподарського призначення ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція».

Зазначене підтверджується листом ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» від 29.04.2021 №263, згідно з яким земельні ділянки з кадастровими номерами :16:013:0029 та :16:013:0030 відносяться до земель лісогосподарського призначення, накладаються на землі лісогосподарського призначення кварталу 163 Південного лісництва ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» згідно матеріалів лісовпорядкування 2013 року на території м. Харкова, що знаходяться у постійному користуванні цього підприємства, та жодних погоджень щодо вилучення вказаних земельних ділянок із земель лісового фонду підприємством не надавалося.

З огляду на викладене, оскільки рішення Харківської міської ради № 167/08 від 20.06.2008, в частині надання ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки, площею 1000,0 кв.м, по АДРЕСА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та площею 1200,0 кв.м (ділянка 2) для ведення садівництва є незаконним, що слугувало підставою для подальшого оформлення державних актів на право власності на зазначені земельні ділянки, то державні акти на право власності на земельні ділянки не відповідають закону та порушують права власника. У зв`язку з наведеним, прокурор зазначив, що договори дарування від 16.02.2009 земельних ділянок з кадастровими номерами :16:013:0029 та :16:013:0030 підлягають визнанню недійсними.

В обґрунтування свого звернення до суду прокурор посилається на те, що 12.07.2022 окружною прокуратурою скеровано листи до Державного агентства лісових ресурсів України, Харківської обласної державної адміністрації та ДП «Харківська лісова науково дослідна станція» з пропозицією захистити інтереси держави шляхом пред`явлення позовів. Відповідно до листа Державного агентства лісових ресурсів України від 25.07.2022 Держлісагенство не заперечує щодо представництва Київською окружною прокуратурою м.Харкова інтересів держави у даному випадку. Відповідно до листа Харківської обласної державної адміністрації від 19.07.2022 заходи щодо відновлення порушених інтересів не вживались. З огляду на викладене окружна прокуратура звертається до суду в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, як органу управління, Харківської обласної державної адміністрації, як органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, а також залучається в якості третьої особи Державне підприємство «Харківська лісова науково-дослідна станція» як постійний користувач землями лісогосподарського призначення, на яких знаходиться спірні земельні ділянки з кадастровими номерами :16:013:0029 та :16:013:0030, у зв`язку з бездіяльністю позивачів.

Ухвалою судді Київського районного суду м.Харкова від 02.09.2022 відкрито загальне позовне провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

Представником Харківської обласної військової адміністрації 30.09.2022 до суду подано письмові пояснення, в яких вимоги позову підтримують.

Представником відповідача ОСОБА_2 23.11.2022 було подано заяву про поновлення строку на подання відзиву, про залишення позову без розгляду та 28.11.2022 до суду подано відзив, в якому проти позову заперечує в повному обсязі та просить відмовити. Зазначає, що позовні вимоги прокурора ґрунтуються на тому, що земельні ділянки :16:013:0029 та :16:013:0030, які належать ОСОБА_2 начебто відносяться до земель лісогосподарського призначення та перебувають у постійному користуванні ДП «Харківська лісова науково - дослідна станція» згідно матеріалів лісовпорядкування 2013 року на території м.Харкова. При цьому прокурором не доведено належними та допустимими доказами, що земельні ділянки відносяться до земель лісогосподарського призначення та перебувають у постійному користуванні ДП Харківська лісова науково-дослідна станція. У якості обґрунтування належності земельних ділянок :16:013:0029 та :16:013:0030 до земель сільськогосподарського призначення прокурор посилається на єдиний письмовий доказ у вигляді листа ДП Харківська державна лісовпорядна експедиція № 263 від 29.04.2021 з додатком. Додатком до цього листа є "Схема розташування земельних ділянок відносно земель лісогосподарського призначення ДП Харківська лісова науково-дослідна станція. Відповідач вважає, що лист ДП Харківська державна лісовпорядна експедиція № 263 від 29.04.2021 з додатком не є належним та допустимим доказом належності земельних ділянок :16:013:0029 та :16:013:0030 до земель лісогосподарського призначення, бо не є планово-картографічним матеріалом лісовпорядкування. Додатком до листа ДП Харківська державна лісовпорядна експедиція № 263 від 29.04.2021 є Схема розташування земельних ділянок відносно земель лісогосподарського призначення ДП Харківська лісова науково-дослідна станція.

Також представник відповідача стверджує, що матеріали справи не містять жодних відомостей про те, що ДП Харківська лісова науково-дослідна станція є експертною установою та ніяк не підтверджено, що головний інженер ДП Харківська державна лісовпорядна експедиція Гриневич В.І. та Дорошенко І.М., які склали Додаток до Листа мають спеціальні знання як судові експерти у відповідності до Закону України "Про судову експертизу. Матеріали справи не містять жодних відомостей про координати кутів повороту земельних ділянок лісогосподарського призначення та фактичні межі кварталу 163 Південного лісництва ДП "Харківська лісова науково - дослідна станція, які змогли б надати можливість дізнатися про дійсні межі земельних ділянок ДП Харківська лісова науково - дослідна станція, окрім наданого прокурором креслення. Виходячи з цього, яким саме чином та невідомо з використанням якого методу (способу) головний інженер ДП Харківська державна лісовпорядна експедиція Гриневич В.І. та Дорошенко І.М. зробили висновок викладений у листі ДП Харківська державна лісовпорядна експедиція № 263 від 29.04.2021 про те, що земельна ділянка з кадастровим номером :16:013:0029 та :16:013:0030 знаходиться в межах кв. 163 Південного лісництва ДП Харківська лісова науково - дослідна станція. Проте прокурором не надано в обґрунтування своїх вимог ані Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, ані рішення про передачу земельних ділянок на праві постійного користування до ДП Харківська лісова науково - дослідна станція. Прокурором не доведено належними та допустимими доказами, що земельні ділянки відносяться до земель лісогосподарського призначення та перебувають у постійному користуванні ДП "Харківська лісова науково-дослідна станція. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 14 березня 2008 року у справі № 2а-80/08/04. яка набрала законної сили, за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . ОСОБА_5 . ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 . ОСОБА_8 до Управління земельних ресурсів у м. Харкові про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, позовні вимоги задоволені,визнано неправомірними дії суб`єкту владних повноважень - Управління земельних ресурсів у м. Харкові щодо відмови у погодженні проектів відведення земельних ділянок по АДРЕСА_3 , 2-6. 2-в. 2-г, 2-д, 4-а, 6-а у м.Харкові, з віднесенням цих земельних ділянок до земель рекреаційного призначення,зобов`язано Управління земельних ресурсів у місті Харкові надавати усі наступні документи стосовно розробки проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок по АДРЕСА_3 . 2-6. 2-в. 2-г. 2-д. 4-а. 6-а у м. Харкові, з урахуванням того, що вказані земельні ділянки відносяться до земель житлової та громадської забудови.

01.02.2023 прокурором подано відповідь на відзив, в якому прокурор обґрунтовує спосіб захисту, надає обґрунтування віднесення земельних ділянок з кадастровими номерами :16:013:0029 та :16:013:0030 до земель лісогосподарського призначення, заперечення на клопотання щодо залишення позову без розгляду.

22.03.2023 ухвалою Київського районного суду м.Харкова в задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду відмовлено.

27.04.2023 ухвалою Київського районного суду м.Харкова закрито підготовче провадження у справі витребувано докази за клопотанням представника відповідача.

10.05.2023 до суду надійшов відзив на позов Харківської міської ради, в якому проти задоволення заперечує, наголошує що Харківська спірні земельні ділянки на момент прийняття оскаржуваних рішень належали до земель лісогосподарського призначення. згідно з інформацією Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради від 04.05.2023 № 886/0/605/23, на момент прийняття Харківською міською радою рішень від 21.11.2007 № 252/07 та від 16.04.2008 № 86/08. спірні земельні ділянки з кадастровими номерами :16:013:0029. пЗ 10136600:16:013:0030 входили до меж міста Харкова відповідно до генерального плану м. Харкова, затвердженого рішенням Харківської міської ради від 23.06.2004 №89/04. положеннями п. 12 Перехідних положень ЗКУ, навіть не було визначено, що до земель державної власності відносяться землі, які перебувають у постійному користуванні органів державної мали, державних підприємств, а було встановлено, що відносяться до державної гласності лише ті землі, на яких безпосередньо розташовані державні підприємства при цьому не всі, а лише ті, у статутних фондах яких державі належать або частки акції, паї), або об`єкти незавершеного будівництва, законсервовані об`єкти та земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти приватизації). Постановою Київського районного суду м. Харкова від 14 березня 2008 року у справі № 2а-80/08/04. яка набрала законної сили, за позовом ОСОБА_9 , ОСОБА_4 . ОСОБА_5 . ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до Управління земельних ресурсів у м. Харкові про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, позовні вимоги задоволені.

Визнано неправомірними дії суб`єкту владних повноважень Управління земельних ресурсів у м. Харкові щодо відмови у погодженні проектів відведення земельних ділянок по АДРЕСА_3 , 2-6. 2-в. 2-г, 2-д, 4-а, АДРЕСА_4 , з віднесенням цих земельних ділянок до земель рекреаційного призначення.Зобов`язано Управління земельних ресурсів у місті Харкові надавати усі наступні документи стосовно розробки проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок по АДРЕСА_3 . 2-6. 2-в. 2-г. 2-д. 4-а. 6-а у м. Харкові, з урахуванням того, що вказані земельні ділянки відносяться до земель житлової та громадської забудови.

Відповідач зазначив, що твердження прокурора про те, що Харківська обласна державна адміністрація є органом, уповноваженим державою, виконувати функції розпорядника земель державної власності у спірних правовідносинах є хибним та таким, що не грунтується на нормах права та спростовується матеріалами справи. Харківська міська рада, як орган уповноважений розпоряджатися спірними земельними ділянками, ухвалила низку рішень, направлених на приватизацію спірних земельних ділянок ОСОБА_1 .

Пунктом 1.90 додатку 1 до рішення 17 сесії Харківської міської ради 5 д-пикання «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів відведення земельних ділянок» від 25.12.2007 № 294/07. ОСОБА_1 надано дозвіл на ггзробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відведення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - загальною площею, орієнтовно, 2200.0 -з.м. з яких 1000,0 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 1200,0 кв.м для ведення садівництва по АДРЕСА_3 . Пунктом 1.112.1 додатку 1 до рішення 21 сесії Харківської міської ради : скликання «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних зззлянок» від 20.06.2008 № 167/08. передано ОСОБА_1 у приватну власність земельну ділянку площею 1000.0 кв.м (ділянка 1) для будівництва та обслуговування китового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та площею 200.0 кв.м (ділянка 2) для ведення садівництва по АДРЕСА_3 . згідно ЗКУ та Лісового кодексу України, до земель лісогосподарського призначення не можуть належати землі, зайняті зеленими насадженнями у межах населених пунктів, якщо тільки вони не віднесені до категорії лісів. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 14 березня 2008 року справі № 2а-80/08/04, зокрема, зобов`язано Управління земельних ресурсів у місті Харкові надавати усі наступні документи стосовно розробки проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок по АДРЕСА_3 , 2-6. 2-в. 2-г, 2-д, 4-а. 6-а у т Харкові, з урахуванням того, що вказані земельні ділянки відносяться до земель житлової та громадської забудови. Тобто вказаним рішенням задоволена позовна вимога ОСОБА_1 та тактично визначена категорія земельної ділянки по АДРЕСА_3 , тобто спірних іемельних ділянок з кадастровими номерами :16:013:0029, :16:013:0030, а саме землі житлової та громадської забудови.

10.05.2023 представником Харківської міської ради подано заяву про застосування строків позовної давності, в якій посилається на присутність прокурора м.Харкова на сесії Харківської ради від 25.12.2007 під час ухвалення оскаржуваних рішень, що підтверджується протоколом 17 сесії ХМР та 23 серії від 20.06.2008, який мав можливість перевірити законність прийняття рішень ХМР. Крім того, вказані рішення ХМР було оприлюднено у 2008 році, таким чином сплив трирічний строк для оскарження вказаних рішень, про які прокурор мав можливість довідатися, в межах своїх повноважень, оскільки ця інформація є загальнодоступною. Крім того, представник Харківської міської ради наголошує на неправильний спосіб захисту, обраний прокурором.

19.07.2023 представником відповідача ОСОБА_2 подано доповнення до заяви про застосування позовної давності, в якій просить відмовити в задоволенні даного позову через пропуск строку позовної давності.

19.07.2023 представником відповідача ОСОБА_2 подано клопотання про витребування доказів.

24.07.2023 ухвалою Київського районного суду м.Харкова витребувано докази за клопотанням представника відповідача.

30.01.2024 ухвалою Київського районного суду м.Харкова витребувано докази за клопотанням представника відповідача.

06.05.2025 представником відповідача Поліванової М.В. подано до суду клопотання про залишення позову без руху. Дане клопотання задоволенню не підлягає, враховуючи відсутність на те підстав, а також стадію судового розгляду, дату подання позову 25.08.2022.

14.05.2025 представником відповідача Поліванової М.В. подано до суду додаткові пояснення, в яких надає додаткові доводи з приводу пропущення позивачем строку позовної давності, застосування про обов`язок бути обізнаним про порушення прав держави 13-15 років тому.

В судовому засіданні прокурор, представники позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідачі проти позову заперечували, просили суд відмовити в його задоволенні, надали пояснення, аналогічні відзиву та поясненням.

Третя особа, представник в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що пунктом 1.90 додатку 1 до рішення Харківської міської ради «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів відведення земельних ділянок» №294/07 від 25.12.2007 ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки, загальною площею, орієнтовно, 2200,0 кв.м, з яких 1000,0 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 1200,0 кв.м для ведення садівництва по АДРЕСА_5 .

Пунктом 1.112.1 рішення Харківської міської ради №167/08 від 20.06.2008 затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 1000,0 кв.м, по АДРЕСА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та площею 1200,0 кв.м (ділянка 2) для ведення садівництва, вказані земельні ділянки передані у приватну власність ОСОБА_1 (кадастровий номер :16:013:0029 та :16:013:0030).

На виконання вказаного рішення міської ради ОСОБА_1 виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №461429, зареєстрований 19.11.2008 у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі (кадастровий номер :16:013:0030).

Також ОСОБА_1 виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №461430, зареєстрований 19.11.2008 у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі (кадастровий номер :16:013:0029).

Згідно з інформацією Державного реєстру прав власності на нерухоме майно щодо вказаних земельних ділянок відомості відсутні.

Проте, в Поземельних книгах є запис про перехід права власності до ОСОБА_2 (код НОМЕР_1 ) на підставі договорів дарування від 16.02.2009 №355 (реєстровий номер запису у Поземельній книзі 29001) та №353 (реєстровий номер запису у Поземельній книзі 30001).

Крім того, перехід права власності до ОСОБА_2 підтверджується листом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 01.07.2022 №10-20-9,5-1639/0/19-22.

Стверджуючи про незаконність рішення органу місцевого самоврядування про передання вказаної земельної ділянку у приватну власність ОСОБА_1 прокурор посилається на лист ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» від №12-12/3424-22 від 25.07.2022, згідно з яким земельна ділянка з кадастровим номером :16:013:0029 та :16:013:0030 та жодних погоджень щодо вилучення вказаних земельних ділянок із земель лісового фонду підприємством не надавалося.

Відповідно до статті 1 Земельного кодексу України (далі ЗК України) (тут і надалі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

В порядку статті 3 ЗК України земельні відносини, які виникають при використанні лісів, регулюються також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать ЗК України.

Статтею 19 ЗК України встановлено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, зокрема, визначено землі лісогосподарського призначення.

Відповідно до частин 1,2 статті 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Згідно із статтею 55 ЗК України до земель лісового фонду належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісового фонду не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Стаття 56 ЗК України визначає, що землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальні та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення. Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються у постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям у яких строщено спеціальні підрозділи, для ведення лісового господарства. Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом (статтею 57 ЗК України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 84 ЗК України у державній власності перебувають всі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону.

Пунктом "ґ" частини 4 вказаної норми законодавства встановлено, що до земель державної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, належать, зокрема, землі лісового фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Статтею 5 Лісового кодексу України (далі ЛК України) (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що до земель лісогосподарського призначення належать, зокрема, лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки. Віднесення земельних ділянок до складу земель лісового фонду, визначення їх меж провадиться в порядку, встановленому земельним законодавством.

Статтею 8 ЛК України визначено, що у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

В порядку статті 12 ЛК України громадяни та юридичні особи України можуть безоплатно або за плату набувати у власність у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств замкнені земельні лісові ділянки загальною площею 5 гектарів. Ця площа може бути збільшена в разі успадкування лісів згідно із законом.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 27 ЛК України до повноважень Кабінету Міністрів України у сфері лісових відносин віднесено передачу у власність, надання у постійне користування для нелісогосподарських потреб земельні лісові ділянки площею більш як 1 гектар, що перебувають у державній власності.

А згідно з положеннями пункту 5 частини 1 статті 31 ЛК України до повноважень обласних державних адміністрацій віднесено передання у власність, надання у постійне користування для не лісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею до 1 гектара, що перебувають у державній власності, на відповідній території, а також у межах обласного значення та припиняють права користування ними.

Положеннями статті 52 ЛК України визначено, що документація державного лісового кадастру ведеться органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства на основі державного земельного кадастру, матеріалів лісовпорядкування, інвентаризації, обстежень та обліку лісів окремо по власниках лісів і постійних лісокористувачах на підставі: 1) матеріалів лісовпорядкування; 2) рішень про передачу у власність, надання в постійне користування земельних лісових ділянок, їх вилучення (викуп),зміну поділу лісів на категорії залежно від основних виконуваних ними функцій; 3) актів огляду місць заготівлі деревини, інших продуктів лісу та використання корисних властивостей лісів; 4) актів технічного приймання лісових культур; 5) актів переведення не вкритих лісовою рослинністю земель у вкриті лісовою рослинністю землі; 6) актів обстеження в разі зміни категорій земель у результаті господарської діяльності, стихійних явищ та інших факторів.

В силу частини 1 та частини 3 статті 57 ЛК України зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до ЗК України. Зміна цільового призначення земельних лісових ділянок здійснюється за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центральних органів виконавчої влади з питань лісового господарства та охорони навколишнього природного середовища.

Згідно із частинами 1,2 статті 103 ЛК України спори з питань охорони, захисту, використання та відтворення лісів вирішуються в установленому порядку органами місцевого самоврядування, органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища, судами. Виключно судом вирішуються спори з питань володіння, користування і розпоряджання лісами, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб.

Відповідно до пункту 5 розділу VIII "Прикінцеві положення" ЛК України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово - картографічні матеріали лісовпорядкування.

Згідно з нормами статей 181-184, 202-204 ЗК України, Закону України "Про Державний земельний кадастр" та Закону України "Про землеустрій" дані державного земельного кадастру - це документальне підтвердження відомостей про правовий режим земель, їх цільове призначення, їх розподіл серед власників землі і землекористувачів за категоріями земель, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, які ґрунтуються на підставі землевпорядної документації.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами.

Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Державним комітетом СРСР по лісовому господарству 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкувальні належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.

Системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку про те, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 розділу VIII "Прикінцеві положення" ЛК України.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, висловленими у Постановах від 24 грудня 2014 року № 6-212цс14, від 25 січня 2015 року у справі № 6-224цс14, від 23 грудня 2015 року № 6-377цс15, а також Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду висловлених у постановах від 30 січня 2018 року справа №707/2192/15-ц, від 19 вересня 2018 року справа № 362/6014/16-ц.

Згідно листа ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» №12-12/3424-22 від 25.07.2022, згідно з яким земельні ділянки з кадастровим номер :16:013:0029 та :16:013:0030 відноситься до земель лісогосподарського призначення, накладаються на землі лісогосподарського призначення кварталу 163 Південного лісництва ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», що знаходяться у постійному користуванні цього підприємства та жодних погоджень щодо вилучення вказаних земельних ділянок із земель лісового фонду підприємством не надавалося.

До суду надано карто-схему, викопіювання з планшету південного лісництва з розташування земельних ділянок кварталу 163 Південного лісництва та карти схеми лісогосподарського підприємства з позначкою, що земельні ділянки з кадастровим номер :16:013:0029 та :16:013:0030 накладаються на землі лісогосподарського призначення кварталу 163 Південного лісництва ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція». Засновником ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», згідно даних ЄДРПОУ є Державне агентство лісових ресурсів. Будь-яких інших доказів щодо розміру накладань земельної ділянки до суду не надано.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності (частина перша статті 84 ЗК України) у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до підпункту ґ частини четвертої статті 84 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватися у приватну власність належать землі лісогосподарського призначення, крім випадків визначених цим кодексом.

Частинами першої, другої статті 56 ЗК України передбачено, що землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств.

В силу статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно статті 141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою, зокрема є вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 57 ЛК України передбачені вимоги щодо порядку та умов зміни цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства.

Відповідно до частини першої цієї статті зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до ЗК України.

Аналогічне положення міститься й у статті 20 ЗК України.

Порядок вилучення земельних ділянок передбачений статтею 149 ЗК України, згідно з якою земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Відповідно до частини дев`ятої статті 149 ЗК України Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, зокрема, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п`ятою-восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

Судом також встановлено, що згідно Наказу ДАЛРУ №16 від 20.01.2015 року визначено найменування ДЕРЖАВНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ХАРКІВСЬКА ЛІСОВА НАУКОВО-ДОСЛІДНА СТАНЦІЯ» (), пунктами 1, 2 вказаного Наказу було змінено найменування Данилівського дослідного державного лісгоспу на державне підприємство «Харківська лісова науково-дослідна станція». Державне підприємство «Харківська лісова науково-дослідна станція» є правонаступником прав та обов`язків Данилівського дослідного державного лісгоспу.

12 лютого 2008 року Київським районним судом м. Харкова було прийнято рішення у справі №2а-45/08/04 яким відмовлено в задоволенні адміністративного позову Данилівського дослідного держлісгоспу до Харківської міської ради, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , 3-я особа Управління земельних ресурсів у м.Харків про скасування п.п.1.146,1.148-153 рішення Харківської міської Ради 15 сесії 5 скликання від 03.10.2007 р. № 199/07 «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів відведення земельних ділянок». У вказаній справі Данилівський дослідний держлісгосп просив скасувати п.п.1.146,1.148-153 рішення 15 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 03.10.2007р. №199/07 «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів відведення земельних ділянок» та заборонити Управлінню земельних ресурсів у м. Харків вчиняти будь-які дії відносно розгляду питань щодо відведення земельних ділянок в межах державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії Б № 047647, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право користування землею за № 236 за Данилівським дослідним держлісгоспом. Підставою позову, яка була предметом розгляду справи №2а-45/08/04 було те, що прийняття рішення не відповідає нормам земельного законодавства, оскільки у 1993 Данилівським дослідним держлісгоспом отримано державний акт на право постійного користування земельною ділянкою.

Постановою суду від 14.03.2008 у справі 2а-80/08/04 було задоволено позов ОСОБА_3 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до Управління земельних ресурсів у м. Харків про зобов`язання вчинити певні дії. Визнано неправомірними дії суб`єкту владних повноважень - Управління земельних ресурсів у місті Харків щодо відмови у погодженні проектів відведення земельних ділянок по АДРЕСА_3 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_4 , з віднесенням цих земельних ділянок до земель рекреаційного призначення. Зобов`язано Управління земельних ресурсів у місті Харків надавати усі наступні документи стосовно розробки проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок по АДРЕСА_3 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_4 .

Таким чином, рішеннями суду надавалася правова оцінка правомірності набуття у власність ОСОБА_1 вказаних земельних ділянок, з огляду на їх цільове призначення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) зроблено висновок, що «рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 39), від 15 жовтня 2019 року у справі № 911/3749/17 (провадження № 12-95гс19, пункт 6.27), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19, пункт 35), від 01 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс19, пункт 52)). Тому під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного (наприклад, у спорі за віндикаційним позовом), не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена. Під час розгляду такого спору слід виходити з принципу jura novit curia - «суд знає закони» (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19, пункт 50), від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19, пункт 84), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 101) та інші). Тому суд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення… Вимога про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою».

Щодо визнання недійним державних актів про право власності на земельні ділянки, суд зазначає, що про підставою набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а не державний акт на право власності на земельну ділянку. Такий акт лише посвідчував відповідне право та не мав самостійного юридичного значення; для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку та для повернення цієї ділянки власнику визнання недійсним державного акту не є необхідним. Така вимога не є ефективним способом захисту.

Виходячи з викладеного вимоги щодо визнання незаконним та скасування рішення ХМР, визнання недійсним державних актів на землю та договорів дарування, купівлі-продажу не є ефективним способом захисту, що є самостійною підставою для відмови в позові.

Також, суд враховує заперечення ХМР щодо посилань на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 22 січня 2025 року у справі № 446/478/19, за якими «у разі часткового накладення земельної ділянки, яка перебуває у власності фізичної особи, на смугу відведення підприємства належним способом захисту права є витребування тієї частини земельної ділянки, яка накладається», що в даному випадку є неможливим, оскільки точно не визначена частина, що накладається та не заявлені такі вимоги позивачем.

Крім того, позовні вимоги щодо зобов`язання ОСОБА_2 повернути земельну ділянку державі та у користування ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», є необґрунтованими.

Звертаючись до суду з позовом у справі прокурор посилався на те, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісового фонду, яка перебуває у державній власності, її передача у приватну власність фізичній особі здійснена з порушенням вимог земельного та лісового законодавства, що є підставою для усунення державі перешкод в користуванні та розпорядженні майном шляхом визнання незаконними та скасування рішень ХМР, визнання недійсним акту на землю та укладеного в подальшому договорів та зобов`язання повернути земельну ділянку лісогосподарського призначення з посилання на положення ст. 391 ЦК України, що відповідає негаторному позову.

Серед способів захисту майнових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння у порядку статей 387 - 388 ЦК України (віндикаційний позов) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном згідно зі статтею 391 ЦК України (негаторний позов).

Позовом про витребування майна, зокрема віндикаційним позовом, є вимога власника, який не є володільцем належного йому на праві власності (на правах володіння, користування та розпорядження) індивідуально визначеного майна, до особи, яка заволоділа останнім, про витребування (повернення) цього майна з чужого незаконного володіння.

Негаторний позов це вимога власника, який є володільцем майна (відновив володіння майном), до будь-якої особи про усунення перешкод (шляхом повернення майна, виселення, демонтажу самочинного будівництва тощо), які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном.

Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, які можуть призвести до виникнення таких перешкод. Зазначений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Факт володіння нерухомим майном за загальним правилом можна підтвердити, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16 (пункт 90)). Цей фактичний стан володіння слід відрізняти від права володіння, яке належить власникові (частина перша статті 317 ЦК України) незалежно від того, є він фактичним володільцем майна, чи ні. Тому власник не втрачає право володіння нерухомим майном у зв`язку з державною реєстрацією права власності за іншою особою, якщо остання не набула права власності. Натомість ця особа внаслідок реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає фактичним володільцем останнього, але не набуває право володіння, допоки право власності зберігається за попереднім володільцем. Отже, володіння нерухомим майном, яке посвідчує державна реєстрація права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункти 65-67)).

Фізичне зайняття особою, за якою не зареєстроване право власності на нерухоме майно, не позбавляє власника фактичного володіння, але створює перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. Інакше кажучи, зайняття земельної ділянки, зокрема фактичним користувачем, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цією ділянкою. У таких випадках її власник має право вимагати усунення цих перешкод (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункти 70-71)).

Заволодіння земельними ділянками є неможливим лише в разі, якщо на такі ділянки в принципі, за жодних умов не може виникнути право власності. Якщо ж закон допускає набуття права власності на земельні ділянки, але обмежує їх використання лише з певною метою, то передання ділянок з порушенням такого обмеження може свідчити про те, що право власності порушника на земельну ділянку не виникло, але не свідчить про неможливість заволодіння (зокрема, неправомірного) земельною ділянкою.

З урахуванням наведеного, визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном.

Метою позову про витребування майна (незалежно від того, на підставі приписів яких статей ЦК України цю вимогу заявив позивач) є забезпечення введення власника-позивача у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений.

Так, у випадку нерухомого майна означене введення полягає у внесенні запису (відомостей) про державну реєстрацію за позивачем права власності на відповідне майно (близькі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 89), від 07 листопада 2018 року у справах № 488/5027/14-ц (пункт 95) і № 488/6211/14-ц (пункт 84), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 114, 142), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 67), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 100), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 146), від 14 грудня 2021 року у справі № 344/16879/15-ц, від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 37)).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово доходила висновку, що вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку статті 387 ЦК України є ефективним способом захисту права власності (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 368/1158/16-ц, від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 07 листопада 2018 року у справі№ 488/5027/14-ц, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц).

Держава, в інтересах якої прокурор звернувся до суду, не є володільцем спірних земельних ділянок, але як власник має право володіння нею (частина перша статті 317 ЦК України). Тому права держави підлягають захисту шляхом витребування такої ділянки з володіння кінцевого набувача. Статус володільця у держави буде відновлений у разі задоволення вимог у частині витребування на її користь спірної земельної ділянки та внесення до відповідного державного реєстру запису про право власності держави на цю ділянку.

Судом встановлено, що спірні земельні ділянки лісового фонду вибули з володіння держави, у власність ОСОБА_2 , проте прокурором заявлений негаторний позов про повернення спірних земельних ділянок, у контексті зазначених обставин справи, не спрямований на ефективне відновлення права держави на спірні земельні ділянки лісового фонду.

В контексті обставин цієї справи належним способом захисту прав держави є звернення до суду з вимогами про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння, ураховуючи, що держава позбавлена права володіння земельною ділянкою, внаслідок чого позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Зазначене узгоджується із правовими позиціями ВС вкладені у постановах від 23 листопада 2021 року у справі№ 359/3373/16-ц, від 10 січня 2024 року у справі № 707/2475/22 та у постанові від 24 січня 2024 року у справі № 707/2465/22.

Крім того, у цивільному процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»).

Застосування судом цього принципу полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тобто суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах: від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, провадження № 12-161гс19; від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц, провадження № 14-20цс21 та інших.

Пред`являючи позов, як уже зазначалося, прокурор в інтересах держави просив: визнати незаконним та скасувати рішення ХМР(в частині), визнати недійсним акт на землю, договір дарування та зобов`язання ОСОБА_2 повернути у власність держави вказані вище земельні ділянки.

Прокурор обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що отримана ОСОБА_1 (перший власник) земля з порушенням вимог чинного земельного та лісового законодавства, оскільки перебувала у державній власності, відносилася до земель державного лісового фонду, не вилучалася із користування ДП «Харківське лісове господарство», передача її у власність належним чином не погоджувалася та відбулася поза волею розпорядника.

Як зазначалося вище, принцип «jura novit curia» («суд знає закони») застосовується у тому випадку, коли позивач обґрунтовує свій позов саме такими обставинами, проте помилково посилається на певні норми права.

Застосування судом принципу «jura novit curia» («суд знає закони») не є безмежним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від «Гусєв проти України» від 14 січня 2021 року (скарга № 25531/12) було констатовано порушення права на справедливий суд через зміну судом правової кваліфікації позову, що призвело до відмови в його задоволенні. Європейський суд з прав людини вказав на відсутність чітких підстав для зміни правової кваліфікації позову апеляційним судом. До того ж внаслідок перекваліфікації в позові було відмовлено. Заявнику безпідставно не надали можливості подати відповідні докази та аргументи з огляду на зміну правової кваліфікації. Такі дії суду суперечать вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо: справедливості цивільного провадження; принципу змагальності судового процесу.

Отже, принцип jura novit curia, з одного боку, підлягає безумовному застосуванню: суд зобов`язаний застосувати правильні норми права, перекваліфікувавши позов, незалежно від посилань позивача. З іншого боку, перекваліфіковуючи позов за цим принципом, суд може порушити право на справедливий суд як щодо відповідача, так і щодо позивача. У таких умовах слід зважати на принцип змагальності та рівності сторін. Сторін не можна позбавляти права на аргументування своєї позиції в умовах нової кваліфікації.

Зазначений висновок узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 вересня 2024 року у справі № 278/2111/23 , у постанові від 04 грудня 2024р. у справі № 485/1500/21, у постанові від 18 грудня 2024р. у справі №399/494/22, у постанові від 17 лютого 2025р. у справі № 495/1240/21, у постанові від 19 березня 2025 року у справі № 686/1701/22

У даній справі судом встановлено, що до спірних правовідносин підлягає застосування положення статей 387, 388 ЦК України (норми про віндикацію), однак прокурор заявив вимоги усунення перешкод шляхом про повернення земельних ділянок (негаторний позов) і не заявляв вимоги про витребування земельних ділянок на користь держави, що є неналежним способом захисту порушеного права.

Прокурор зазначає, що поданий ним позов є саме негаторним, поданим в порядку ст. 391 ЦК України, внаслідок чого позовна давність на нього не поширюється, вказуючи про це у відповіді на відзив. Відповідачі, заперечуючи проти таких вимог, крім іншого посилались на строки давності з 2007 року, коли було прийнято оскаржуване рішення Харківської міської ради, за присутності прокурора на відповідній сесії міської ради.

Суд зазначає, що не може вийти за межі позовних вимог та на порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу позову.

Витребування земельної ділянки без заявлення таких вимог прокурором порушує принцип диспозитивності цивільного процесу та буде свідчити про вихід суду за межі позовних вимог, що суперечить частині першій статті 13 ЦПК України.

При цьому прокурор не позбавлений права звернутися до суду із належно обраним способом захисту права (витребування земельної ділянки), а тому відсутні підстави вважати, що право на доступ до суду та справедливий судовий розгляд відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції є порушеним.

Враховуючи відмову в задоволені позову, внаслідок неналежного способу захисту порушених прав, підстави для розгляду та застосуванню заяви щодо строку позовної давності, відсутні.

Судовий збір у разі відмови в задоволенні позову, відповідно до ст.141 ЦПК України, покладається на позивача.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог Київської окружної прокуратури м.Харкова(61002, м.Харків, вул.Сумська, 76) в інтересах держави в особі позивачів: Державного агентства лісових ресурсів України (01601, м.Київ, вул.Шота Руставелі, 9а), Харківської обласної державної адміністрації(61002, м.Харків, вул.Сумська, 64) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), Харківської міської ради(61003. м.Харків, м-н Конституції, 7), третя особа: державне підприємство «Харківська лісова науково-дослідна станція» про визнання незаконним та скасування пункту 1.90 додатку 1 до рішення Харківської міської ради від 25.12.2007 №294/07, яким ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки, по АДРЕСА_3 , визнання незаконним та скасування пункту 1.112.1 рішення Харківської міської ради від 20.06.2008 №167/08, визнання недійсними виданих ОСОБА_1 державних актів на право власності на земельну ділянку №49 та №50 від 19.11.2008, визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 16.02.2009 №355 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зобов`язання ОСОБА_2 повернути земельні ділянки з кадастровими номерами :16:013:0029, :16:013:0030 у власність держави та у користування ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» відмовити.

На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя: Я.В. Губська