19.05.2025 Справа № 756/2614/25
Унікальний номер 756/2614/25
Номер провадження 2/756/2800/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Шролик І.С.

секретар судового засідання - Лисенко Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), треті особи: Одинадцята київська державна нотаріальна контора, Центр надання адміністративних послуг Оболонської РДА в м. Києві, Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської державної адміністрації про скасування арешту на нерухоме майно,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

25 лютого 2025 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Кучерява Т.Ю. за допомогою документа, сформованого в системі «Електронний суд», звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить на правах спадкоємиці скасувати щодо особи ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , арешт нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , зареєстрований відповідно до постанови районного ВДВС Оболонського районного управління юстиції у місті Києві № 507/5 від 26 липня 2004 року про арешт майна боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . (РНОКПП НОМЕР_1 ) та оголошення заборони на його відчуження, реєстраційний номер обтяження 83593 від 29 липня 2004 року. Просить стягнути з відповідача сплачений судовий збір в розмірі 968,96 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що ОСОБА_1 є спадкоємцем дядька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Йому на праві власності належала квартира за адресою АДРЕСА_2 Після смерті дядька, ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса КМНО Бондаренко Г.О. зі заявою про прийняття спадщини. Після сплину шестимісячного строку з моменту смерті спадкодавця нотаріус повідомила позивачу, що не має права видавати свідоцтво про право власності на квартиру, оскільки згідно відомостей, які містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, квартира знаходиться під арештом. Підставою є постанова районного ВДВС Оболонського районного управління юстиції у м. Києві № 507/5 від 26.07.2004 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Позивач зверталась до виконавчої служби зі заявою про зняття арешту з майна.

З відповіді Оболонського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) від 14 лютого 2025 року повідомлено, що постановою від 30 грудня 2008 року виконавче провадження направлено за належністю до іншого відділу. Більше відомостей про діючі виконавчі провадження стосовно ОСОБА_2 в АСВП не виявлено. Строк зберігання матеріалів виконавчого провадження сплинув. Зазначає, що відносно спадкодавця ОСОБА_2 відсутні будь-які відкриті виконавчі провадження. Наявність обтяження перешкоджає позивачу, як спадкоємцю реалізувати свої права на спадкове майно. Вказане стало підставою для звернення до суду із позовом.

Процесуальний рух справи

На підставі протоколу автоматизованого розподілу від 26 лютого 2025 року справу передано на розгляд судді Шролик І.С.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 27 лютого 2025 року відкрито спрощене провадження по справі та призначено до розгляду на 31 березня 2025 року.

06 березня 2025 року третя особа Управління (центр) надання адміністративних послуг Оболонської РДА в м. Києві, за допомогою документа, сформованого в системі «Електронний суд», подала до суду пояснення щодо позову, де також просили розглядати справу без їх участі.

30 березня 2025 року відповідач Оболонський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ),за допомогою документа, сформованого в системі «Електронний суд», подав до суду додаткові пояснення по справі, де просили розглядати справу без їх участі та у разі задоволення позову, встановити порядок виконання рішення про зняття арешту (припинення обтяжень); у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача судових витрат - відмовити, судові витрати покласти на позивача.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 31 березня 2025 рок, за клопотанням представника позивача Кучерявої Т.Ю., залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської державної адміністрації.

22 квітня 2025 року засобами поштового зв`язку до суду надійшли пояснення третьої особи Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА).

Позивач та її представник в судове засідання 19 травня 2025 року не з`явилися. Про розгляд справи повідомлені судом належним чином. 16 травня 2025 року представник позивача Кучерява Т.Ю., за допомогою документа, сформованого в системі «Електронний суд», подала до суду заяву про розгляд справи без участі.

Представник відповідача Оболонського ВДВС до суду не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Представники третіх осіб до суду не з`явися, про час та місце розгляду справи сповіщалися належним чином.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності осіб, які не з`явились.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Рішенням Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Учасник процесу зобов`язаний добросовісно користуватись своїми процесуальними правами (частина третя статті 27 ЦПК України 2004 року).

Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд дійшов до висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення позову.

Фактичні обставини справи

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у ній письмові докази судом встановлено наступні обставини.

Зі свідоцтва про смерть встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).

Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 (а.с.11).

Після смерті ОСОБА_2 за заявою позивача ОСОБА_1 відкрито спадкову справу 14/2024 (а.с.13).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, вбачається, що у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, наявні обтяження: арешт нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , зареєстрований відповідно до постанови Районного ВДВС Оболонського районного управління юстиції у м. Києві № 507/5 від 26.07.2004 року про арешт майна боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та оголошення заборони на його відчуження, реєстраційний номер обтяження 83593 від 29.07.2004.

З відповіді Оболонського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) від 14 лютого 2025 року на запит адвоката Кучерявої Т.Ю., вбачається що перевіркою відомостей, які містяться в АСВП встановлено, що на примусовому виконанні ДВС перебувало виконавче провадження НОМЕР_2 за виконавчим листом Шевченківського районного суду міста Києва №2-608 від 24 травня 2006року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості. За даними автоматизованої системи, 30 грудня 2008року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Наразі в системі відсутні будь-які відкрити виконавчі провадження щодо боржника ОСОБА_2 (а.с.17-18).

На запит Оболонського відділу ДВС з Одинадцятої київської державної нотаріальної контори ЦМУМЮ надійшла постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 26 липня 2004 року, прийнятою державним виконавцем Оболонського районного відділу ДВС з примусового виконання виконавчого листа б/н виданого Соломянським районним судом міста Києва 26 листопада 2003 року про конфіскацію в доход держави автомобіль ВМW-323, 1985 року випуску, а в разі неможливості стягнути з ОСОБА_2 його вартість в сумі 5244,00 грн. (а..с73).

Суть спірних правовідносин, нормативне обґрунтування та позиція суду

Спір між сторонами виник з приводу зняття арешту з майна ОСОБА_2 .

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як випливає зі змісту статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення.

За частинами 1 та 5 статті 59 ЗУ Про виконавче провадження особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Вимога позивача, що ґрунтується на праві спадкування об`єкт нерухомого майна після смерті ОСОБА_2 , майно якого арештоване, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 15 травня 2013 року у справі № 6-26цс13 (підлягає обов`язковому врахуванню в розумінні ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Як встановлено судом під час розгляду справи відносно спадкодавця ОСОБА_2 відсутні будь-які відкриті виконавчі провадження.

Накладена заборона відчуження, впродовж тривалого часу з 2004 року за відсутності виконавчого провадження, порушує право позивача на спадкування, існування на даний час підстав для такого обтяження судом не встановлено, позивач позбавлена можливості захистити свої права в інший спосіб.

За таких обставин суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зняття арешту майна, що належало спадкодавцю ОСОБА_2 , тому що відповідні записи у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо заборони відчуження нерухомого майна обмежує право позивача на спадкування та оформлення право на спадщину.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Позивачем ОСОБА_1 при зверненні з позовною заявою до суду сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн. (а.с.5).

Витрати, понесені позивачем зі сплати судового збору, не підлягають компенсації відповідачем. Оскільки, Оболонський відділ державної виконавчої служби у місті Києві ЦМУМЮ не можна вважати відповідальною за обставини, викладені у позові, і відповідно виникнення даного спору. Дії виконавця не визнавалися неправомірними, а тому в даному випадку не вбачається правових підстав для стягнення сплаченого судового збору з відповідача. Суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача ОСОБА_1 у сплаченому при подачі позову розмірі.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 12, 13, 18, 43, 44, 76 - 81, 89, 141, 259, 263 - 265, 354 - 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Скасувати арешт нерухомого майна зареєстрований 29 липня 2004 року на підставі постанови районного ВДВС Оболонського районного управління юстиції у місті Києві № 507/5 від 26 липня 2004 року щодо майна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на квартиру АДРЕСА_1 , та оголошення заборони відчуження, реєстраційний номер обтяження 83593 від 29 липня 2004 року.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 19 травня 2025 року.

Суддя І.С. Шролик