ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року м.Суми

Справа №583/3723/24

Номер провадження 22-ц/816/719/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Собини О. І.

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25 вересня 2024 року в складі судді Ярошенко Т.О., ухваленого в м. Охтирка, повне рішення складене 25 вересня 2024 року,

в с т а н о в и в:

20 липня 2024 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 01 грудня 2010 року у розмірі 61009,08 грн, що складається з 49295,58 грн боргу по тілу кредиту та 11713,50 грн боргу по простроченим відсоткам.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 01 грудня 2010 року ОСОБА_2 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, 26 грудня 2017 року йому відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку з кредитним лімітом, який збільшився до 50000 грн. Відповідач зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування кредитом, але своїх зобов`язань не виконав внаслідок чого станом на 23 червня 2024 року утворилась заборгованість, яка становить 61009,08 грн.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25 вересня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 01 грудня 2010 року в розмірі 25200,81 грн та 1000,45 грн судових витрат.

В іншій частині позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду змінити в частині незадоволених вимог про стягнення боргу по процентам за користування кредитом і ухвалити в цій частині нове судове рішення про стягнення 11713,50 грн. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності у позичальника обов`язку сплачувати проценти за користування кредитом. Закон не вимагає підпису публічно запропонованих Умов і правил надання банківських послуг, оскільки було укладено договір приєднання. Банк безпроцентних кредитів не надає.

В частині задоволених вимог рішення суду не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 01 грудня 2010 ОСОБА_1 підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, відповідно до якої він погодився з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 22).

Відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

26 грудня 2017 року ОСОБА_1 підписав Паспорт споживчого кредиту, в якому йому була надана інформація щодо умов кредитування, а саме: процентна ставка у межах пільгового періоду складає 0,01% річних, процентна ставка за межами пільгового періоду 43,2% річних, строк кредитування до 240 місяців. Порядок повернення кредиту: щомісяця до 25 числа поточного місяця 5% від заборгованості на кінець попереднього місяця, але не менше 100 грн (а.с. 7-8).

Також матеріали справи містять Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 12 квітня 2023 року, в якій встановлено: тип кредиту відновлювальна кредитна лінія, шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитній картці, розмір кредиту для карти «Універсальна Gold» не перевищує 200000 грн, строк кредитування 12 місяців з пролонгацією, процентна ставка 40,8% річних. Повернення кредиту здійснюється шляхом: - ініціювання банком дебитового переказу з рахунку клієнта, у тому числі за рахунок кредитного ліміту, у розмірі процентів, що підлягають сплаті за цим договором, з 1-го по останнє число календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та відсутності прострочених зобов`язань клієнта за цим договором; - шляхом внесення клієнтом коштів у розмірі мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту. Розмір мінімального обов`язкового платежу: - 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно; - 10% від заборгованості, але не менше 100 грн щомісячно у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення (а.с. 10-21).

З виписки за договором за період 26 грудня 2017 року по 01 липня 2024 року вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами та вносив кошти на погашення заборгованості (а.с. 53-98).

Згідно з розрахунком заборгованість ОСОБА_1 станом на 23 червня 2024 року становить 61009,08 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту 49295,58 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 11713,50 грн (а.с. 29-47).

Судом також встановлено, що за період з 26 грудня 2017 року по 23 червня 2024 року банк нараховував проценти за користування кредитними коштами, які погашав за рахунок тіла кредиту, тобто до складу заборгованості за тілом кредиту включалися відсотки.

Вирішуючи спір в частині вимог про стягнення боргу по процентам за користування кредитом, суд першої інстанції встановив, що до складу тіла кредиту включені нараховані відсотки, а також прострочені відсотки. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, позивач посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємну частину кредитного договору, проте не довів, що саме з цим витягом ознайомився позичальник, підписуючи анкету-заяву. Також суд урахував, що ОСОБА_1 з 24 травня 2016 року є військовослужбовцем Управління Служби безпеки України в Сумській області, а також є учасником бойових дій, на нього поширюється дія п. 15 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до якого банк не повинен нараховувати відповідачу відсоток за користування кредитом за таким договором. Відтак, суд вважав, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь банку суми нарахованих ним відсотків, які, в тому числі, були включені до складу суми тіла кредиту.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України).

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч. 1, ч. 2 ст. 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Встановлені місцевим судом обставини та вимоги закону свідчать, що між сторонами дійсно виникли правовідносини позики і письмовими доказами у справі доведено, що позичальник користувався кредитними коштами банку.

Водночас, колегія суддів вважає безпідставними доводи позивача, що Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг як складова договору позики складає між сторонами Договір про надання банківських послуг, оскільки суду не доведено що саме ця складова договору 01 грудня 2010 року відповідачем була підписана не фізичним підписом, як Анкету-заяву, а електронним підписом чи шляхом введення одноразового ідентифікатора з використанням номеру мобільного телефону, тощо. У даному випадку мова йде про те, що на вказаній складовій договору позики відсутні ознаки накладення цифрового чи фізичного підпису відповідача чи будь-яких інших ознак підпису, які б фіксували дату ознайомлення і погодження позичальника із запропонованими у цих документах умовами кредитування.

Крім того, підписана відповідачем 26 грудня 2017 року Довідка про умови кредитування та орієнтовну вартість кредиту, тобто Паспорт споживчого кредиту, містила інформацію зі строком чинності (актуальності) до 10 січня 2018 року. Цей документ також не можна вважати складовою договору позики.

Наявна у справі заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг підписана відповідачем 12 квітня 2023 року (а.с. 10-21) не може бути підставою для скасування рішення, оскільки позовна вимога про стягнення заборгованості заявлена на підставі договору б/н від 01 грудня 2010 року. На виконання якого кредитного договору підписана дана заява з матеріалів справи не зрозуміло.

З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позичальнику умови кредитного договору решта складових кредитної угоди не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з позичальником кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відтак, за відсутності в укладеному 01 грудня 2010 року договорі позики умов щодо обов`язку сплати і розміру процентів за використання кредитних коштів, відповідальності за прострочення повернення боргу, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками місцевого суду про відмову у задоволенні вимог про стягнення 11713,50 грн боргу по простроченим відсоткам.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення заявником норм матеріального закону.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення в частині відмови у задоволенні позову. Підстав для скасування даного рішення за доводами апеляційної скарги немає.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до статті 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

Враховуючи те, що ця справа є справою незначної складності, а ціна позову не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому на підставі п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, а рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25 вересня 2024 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

О. І. Собина