Справа № 509/1077/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року. Овідіопольський районний суд Одеської області в складі :

судді Гандзій Д.М.

при секретарі Задеряка Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь заяву представниці відповідача ОСОБА_1 адвоката Зачепіло З.Я. про перегляд заочного рішення Овідіопольського райсуду Одеської області від 17.04.2025 р. по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ :

Заочним рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 17.04.2025 р., ухваленому у даній справі, позов задоволений та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за кредитним договором у розмірі 38471,55 грн. та судовий збір у сумі 2422,40 грн.

12.05.2025 р. представниця відповідача ОСОБА_1 адвокат Зачепіло З.Я. звернулася до суду з заявою про перегляд вказаного заочного рішення суду від 17.04.2025 р., в якій просила суд, переглянути та скасувати заочне рішення, посилаючись на неможливість подачі відзиву на позов у зв?язку з його необізнаністю зі змістом позову, ухвалу про відкриття провадження по справі з копією позову він не отримував, а після того, як він дізнався про розгляд справи, від імені його представника до суду направлялось клопотання про ознайомлення з матеріалами справи шляхом долучення представника у справу через підсистему «Електронний суд», однак, судом не було надано матеріали справи для ознайомлення, чим порушено право відповідача на доступ до правосуддя. Стверджує, що суд не переконався у дотриманні порядку повідомлення відповідача про місце, дату та час судового розгляду справи, що зроблено не було і позбавило можливості відповідача захищати свої права та законні інтереси в суді та скористатися правами надані йому ч. 1 ст. 43 ЦПК України. Також, представниця відповідача посилається на необґрунтованість розрахунку суми позову, який є боргом за кредитним договором, однак не містить підтвердження господарської операції, так як з нього неможливо вирахувати коли заборгованість була переведена в прострочку, чи були сплати з боку відповідача, який порядок нарахування відсотків, в якому розмірі та коли вони були нараховані, враховуючи, що виписки по рахункам та касовий документ не відповідають вимогам первинних документів, які б підтверджували отримання і користування кредитом відповідачем, укладення договору на умовах, вказаних позивачем в позові, тобто є неналежними доказами існування боргу відповідача ОСОБА_1 і не підтверджують взагалі видачу кредиту відповідачу, строк кредиту та правильність нарахування відсотків позивачами, які нараховані поза межами їх нарахування.

В судове засідання представниця відповідача не з?явилась, про дату, час та місце судового засідання з перегляду заочного рішення суду повідомлялась належним чином, шляхом надіслання на її електронну адресу відповідного сповіщення (повідомлення) (а.с. 152).

В судове засідання представниця позивачів не з?явилась, надіславши на електронну адресу суду письмові заперечення проти заяви про перегляд заочного рішення, в яких просила суд відмовити у скасуванні заочного рішення з підстав безпідставності і необґрунтованості заяви про перегляд заочного рішення, ухваленого судом у відповідності до норм чинного законодавства України, а також заяву, в якій просила суд, розглянути справу за її відсутності (а.с. 118-151).

Дослідивши матеріали зазначеної цивільної справи, заяви про перегляд заочного рішення та письмових заперечень на заяву про перегляд заочного рішення, суд дійшов наступних висновків.

Згідно із ст. 284 ЦПК України - заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Відповідно до ст. 285 ЦПК України - заява про перегляд заочного рішення повинна бути подана у письмовій формі. У заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено: найменування суду, який ухвалив заочне рішення; ім`я (найменування) відповідача або його представника, які подають заяву, їх місце проживання чи місцезнаходження, номер засобів зв`язку; обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це; посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача; клопотання про перегляд заочного рішення; перелік доданих до заяви матеріалів. Заява про перегляд заочного рішення підписується особою, яка її подає. До заяви про перегляд заочного рішення додаються її копії за кількістю учасників справи та копії всіх доданих до неї матеріалів. До заяви про перегляд заочного рішення додається документ про сплату судового збору.

До заяви про перегляд заочного рішення - додаються докази, на які посилається заявник.

Частини 1,4 статті 287 ЦПК України передбачають, що заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення - заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Стаття 288 ЦПК України передбачає, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Суд встановив, що заочним рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 17.04.2025 р., ухваленому у даній справі, позов задоволений та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за кредитним договором у розмірі 38471,55 грн. та судовий збір у сумі 2422,40 грн. (а.с. 77-81).

Як вказано в описовій частині заочного рішення, у визначений ухвалою суду від 14.03.2025 р., згідно з якою, розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, 15-ти денний строк з дня вручення даної ухвали та матеріалів позову з додатками в порядку ст. 178 ЦПК України, відповідач відзиву на позов, письмових пояснень, заперечень чи зустрічного позову не надав, хоча вказані матеріали позову та ухвалу суду у відповідності до вимог ст.ст. 130,131 ЦПК України, направлялись за останньою відомою судові адресою зареєстрованого місця проживання відповідача, що підтверджується відповіддю ВОМІРМП УПРЕ ГУДМС України в Одеській області від 11.03.2025 р., згідно якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований з 21.08.2013 р. за адресою : АДРЕСА_1 , а також зворотним поштовим повідомленням, яке повернулося до суду з відміткою про вручення ухвали суду разом з позовом та додатками (а.с. 75).

Твердження представниці відповідача, що нібито від її імені до суду направлялось клопотання про ознайомлення з матеріалами справи шляхом долучення представника у справу через підсистему «Електронний суд», однак, судом начебто не було надано матеріали справи для ознайомлення, чим порушено право відповідача на доступ до правосуддя є безпідставними і голослівними з огляду на відсутність в матеріалах справи будь-якої заяви представниці (ка) відповідача ОСОБА_1 , а також від самого відповідача про ознайомлення з матеріалами справи шляхом долучення представника у справу через підсистему «Електронний суд» та відповідно відсутнє відповіде рішення суду з цього приводу.

В заяві про перегляд заочного рішення суду, представниця відповідача - не зазначила жодних поважних обставин (причин), неподання відзиву з посиланням на відповідні докази та не вказала жодних належних та обґрунтованих заперечень щодо позовних вимог позивачів, обмежившись лише переліком статей Закону та загальними фразами.

Щодо загальних тверджень представниці відповідача з приводу необґрунтованості розрахунку суми позову, який є боргом за кредитним договором, і не містить підтвердження господарської операції, так як з нього неможливо вирахувати коли заборгованість була переведена в прострочку, чи були сплати з боку відповідача, який порядок нарахування відсотків, в якому розмірі та коли вони були нараховані, враховуючи, що виписки по рахункам та касовий документ не відповідають вимогам первинних документів, які б підтверджували отримання і користування кредитом відповідачем, укладення договору на умовах, вказаних позивачем в позові, а тому є неналежними доказами існування боргу відповідача ОСОБА_1 і не підтверджують взагалі видачу кредиту відповідачу, строк кредиту та правильність нарахування відсотків позивачами, які нараховані поза межами їх нарахування, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

При чому, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз?яснення логічно пов?язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Натомість, кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа, а відповідно до положень ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (Постанова ВС № 561/77/19 від 16.12.2020 р.) та аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 р. у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 р. у справі №404/502/18, від 7 жовтня 2020 р. у справі №127/33824/19.

У своїй заяві про перегляд заочного рішення представниця відповідача не заперечує здійснення останнім платежів за кредитним договором і в той же час, ставить під сумнів укладення відповідачем кредитного договору, що суперечить одне одному.

Так, здійснивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач ОСОБА_1 погодився з його умовами, вчинивши конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивачів за договором про надання кредиту, про що зазначив Верховний Суд в пункті 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 р. у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) вказавши, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.

В Постанові Верховного Суду від 23.12.2020 р. по справі № 127/23910/14-ц зазначено, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та або суми санкцій - є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.

Відповідно до пункту 6.38. Постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2022 р. по справі № 227/3760/19-ц - у разі якщо договір виконувався обома сторонами то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір вважається укладеним та може бути оспорюваним.

У своїй постанові № 916/2403/18 від 10.09.2019 р. ВС зробив висновки, що до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов?язку - може належати зокрема часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Аналогічний правовий висновок викладено постанові Верховного Суду від 09.11.2018 р. у справі № 911/3685/17.

Натомість, в мотивувальній частині заочного рішення, судом встановлено кредитний борг відповідача ОСОБА_1 за електронним договором кредиту № 470945-КС-001 від 24.07.2023 р., який, станом на 08.02.2025 р., з урахуванням часткової сплати по кредиту відповідачем, становить 38471,55 грн., з яких 9769,42 грн. прострочені платежі по тілу кредиту, 28198,72 грн. прострочені проценти за користування кредитом, 503,41 грн. прострочені платежі за комісією, підписаного відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що підтверджується протоколом електронного підпису, Правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), Паспортом споживчого кредиту, Інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, з якими ознайомився відповідач на відповідному сайті позивачів до підписання електронним підписом договору про надання кредиту, за яким отримав кредит в сумі 10000 грн. згідно документального підтвердження переказу, з яких відповідач ОСОБА_1 частково погасив 5425 грн., визнавши тим самим факт укладення вищевказаного договору, з розрахунком якого погоджується суд (а.с. 13-67).

Натомість, у своїй заяві про перегляд заочного рішення, представниця відповідача безапеляційно і безпідставно заперечує як отримання ОСОБА_1 як кредитних коштів за кредитним договором, так і невірного нарахування відсотків за користування кредитними коштами.

Суд звертає увагу на те, що Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові по справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 р. дійшов висновку, що електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами». А тому, в нашому випадку, підписання Відповідачем шляхом зазначення одноразового ідентифікатора відповідає вимогам чинного законодавства (Подібна правова позиція міститься і у постанові Верховного Суду у справі №127/33824/19 від 07.10.2020 р.).

Суд, ще раз наголошує, що відповідачем ОСОБА_1 на підтвердження укладення ним кредитного було здійснено платежі - часткову оплату на рахунок кредитора, що підтверджується доказами, наведеними вище та вказаними у заочному рішенні суду, що безумовно свідчить про отримання відповідачем суми кредиту та часткового розрахування ним за користування кредитом, наведених у заочному рішенні суду.

Так, Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові по справі №127/23910/14-ц від 23.12.2020 р. вказав, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій - є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. Тобто, внесення грошових коштів на рахунок кредитодавця є визнання ним боргу (відповідно до зазначеної позиції Верховного Суду), що, у свою чергу, фактично прирівнюється до підтвердження волевиявлення учасника справи на укладення договору, адже без волевиявлення не існувало б потреби сплачувати заборгованість. З огляду на викладене, волевиявлення позичальника може підтверджуватись як підписанням договору, так і його діями (заповнення формуляра (заявки) на отримання кредиту, часткова або повна сплата заборгованості тощо).

Наведені правові позиції Верховного Суду ґрунтуються на презумпції свободи договору, тобто сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства. Підписуючи договір, позичальник погоджується на укладання договору саме такого змісту, що фактично нівелює усі доводи стосовно невідповідності умов договору без достатніх на це доказів.

Сума заборгованості ОСОБА_1 за електронним договором кредиту № 470945-КС-001 від 24.07.2023 р. розрахована позивачами у відповідності до норм Закону і розрахунок суми позову був перевірений судом.

Суд вважає, що в даній цивільній справі сторонами правовідносин було в належній формі погоджено строк кредитування, а нарахування заборгованості здійснено відповідно до погодженого строку, нараховані відсотки не носять штрафного характеру, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту - процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором.

Отже, нарахування процентів за користування кредитним коштами, виданими в рамках кредитного договору, здійснювалося в межах строку користування кредитом, враховуючи вимоги чинного законодавства та на підставі умов Кредитного договору.

Відповідно до положення ст. 6 ЄКПЛ, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов?язків має право на справедливий судовий розгляд. Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Європейський суд з прав людини зазначав, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (рішення в справі «МПП «Голуб» проти України» від 18 жовтня 2005 року).

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс та інш. проти Великобританії» рішення від 22.10.1996 р., «Девеер проти Бельгії» рішення від 27.02.1980 р.). За практикою тлумачення права на ефективний захист в суді Європейським Судом з прав людини в рішенні у справі «Мірагалль Эсколано та інші проти Іспанії» допустимим обмеженням доступу до правосуддя відповідає застосування строків.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов?язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду - кожна держава-учасниця цієї Конвенції (якої є Україна) - вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є - не допустити судовий процес у безладний рух, а тому сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що в даному випадку представницею відповідача Шевченка А.О. - не було подано до суду будь-яких належних та допустимих документальних доказів, які мають істотне та суттєве значення для правильного вирішення справи та які б не були враховані судом під час ухвалення судом заочного рішення або спростовують його висновки, а хибні твердження останньої є неспроможні з підстав, описаних вище в силу їх безпідставності.

За таких обставин, суд вважає, що вищезазначена заява про перегляд заочного рішення Овідіопольського райсуду Одеської області від 17.04.2025 року по даній справі є необґрунтованою, факти викладені в заяві недоведеними і голослівними, а обставини та доводи, на які посилається сторона відповідача надуманими та такими, що не знайшли свого відображення у матеріалах цивільної справи, і мають на меті лише затягування і зволікання виконання законного і обґрунтованого судового рішення.

Керуючись ст.ст. 131,259,284,287,288 ЦПК України, ЄКПЛ, рішеннями ЄСПЛ суд,-

УХВАЛИВ :

В задоволенні заяви представниці відповідача ОСОБА_1 адвоката Зачепіло З.Я. про перегляд заочного рішення Овідіопольського райсуду Одеської області від 17.04.2025 р. по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду виготовлений та підписаний 27.05.2025 року.

Суддя Овідіопольського

районного суду Д.М. Гандзій