ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

28 травня 2025 року м. Херсон

Єдиний унікальний номер справи: 766/22518/19

Номер провадження: 22-ц/819/343/25

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Радченка С.В.,

суддів: Базіль Л.В., Приходько Л.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Негуляєва Максима Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 10 квітня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Ус О.В., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції

У листопаді 2019 року АТ КБ "Приватбанк" звернулось до суду з позовом мотивуючи його тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 16.11.2017 року, ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 6000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка не виконала умови договору належним чином внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитом та відсоткам за користування кредитом станом на 16.07.2019 року в загальній сумі 20814,98 грн. Посилаючись на наведене, з уточненнями, просили стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 19547,15 грн, з яких 10933,61 грн заборгованість за тілом кредиту, 8613,54 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України та вирішити питання про судові витрати.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 10 квітня 2025 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором №б/н від 16.11.2017 року у розмірі 5287,13 грн. Вирішено питання щодо судових витрат.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а тому відсутні підстави для задоволення вимог щодо стягнення відсотків, разом з тим,стягненню з відповідачки підлягають фактично отримані нею суми кредитних коштів.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та доводи осіб, які подали апеляційні скарги

Не погоджуючись з рішенням суду в частині задоволених позовних вимог адвокат Негуляєв М.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду в оскаржуваній частині скасувати і ухвалити нове судове рішення яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення вимог процесуального законодавства. Посилається на те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив докази та обставини по справі, дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки наданий банком як підтвердження виникнення та розміру заборгованості розрахунок заборгованості є неналежним доказом, оскільки не доводить отримання коштів відповідачкою. При цьому у матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого відповідачці кредитного ліміту та видачу кредитної картки.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу

У письмовому відзиві, який надійшов на адресу апеляційного суду, представник АТ КБ "Приватбанк" просив відхилити доводи апеляційної скарги, як необгрунтовані та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

16.11.2017 року ОСОБА_1 підписала Заяву №б/н, за умовами якої отримала кредит в розмірі 6 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

На підтвердження зазначених обставин Банком додано до позовної заяви «анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку» без номеру від 16.11.2017 року, в якій зазначено особисту інформацію відповідачки, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, серію та номер паспорта, адресу проживання, номери засобів зв`язку, тощо.

Під текстом анкети-заяви міститься дата оформлення 16.11.2017 року та особистий підпис клієнта. Відомостей щодо отримання позичальником картки та встановленого на неї кредитного ліміту дана анкета-заява не містить.

Зазначені вище відомості підтверджуються копією відповідної анкети-заяви, яка містить підпис працівника банку і відбиток печатки «ПриватБанку».

Крім того, позивачем надано письмову інформацію про тарифи, витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

Згідно наданого Банком розрахунку заборгованості за період з 16.11.2017 року по 16.07.2019 року включно розмір заборгованості становить 20814,98 грн.

Відповідно до розрахунку за період з 01.09.2019 року по 03.04.2024 року заборгованість становить 19547,15 грн.

Позиція апеляційного суду

Згідно частини першої ст.368 ЦПК України, в апеляційному суді справа розглядається за правилами розгляду справ у суді першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За частиною третьою ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи, що ціна позову в даній справі є меншою тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її розгляд здійснюється у письмовому провадженні, без виклику сторін.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1, ч. 2ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Задовольняючи частково позовні вимоги Банку, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач (боржник), за умовами укладеного між сторонами кредитного договору зобов`язана повернути позивачу (кредитору) фактично отримані нею суми кредитних коштів. При цьому суд дослідив надані Банком розрахунки заборгованості та за допомогою математичних дій визначив різницю між отриманими та повернутими боржником коштами. Визначена сума, яка становила 5287,13 грнбула стягнута з відповідача на користь Банку.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог Банку в цій частині, оскільки відповідачка, отримавши від банку кошти у кредит, свої зобов`язання по поверненню кредиту належним чином не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість, розмір якої відповідачкою не спростовано.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги помилково прийняв до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором, оскільки такий розрахунок не є належним доказом, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на наступне.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій).

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 вересня 2020 року в справі № 200/5647/18.

Таким чином, виписка по картковому рахунку (наданий позивачем розрахунок заборгованості), що міститься в матеріалах справи, є належним доказом щодо заборгованості відповідачки за тілом кредиту.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що позивачем взагалі не було доведено факту оформлення відповідачкою кредитного договору та отримання кредитних коштів в сумі 6000 грн, оскільки як вбачається із розрахунку заборгованості та із витягу з рахунку щодо руху коштів за кредитним договором, відповідачка користувався кредитними коштами та частково сплачувала заборгованість за договором, отже, не заперечувала факт укладення кредитного договору.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду. Докази та обставини, на які посилається представник відповідачки, були предметом дослідження суду попередньої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми процесуального права.

Будь-яких інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, апелянтом не наведено.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в оскаржуваній частині ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, а тому не переглядається апеляційним судом на предмет його законності та обґрунтованості.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Негуляєва Максима Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 10 квітня 2025 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, у випадках, визначених п.п. а-г, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.В. Радченко

Судді Л.В. Базіль

Л.А. Приходько