Справа № 493/1509/18
Провадження № 2/505/212/2025
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07.05.2025 року м.Подільськ Одеської області

Подільський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючої судді Павловської Г.В.,

за участю секретаря судового засідання Киларь Н.А.

за участю позивача- ОСОБА_1

за участю представника позивача адвоката Цуркана О.О.

у відсутності відповідачки - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та з урахуванням уточнених позовних вимог просить визнати за ним в порядку розподілу спільного майна подружжя право власності на частку домоволодіння за адресю: АДРЕСА_1 . Стягнути з ОСОБА_2 на його користь сплачений ним судовий збір у розмірі 1984 грн. 20 коп. та витрати на правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Балтського районного суду Одеської області від 13.07.2015 року шлюб між ним та відповідачкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було розірвано.

Під час спільного подружнього життя було придбано домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 власником якого є відповідачка у справі.

Вказаний житловий будинок було придбано ними на підставі угоди купівлі-продажу від 01.08.2004 року, на підставі рішенні Балтського районного суду Одеської області від 13.12.2004 року.

Враховуючи ту обставину, що спірне нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 (на даний час Канатна) придбано ним та відповідачкою на підставі угоди купівлі-продажу від 01.08.2004 року, тобто під час їхнього подружнього життя, то вказане нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і йому як співвласнику належить частина домоволодіння

Тому він звернувся із вказаним позовом до суду і просить здійснити поділ майна та визнати за ним право власності на частину домоволодіння за адресю: АДРЕСА_1 , судові витрати стягнути з відповідачки.

Ухвалою судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 05.02.2019 року вжито заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту та заборони вчиняти будь-які дії, направлені на відчуження нерухомого майна, а саме: на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 27.01.2020 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 30.05.2024 року здійснено перехід від розгляду в спрощеному до загального позовного провадження по вказаній цивільній справі та призначено цивільну справу до розгляду у підготовче засідання.

Ухвалою суду від 25.06.2024 року уточнену позовну заяву у вказаній цивільній справі прийнято до розгляду та подальший розгляд здійснювати з її врахуванням. Закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Цуркан О.О. підтримала позовні вимоги. Представник позивача - адвокат Цуркан О.О. зазначив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали спірне домоволодіння у шлюбі, тому просив позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, але про день, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином.

Згідно клопотання відповідачки, яке зареєстроване в канцелярії Котовського міськрайонного суду Одеської області за вх.№7385 від 30.05.2024 року, остання зазначила, що з позовними вимогами вона не згода. Вважає, що даний будинок хоч і було придбано нею під час проживання у зареєстрованому шлюбі з позивачем, але вона його придбала за свої особисті кошти, які вона заробила та зберігала у себе ще до реєстрації шлюбу з позивачем, а тому цей будинок є її особистою власністю і поділу з позивачем не підлягає.

Вислухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд доходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який було зареєстровано 25.11.2003 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стан реєстраційної служби Балтського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 150, що підтверджується копією свідоцтва серії НОМЕР_1 , від 21.07.2015 року, виданого повторно.

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 13.07.2015 року шлюб, зареєстрований 25.11.2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Балтського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №150 між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 розірвано.

Згідно свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2 від 07.07.2017 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 змінив ім`я на « ОСОБА_1 », про що 07.07.2017 року складено відповідний запис №12.

Згідно копії рішення Балтського районного суду Одеської області від 13.12.2004 року визнано договір купівлі-продажу домоволодіння з усіма будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 таким, що відбувся та дійсним. Визнано за ОСОБА_9 право власності на домоволодіння з усіма будівлями, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю 10600 грн., яке раніше належало ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав а нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 130216205 від 09.07.2018 року власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_10 , підстава виникнення права власності: рішення Балтського районного суду Одеської області від 13.12.2004 року.

Згідно звіту про оцінку майна від 30.08.2022 року, оціночна вартість житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 складає без ПДВ 160000,00 грн.

Згідно розпорядження Балтської міської ади Одеської області №28 від 18.02.2016 року «Про перейменування вулиць та провулків населених пунктів Балтської об`єднаної територіальної громади вул.Петровського була перейменована на вулицю Канатна.

Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, враховуючи, що спірне домоволодіння, розташоване за адресою: за адресю: АДРЕСА_1 є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв`язку з чим суд доходить висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні.

Твердження відповідачки, що вищевказане домоволодіння нею було придбано за її особисті кошти, які вона заробила та зберігала у себе ще до реєстрації шлюбу не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, доказів на підтвердження вищезазначеного нею до суду не було надано, а тому суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 є підставними та такими, що підлягють задоволенню.

Позивач просив стягнути з відповідачки всі судові витрати у справі.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Зазначений правовий висновок узгоджується з позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року справа N 755/9215/15-ц, провадження N 14-382цс19.

При цьому, Велика палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16, роз`яснила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги позивачем надано договір про надання правової допомоги від 05.07.2018, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Цуркан О.О., розрахунок сум судових витрат, опис робіт, виконаних адвокатом Цуркан О.О. та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги відповідно до договору про надання правової допомоги від 05.07.2018 №16/18, квитанцію 16/18 від 10.07.2018 про оплату позивачем ОСОБА_1 винагороди адвокату у сумі 3000.00 грн, копію ордера серії ОД №307047 адвоката Цуркан О.О.

Проте представником позивача не надано документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження. Таким чином, на підставі викладеного, що вимога позивача про стягнення витрат на правову допомогу не підлягає задоволенню.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, враховуючи задоволення позовних вимог, та враховуючи, що позивачем було сплачено судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1984,20 грн., тому сума сплаченого судового збору в зазначеному розмірі підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265, ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 в порядку розподілу спільного майна подружжя право власності на частку домоволодіння за адресю: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 сплачений ним судовий збір у розмірі 1984 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири) грн. 20 коп.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягненні витрат на правову допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) грн. відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Г.В.Павловська

Повне судове рішення складено та підписано 12.05.2025 року