ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року

м. Київ

справа № 183/2733/13-ц

провадження № 61-15208св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Гудими Д. А, Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І.,

учасники справи:

заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,

особа, дії якої оскаржуються, - приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька Оксана Олександрівна,

заінтересована особа (стягувач) - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2024 року в складі судді Парфьонова Д. О. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року в складі колегії суддів: Гапонова А. В., Новікової Г. В., Никифоряка Л. П.,

Історія справи

Короткий зміст скарги

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулась зі скаргою на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О. О. (далі - приватний виконавець Русецька О. О.), заінтересована особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (далі - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»).

На обґрунтування скарги зазначила, що 20 червня 2024 року за адресою її реєстрації та проживання з`явились приватний виконавець та його помічник для складання акта опису та арешту належної заявнику 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 . Цього дня їй стало відомо про виконавче провадження № НОМЕР_2, відкрите 26 грудня 2023 року приватним виконавцем Русецькою О. О.

24 червня 2024 року ОСОБА_1 отримала можливість ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження в офісі приватного виконавця Русецької О. О. та зробити копії документів з ідентифікатором. Як стало відомо заявнику з Автоматизованої системи виконавчого провадження 25 червня 2024 року: 1) 26 грудня 2023 року приватним виконавцем винесено: постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 183/2733/13-ц, виданого 26 січня 2016 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» боргу в розмірі 2 467 003,56 грн та винагороди приватного виконавця у розмірі 246 700,36 грн; постанову про стягнення витрат на проведення виконавчих дій; постанову про стягнення з боржника основної винагороди; 2) 17 січня 2024 року - постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних; 3) 18 січня 2024 року - постанову про арешт коштів боржника; постанову про арешт майна боржника; постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника; 4) 20 червня 2024 року - постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

На переконання заявника, дії приватного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження та вчинення виконавчих дій є неправомірними, вчинені з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження», винесені нею постанови такими, що підлягають скасуванню, оскільки 26 січня 2016 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області ПАТ «КБ «Надра» видано виконавчий лист зі строком пред`явлення до виконання - один рік. Цей виконавчий лист пред`явлено ПАТ «КБ «Надра» до виконання до Ленінського ВДВС м. Дніпропетровська, яким відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1. Постановою заступника начальника Ленінського ВДВС м. Дніпропетровська Пономаренко О. О. від 08 грудня 2016 року виконавчий документ повернуто стягувачеві на підставі пункту 9 частини третьої статті 37, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» з формулюванням: встановлення законом заборони щодо звернення стягнення на майно боржника.

Водночас норми Закону України від 03 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон № 1304-VII) не встановлював заборону примусового звернення стягнення (відчуження без згоди власника) на вільну від забудови земельну ділянку. Таким чином, земельна ділянка, на яку судом звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитом, не відносилась до об`єкту житлового фонду, а на неї не розповсюджувалась заборона щодо звернення стягнення, висновок про причини повернення є безпідставним. Отже, оскільки ПАТ КБ «Надра» не скористалося своїх правом і повторно у визначений строк виконавчий лист для примусового виконання не пред`явило, то стягувач пропустив строк його пред`явлення до виконання.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2021 року у справі № 183/2733/13-ц заяву ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про заміну стягувача у виконавчому листі та поновлення строку для його пред`явлення задоволено частково. Замінено сторону стягувача у виконанні рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2014 року у справі № 183/2733/13-ц за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, з ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». У поновленні строку пред`явлення виконавчого листа до виконання відмовлено. Підставою відмови у поновленні строку вказано те, що ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» не надано жодних належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. На момент купівлі у ПАТ «КБ «Надра» 17 липня 2020 року права вимоги, у тому числі і за договорами, укладеними з боржниками, строки пред`явлення виконавчого документу спливли.

Заявник зазначала, що, усвідомлюючи пропуск строку пред`явлення виконавчого документа № 183/2733/13-ц до виконання, ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» у серпні 2021 року звернулось до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницького С. І., яким 12 серпня 2021 року вчинено виконавчий напис № 2236 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» заборгованості за кредитним договором від 03 червня 2008 року № 829635ФЛ, сторонами якого є ВАТ КБ «Надра» і ОСОБА_1 , в розмірі 6 100 970,69 грн. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 травня 2024 року у справі № 205/13611/23 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 2236, вчинений 12 серпня 2021 року.

21 грудня 2023 року, отримавши позовну заяву ОСОБА_1 , ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» знову подало виконавчий лист приватному виконавцю і виконавче провадження було відкрито. Заявник вказувала, що дії приватного виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 183/2733/13-ц, виданого 26 січня 2016 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у сумі 2 467 003,56 грн та всіх інших постанов в межах цього виконавчого провадження є неправомірними.

У матеріалах виконавчого провадження міститься інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18 січня 2024 року про право власності боржника ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,2 га, кадастровий номер :03:02:0038, за адресою: АДРЕСА_2 , іпотекодержателем якої зареєстровано стягувача ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». Водночас, не накладаючи стягнення на земельну ділянку, 20 червня 2024 року приватний виконавець здійснила вихід за місцем проживання боржника ОСОБА_1 та склала постанову про опис та арешт майна боржника - 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , що порушує права заявника та є неправомірним.

ОСОБА_1 просила:

визнати неправомірними дії приватного виконавця Русецької О. О. щодо винесення постанов про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 від 26 грудня 2023 року та про опис та арешт майна боржника від 20 червня 2024 року;

зобов`язати приватного виконавця Русецьку О. О. скасувати постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 від 26 грудня 2023 року, про опис та арешт майна боржника від 20 червня 2024 року, а також всі інші примусові дії, вчинені в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_2.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2024 року скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця Русецької О. О. задоволено частково.

Визнано неправомірною постанову приватного виконавця Русецької О. О. про опис та арешт майна боржника від 20 червня 2024 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2.

Скасовано арешт, накладений постановою приватного виконавця Русецької О. О. про опис та арешт майна боржника від 20 червня 2024 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2.

У задоволенні іншої частини скарги відмовлено.

Суд першої інстанції вказав, що враховуючи підстави повернення виконавчого документа стягувачу (пункт 9 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»), трирічний строк пред`явлення виконавчого документа до виконання розпочався з 28 вересня 2021 року (день закінчення строку дії заборони) і приватним виконавцем правомірно, у встановлені законодавством строки, відкрите виконавче провадження.

Крім того, суд урахував, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві від 08 грудня 2016 року № НОМЕР_1 не оскаржувалась, є чинною, виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, не визнавався, а приватний виконавець не наділений повноваженнями самостійно тлумачити постанови інших органів виконавчої служби.

Посилання заявника на мотиви відмови в поновленні строку, викладені у постановленій судом ухвалі від 20 травня 2021 року суд не прийняв до уваги, оскільки виконавчий лист та постанова державного виконавця при розгляді заяви про заміну стягувача та поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання на дослідження суду не надавались, а відомості про пред`явлення його до виконання та підстави повернення його стягувачу не були предметом дослідження. За таких обставин мотиви, викладені судом в постановленій ухвалі, не можуть бути взяті до уваги при розгляді скарги.

Посилання ОСОБА_1 на те, що саме первісний стягувач або нинішній стягувач повинні були оскаржувати постанову державного виконавця, є безпідставними, оскільки заявник як сторона виконавчого провадження також має право оскаржити таку постанову. Знаючи про укладення нею договору поруки та іпотеки належного їй майна, вона не могла не знати про зобов`язання, які взяла на себе під час укладення таких договорів, про можливість як судового, так і виконавчого провадження щодо вказаних договорів та їх наслідків.

Матеріали виконавчого провадження свідчать, що приватним виконавцем отримано відомості про наявність коштів на банківських рахунках боржника, отримання ним заробітної плати та наявності у власності іншого нерухомого майна - земельної ділянки, кадастровий номер :03:020:0038, саме на яку звернуто стягнення судом у рахунок заборгованості судовим рішенням.

Таким чином установлено, що при наявності у боржника коштів та рухомого майна, а також окремої від приватного будинку земельної ділянки, приватний виконавець всупереч встановленому Законом порядку черговості звернення стягнення на різні види майна боржника, звернув стягнення на квартиру, в якій проживає боржник, що може мати наслідком незаконне позбавлення особи права власності на житло.

При виконанні судового рішення, приватний виконавець хоча і переслідував легітимну мету, спрямовану на задоволення вимог стягувача, проте примусове стягнення на майно боржника повинно відбуватись у повній відповідності до вимог закону, тому втручання в мирне володіння майном вчинене з порушенням встановленої національним законом процедури, не може вважатись правомірним.

За таких обставин суд вважав за необхідне визнати постанову приватного виконавця Русецької О. О. про опис та арешт майна боржника від 20 червня 2024 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 неправомірною.

Вирішуючи питання щодо способу усунення порушеного права, суд виходив з того, що заявник просив зобов`язати приватного виконавця Русецьку О. О. поновити порушені права боржника та скасувати постанову від 20 червня 2024 року про опис та арешт майна боржника в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_2. Водночас право на скасування постанови виконавця надано начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень положеннями частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження». Також у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець (частина третя статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»). Проте у цій справі постанову винесено приватним виконавцем. Норми Закону України «Про виконавче провадження» не надають права приватному виконавцеві скасовувати постанову після визнання її неправомірною судом, як і скасовувати накладений такою постановою арешт. При цьому норма частини п`ятої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, суд вважав, що належним способом усунення порушеного права боржника у даному випадку є зняття саме судом арешту, накладеного спірною постановою приватного виконавця.

Отже, суд вважав, що скарга підлягає частковому задоволенню в частині, що стосується правомірності прийняття постанови приватного виконавця Русецької О. О. та поновлення порушених прав заявника в цій частині, а в іншій частині вимог скарги слід відмовити.

Інші доводи та посилання заявника, стягувача, приватного виконавця викладені у скарзі, запереченнях та відповіді на заперечення, як самі по собі так і у сукупності не є істотними підставами для визнання дій/бездіяльності приватного виконавця, винесених нею постанов, неправомірними, а тому не приймаються судом до уваги та відхиляються як необґрунтовані.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року апеляційну скаргу Русецької О. О. задоволено.

Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2024 року скасовано в частині задоволення скарги ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця Русецької О. О., заінтересована особа - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».

У визнанні неправомірною постанови приватного виконавця Русецької О. О. про опис та арешт майна боржника від 20 червня 2024 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 та скасуванні арешту, накладеного постановою приватного виконавця Русецької О. О. про опис та арешт майна боржника від 20 червня 2024 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2, відмовлено.

В іншій частині ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2024 року залишено без змін.

Апеляційний суд з висновками суду першої інстанції не погодився та зазначив, що борг ОСОБА_1 (з урахуванням виконавчого збору) становить майже 3 000 000,00 грн. Відповідно до копії договору купівлі-продажу земельної ділянки, скаржник придбала земельну ділянку у 2008 році за 989 800,00 грн Вартість вказаної земельної ділянки на час виконання виконавчих дій не відома, але якщо виходити з цієї ціни, вартості земельної ділянки явно не вистачатиме для погашення боргу. Крім того, матеріали справи не містять доказів існування інших коштів або іншого майна, що може погасити борг ОСОБА_1 .

Ухвала суду першої інстанції не містить конкретики, в ухвалі не зазначено, які грошові суми, або яке саме майно (його вартість) не були враховані приватним виконавцем.

Відсутність коштів на рахунку боржника, відсутність рухомого та нерухомого майна, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу, без звернення стягнення на єдине житло боржника неможливе, а тому опис й арешт майна боржника від 20 червня 2024 року не може вважатися необґрунтованим.

Такими чином, приватний виконавець Русецька О. О. діяла в межах Закону України «Про виконавче провадження» й підстав для визнання неправомірною постанови приватного виконавця про опис та арешт майна боржника від 20 червня 2024 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 немає.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просила ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги на дії та рішення приватного виконавця.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

виконавець зобов`язаний діяти відповідно до закону, дотримуючись принципів справедливості та пропорційності втручання у права боржника (частина друга статті 1 Закону України «Про виконавче провадження»). Опис і арешт майна, здійснені постановою приватного виконавця від 20 червня 2024 року, порушують ці принципи, не враховують права заявника на недоторканність власності;

суд першої інстанції не провів належного розгляду всіх обставин справи, що суперечить принципам процесуального права та забезпечення рівних можливостей для сторін у судовому процесі, закріплених у статтях 2, 7 ЦПК України. Суд не дав належної оцінки обґрунтуванням і доказам, які подані нею, що призвело до часткової відмови в задоволенні скарги. Апеляційний суд не врахував порушень, допущених судом першої інстанції, не надав оцінки доказам, що підтверджували неправомірність дій та рішень приватного виконавця;

оскільки Закон № 1304-VII не встановлював заборону примусового звернення стягнення (відчуження без згоди власника) на вільну від забудови земельну ділянку, то після повернення виконавчого документа стягувачу 08 грудня 2016 року, виданий судом виконавчий лист мав бути пред`явленим стягувачем повторно для примусового виконання у строк до 07 грудня 2019 року. Проте банк не скористався своїх правом і повторно у визначений строк виконавчий лист для примусового виконання не пред`явив, а отже пропустив строк для його пред`явлення;

стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Поважність причин пропуску строку є оціночним поняттям та має встановлюватися в кожному окремому випадку на підставі відповідних доказів, які у свою чергу оцінюються судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Поважними причинами пропуску строку можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії та підтверджені належними доказами;

відповідно до порядку примусового звернення стягнення коштів з боржника, врегульованого Законом України «Про виконавче провадження», першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності - на об`єкти нерухомості. Правило щодо застосування встановленої законом черговості звернення стягнення на майно боржника, а саме, що в першу чергу звернення стягнення повинно відбуватись на кошти та рухоме майно, має істотне значення. Відповідно звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна на підставі частини першої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» здійснюються у виключному випадку у разі відсутності у боржника достатніх коштів чи рухомого майна;

виконавчий лист від 26 січня 2016 року № 183/2733/13-ц було повернуто стягувачу ПАТ КБ «Надра» на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Тому строк повторного пред`явлення виконавчого листа для примусового виконання відповідно до вимог частини першої статті 12 вказаного Закону сплив 07 грудня 2019 року. Отже, у стягувача ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» не було права для повторного подання виконавчого документа для виконання, а у приватного виконавця відсутні підстави для повторного прийняття виконавчого листа для повторного виконання та відкриття нового виконавчого провадження. Це свідчить про порушення приватним виконавцем Русецькою О. О. при винесені постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 щодо повторного виконання виконавчого листа № 183/2733/13-ц вимог частини п`ятої статті 37, частин першої, п`ятої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», дає підстави для визнання її дій неправомірними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження та інших постанов, винесених в межах виконавчого провадження № НОМЕР_3;

стягувач ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», зловживаючи своїми правами, вдруге пред`явив до примусового виконання виконавчий лист № 183/2733/13-ц, строк пред`явлення якого до виконання закінчився 07 грудня 2019 року, і цю обставину підтверджено судом під час відмови у поновленні строку для його пред`явлення. Отже, відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 щодо виконання виконавчого листа № 183/2733/13-ц є неправомірним та таким, що не відповідає вимогам ЦПК України, Закону України «Про виконавче провадження» та порушує права заявника.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 листопада 2024 року відкрито касаційне провадження у справі № 183/2733/13-ц і витребувано справу із суду першої інстанції.

У грудні 2024 року матеріали справи № 183/2733/13-ц надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 30 квітня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 26 листопада 2024 року зазначено, що доводи касаційної скарги містять підстави касаційного оскарження, передбачені абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України (порушення норм процесуального права).

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2014 року в справі № 183/2733/13-ц позов ПАТ «КБ «Надра» задоволено частково. Стягнено солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 03 червня 2008 року № 829635/ФЛ в розмірі 2 467 003,56 грн, яка складається із заборгованості за непогашеним кредитом у розмірі 1 408 662,82 грн, заборгованості за процентами у розмірі 925 895,61 грн, пені за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі 132 445,13 грн. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «КБ «Надра» за кредитним договором від 03 червня 2008 року № 829635/ФЛ в сумі 2 467 003,56 грн звернено стягнення на земельну ділянку площею 0,2000 га, кадастровий номер :03:020:0038, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03 червня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Безталанною О. А., за реєстровим № 1000, і є предметом іпотеки згідно договору іпотеки № 829635/ФЛ-1, посвідченого 03 червня 2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Безталанною О. А., за реєстровим № 1005. Встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», із початковою ціною продажу, яку буде визначено в межах виконавчого провадження на підставі статті 58 Закону України «Про виконавче провадження». Стягнено солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» судові витрати в сумі 3 252,08 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням суду, крім іншого, встановлено, що 03 червня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є стягувач, та відповідачем ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 829635/ФЛ, на підставі якого банк надав позичальнику кредит на придбання нерухомого майна (земельної ділянки) у сумі 179 228,00 дол. США. Водночас ОСОБА_1 зобов`язувалася щомісячно до 10 числа поточного місяця вносити на рахунок банку мінімально необхідні платежі, що включають в себе погашення заборгованості за кредитом, а також сплату процентів за користування кредитом у розмірі 14,49 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Також встановлено, що на забезпечення належного виконання умов кредитного договору, між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 03 червня 2008 року укладений договір іпотеки № 829635/ФЛ-1, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Безталанною О. А. за реєстровим № 1005, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала банку в іпотеку земельну ділянку площею 0,2000 га, кадастровий номер :03:020:0038, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03 червня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Безталанною О. А. за реєстровим № 1000.

Рішення суду набрало законної сили 03 березня 2014 року.

Дані з АСДС Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, довідкова сторінка першого тому справи свідчать, що на виконання рішення суду від 06 січня 2016 року виготовлено та 26 січня 2016 року отримано представником ПАТ «КБ «Надра» виконавчі листи у справі за поданою ним заявою.

20 листопада 2020 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» звернулась до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому листі та поновлення строків на його пред`явлення до виконання.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2020 року заяву ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» повернуто без розгляду.

16 грудня 2020 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» звернулась до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому листі та поновлення строків на його пред`явлення до виконання.

13 квітня 2021 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» звернулася до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2021 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про заміну сторони виконавчого провадження.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2021 року заяву ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», заінтересовані особи: ПАТ «КБ «Надра», ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про заміну стягувача у виконавчому листі та поновлення строку для його пред`явлення задоволено частково. Замінено сторону стягувача у виконанні рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2014 року у справі № 183/2733/13-ц з ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». У задоволенні іншої частини заяви відмовлено. Ухвала суду, крім іншого, мотивована тим, що ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» не надано жодних належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. На момент купівлі у ПАТ «КБ «Надра» 17 липня 2020 року права вимоги, у тому числі і за договорами, укладеними з боржниками, строки пред`явлення виконавчого документу сплили, крім того, після такої купівлі пройшло більше року, що свідчить про відсутність належної зацікавленості стягувача у реалізації своїх прав щодо примусового виконання рішення суду.

05 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про перегляд заочного рішення, яку ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2024 року залишено без руху.

24 лютого 2024 року ОСОБА_1 на виконання ухвали суду від 08 лютого 2024 року подала уточнену заяву про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2024 заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення повернуто заявнику з підстав невиконання ухвали суду від 08 лютого 2024 року.

Копії матеріалів виконавчого провадження, які подані до суду, свідчать, що:

26 грудня 2023 року до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О. О. подано заяву ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про примусове виконання рішення суду, в якому викладено, крім іншого, прохання стягнути заборгованість та вчинити виконавчі дії з примусового виконання виконавчого документу. Разом із заявою пред`явлено виконавчий лист № 183/2733/13-ц, виданий 26 січня 2016 року, про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, боржником у якому вказано ОСОБА_1 . Крім того, до заяви долучено копію постанови від 08 грудня 2016 року № НОМЕР_1;

виконавчий лист № 183/2733/13-ц (2/183/393/14), виданий 26 січня 2016 року, містить відмітку в графі «Відмітки про виконання», згідно з якою 08 грудня 2016 року заступник начальника Ленінського ВДВС м. Дніпропетровськ Пономаренко О. О. виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві № НОМЕР_1 на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»;

постановою від 08 грудня 2016 року заступник начальника Ленінського ВДВС м. Дніпропетровськ Пономаренко О. О. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 при примусовому виконанні виконавчого листа № 2/183/393, виданого 26 січня 2016 року, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» боргу в розмірі 2 467 003,56 грн установлено наявність визначеної законом заборони щодо звернення стягнення на майно боржника, внаслідок чого виконавчий документ повернено стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37, 40 Закону України «Про виконавче провадження»;

26 грудня 2023 року приватний виконавець винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № 7367695. Зобов`язано боржника протягом 5 робочих днів, подати декларацію про доходи та майно та попередити боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Стягнено із боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 246 700,36 грн;

27 грудня 2023 року приватний виконавець на адресу боржника направив постанову про відкриття виконавчого провадження від 26 грудня 2023 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 рекомендованим листом трекінг поштового відправлення 039;

26 грудня 2023 року приватний виконавець винесла постанову про стягнення з боржника основної винагороди, направлену сторонам для відома супровідним листом № 62577;

26 грудня 2023 року відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 24 березня 2017 року № 954/5 винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, яку також направлено сторонам для відома супровідним листом № 62576;

26 грудня 2023 року приватний виконавець отримала відповідь Пенсійного фонду України, згідно з якою боржник працює у ТОВ «МАЛБІ ФУДС»;

10 січня 2024 року приватний виконавець отримала відповідь Державної фіскальної служби, згідно з якою боржник на обліку в органах ДФС не перебуває;

18 січня 2024 року приватний виконавець винесла постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові/електронні кошти, що містяться на відкритих боржником рахунках/електронних гаманцях, направлену стягувачу та боржнику супровідним листом № 5037 та в електронній формі іншим адресатам;

з витягу із сайту Міністерства юстиції вбачається, що 18 січня 2024 року при виконанні постанови про арешт коштів, з відомостей з електронного документообігу між банківськими установами та Автоматизованою системою виконавчих проваджень: відповідно до повідомлень АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та АТ «БАНК ВОСТОК» - арешт накладено; згідно з відповідями АТ «УКРСИББАНК», АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», АТ «ОКСІ БАНК», АТ «ОТП БАНК», АТ «ТАСКОМБАНК», АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК», АТ «ІНДУСТРІАЛ БАНК», АТ «ПРОКРЕДИТ БАНК», АТ «Акціонерно-комерційний банк «ЛЬВІВ», АТ «Кредо Банк», АТ «ІДЕЯ БАНК», АТ «АГРОПРОСПЕРІС БАНК», АТ «Банк Авангард», АТ «СЕНС БАНК», АТ «БАНК АЛЬЯНС», ПАТ АБ «ПІВДЕННИЙ», АТ «АЛЬТБАНК», АТ «ОЩАДБАНК», АТ «ІНГ БАНК УКРАЇНА», АБ «УКРГАЗБАНК», АТ «БАНК 3/4», АТ «СКАЙ БАНК», АТ «ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНИЙ БАНК» - відкритих поточних рахунків відносно боржника немає;

18 січня 2024 року приватний виконавець винесла постанову про арешт майна боржника, яку направлено боржнику та стягувачу;

18 січня 2024 року приватним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яку направлено на виконання до ТОВ «МАЛБІ ФУДС», боржнику та стягувачу супровідним листом № 5058;

18 січня 2024 року на адресу боржника направлено виклик про необхідність з`явитись до приватного виконавця 31 січня 2024 року о 11 год 00 хв за відповідною адресою та надати документи;

18 січня 2024 року приватний виконавець отримала інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчужений об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 № 362366260, із якої вбачається наявність у боржника на праві власності на: земельну ділянку, кадастровий номер :03:020:0038, за адресою: АДРЕСА_2 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, щодо якої наявні записи про обтяження, в тому числі: про арешт, накладений Ленінським ВДВС м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2016 року, іпотека, арешт, накладений приватним виконавцем 03 жовтня 2016 року; право власності на 1/3 квартири АДРЕСА_1 ;

19 січня 2024 року приватний виконавець отримала відповідь МВС України, згідно з якою транспортні засоби за боржником не зареєстровані;

20 червня 2024 року приватний виконавець провела опис й арешт майна боржника - 1/3 вказаної квартири, про що винесено відповідну постанову, яку 20 червня 2024 року за № 36496 направлено стягувачу та боржнику.

Також із відомостей Автоматизованої системи виконавчих проваджень вбачається наявність завершеного виконавчого провадження щодо заявника № 66718740, відкритого виконавчого провадження № НОМЕР_2.

Позиція Верховного Суду

Стосовно вимог про визнання неправомірними дій приватного виконавця щодо винесення постанови про опис та арешт майна боржника від 20 червня 2024 року, зобов`язання приватного виконавця скасувати постанову про опис та арешт майна боржника від 20 червня 2024 року

Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20).

Відповідно до статті 447 ЦПК України (тут і далі в редакції, чинній на час розгляду справи судами) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (частина третя статті 451 ЦПК України).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частина третя статті 451 ЦПК України).

Право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18)).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19), від 30 травня 2024 року в справі № 365/74/16-ц (провадження № 61-11358св23)).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом (стаття 10 Закону № 1404-VIII).

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону. Платіжні інструкції на примусове списання коштів або пред`явлення емітенту електронних грошей до погашення в обмін на грошові кошти надсилаються не пізніше наступного робочого дня після накладення арешту та в подальшому не пізніше наступного робочого дня з дня отримання інформації про наявність коштів/електронних грошей, що знаходяться на рахунках/електронних гаманцях. Опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна (частини перша - четверта статті 13 Закону № 1404-VIII).

У статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Крім іншого, виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII).

Згідно з частиною першою статті 48 Закону № 1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Відповідно до частини першої статті 50 Закону № 1404-VIII звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якій фактично проживає боржник.

У справі, що переглядається:

ОСОБА_1 звернулась зі скаргою на дії та рішення приватного виконавця Русецької О. О., заінтересована особа - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», в якій, крім іншого, просила: визнати неправомірними дії приватного виконавця щодо винесення постанови про опис та арешт майна боржника від 20 червня 2024 року та зобов`язати приватного виконавця скасувати постанову про опис та арешт майна боржника від 20 червня 2024 року;

ОСОБА_1 вважала дії приватного виконавця протиправними, оскільки: виконавче провадження відкрито поза межами строку, встановленого Законом № 1404-VIII, а строк виконання виконавчого листа сплив; дії з опису та арешту майна заявника, яке є її житлом, вчинено без дослідження можливості звернення стягнення на інше майно боржника - земельну ділянку;

суд першої інстанції виходив з того, що:

- відповідно до порядку примусового звернення стягнення коштів з боржника, врегульованого нормами Закону № 1404-VIII, першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності - на об`єкти нерухомості;

- правило щодо застосування встановленої законом черговості звернення стягнення на майно боржника, а саме, що в першу чергу звернення стягнення повинно відбуватись на кошти та рухоме майно, має істотне значення. Відповідно, звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна відповідно до частини першої статті 50 Закону № 1404-VIII здійснюються у виключному випадку у разі відсутності у боржника достатніх коштів чи рухомого майна;

- перевірені судом матеріали виконавчого провадження свідчать, що приватним виконавцем отримано відомості про наявність коштів на банківських рахунках боржника, отримання ним заробітної плати та наявності у власності іншого нерухомого майна - земельної ділянки, кадастровий номер :03:020:0038, на яку звернуто стягнення судом у рахунок заборгованості судовим рішенням;

- при наявності у боржника коштів та рухомого майна, а також окремої від приватного будинку земельної ділянки, приватний виконавець всупереч встановленому Законом № 1404-VIII порядку черговості звернення стягнення на різні види майна боржника звернув стягнення на квартиру, в якій проживає боржник, що може мати наслідком незаконне позбавлення особи права власності на житло;

- при виконанні судового рішення, приватний виконавець хоча і переслідував легітимну мету, спрямовану на задоволення вимог стягувача, проте примусове стягнення на майно боржника повинно відбуватись відповідно до вимог закону, тому втручання в мирне володіння майном вчинене з порушенням встановленої національним законом процедури, не може вважатись правомірним. Тому суд першої інстанції вважав за необхідне визнати постанову приватного виконавця Русецької О. О. про опис та арешт майна боржника від 20 червня 2024 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 неправомірною;

суд апеляційної інстанції з висновками суду першої інстанції не погодився та зазначив, що:

- матеріали справи свідчать, що заборгованості ОСОБА_1 (з урахуванням виконавчого збору) становить майже 3 000 000,00 грн;

- відповідно до копії договору купівлі-продажу земельної ділянки, ОСОБА_1 придбала земельну ділянку в 2008 році за 989 800,00 грн (т. 1, а. с. 9), вартість цієї земельної ділянки на час вчинення виконавчих дій невідомий. Тому, якщо враховувати зазначеної ціни, вартості земельної ділянки не буде достатньо для погашення боргу;

- у матеріалах справи немає доказів існування інших коштів або іншого майна, за рахунок яких можливо погасити борг ОСОБА_1 ;

- суд першої інстанції не вказав конкретних аргументів про те, які саме грошові суми, або яке саме майно (його вартість) не були враховані приватним виконавцем під час накладення арешту;

- отже, приватний виконавець Русецька О. О. діяла в межах норм Закону України «Про виконавче провадження» й підстав для визнання неправомірною постанови про опис та арешт майна боржника від 20 червня 2024 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 немає;

встановивши факт відсутності коштів на рахунку боржника, а також відсутність рухомого та нерухомого майна, на яке можливо звернути стягнення у рахунок погашення усього боргу, без звернення стягнення на єдине житло боржника, суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок про те, що постанова про опис та арешт майна боржника від 20 червня 2024 року є правомірною та скасуванню не підлягає.

За таких обставин апеляційний суд обґрунтовано скасував ухвалу суду першої інстанції в частині задоволених вимог скарги ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця Русецької О. О., заінтересована особа -ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».

Аргумент касаційної скарги про неправомірне вчинення приватним виконавцем дій з опису та арешту майна заявника, яке є її житлом, без дослідження можливості звернення стягнення на інше майно боржника (земельну ділянку), є необґрунтованим. Суди вказані обставини досліджували, за результатами апеляційного перегляду зроблено обгрунтований висновок про недостатність іншого, крім житла, майна для погашення заборгованості заявника.

Доводи касаційної скарги у цій частині висновки суду не спростовують та зводяться до власного тлумачення боржником норм матеріального та процесуального права, переважно спрямовані на необхідність переоцінки доказів Верховним Судом, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Стосовно вимог скарги про визнання неправомірними дій приватного виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 26 грудня 2023 року та зобов`язання приватного виконавця скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 26 грудня 2023 року, а також всі інші примусові дії, вчинені в рамках виконавчого провадження

У пункті 5 частини третьої статті 2 ЦПК України вказано, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність.

Диспозитивність - один з основних принципів судочинства, на підставі якого особа (зокрема, позивач чи відповідач), самостійно вирішує, чи оскаржувати рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку та в яких межах.

Диспозитивність - один з основних принципів судочинства, на підставі якого особа (зокрема, позивач чи відповідач), самостійно вирішує, чи оскаржувати рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку та в яких межах (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2023 року у справі № 757/42885/19-ц (провадження № 61-9060св22)).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Касаційний суд вже звертав увагу, що:

підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції є ухвалення цим судом рішення без додержання норм матеріального або процесуального права, і такий висновок має робитися судом апеляційної інстанції тільки у тому разі, якщо судове рішення суду першої інстанції переглядається по суті. Якщо в певній частині судове рішення суду першої інстанції не оскаржується в апеляційному порядку, то це не є підставою для його скасування із вказівкою про це в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції. Тобто, якщо в певній частині судове рішення суду першої інстанції не оскаржується в апеляційному порядку, то в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути вказано, з урахуванням доводів та вимог апеляційної скарги, в якій саме частині судове рішення суду першої інстанції скасовано (змінено або залишено без змін) (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 761/6295/17 (провадження № 61-3830св19), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 грудня 2021 року в справі № 210/3890/19 (провадження № 61-6280св20));

підставою для залишення судового рішення суду першої інстанції без змін є ухвалення судом першої інстанції судового рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і такий висновок має робитися судом апеляційної інстанції тільки у тому разі, якщо судове рішення суду першої інстанції переглядається по суті. Якщо в певній частині судове рішення суду першої інстанції не оскаржується в апеляційному порядку, то це не є підставою для залишення судового рішення суду першої інстанції без змін, із вказівкою про це в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції. Тобто, якщо в певній частині судове рішення суду першої інстанції не оскаржується в апеляційному порядку, то в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути вказано, з урахуванням доводів та вимог апеляційної скарги, в якій саме частині судове рішення суду першої інстанції залишено без змін (змінено чи скасовано). У разі, якщо судове рішення суду першої інстанції повністю оскаржується в апеляційному порядку, то в апеляційного суду відсутні підстави для вказівки в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції про те, що судове рішення залишаться без змін тільки в певній частині (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 лютого 2022 року в справі № 362/2035/18 (провадження № 61-15365св21)).

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частини перша, друга, четверта статті 367 ЦПК України).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті (пункт 1 частини першої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 абзацу 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

У справі, що переглядається:

ОСОБА_1 звернулась зі скаргою на дії та рішення приватного виконавця Русецької О. О., заінтересована особа - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», в якій, крім іншого, просила: визнати неправомірними дії приватного виконавця щодо винесення постанов про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 від 26 грудня 2023 року та зобов`язати приватного виконавця скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 від 26 грудня 2023 року, а також всі інші примусові дії, вчинені в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_2;

заявник вважала дії приватного виконавця протиправними в цій частині, оскільки: виконавче провадження відкрито поза межами строку, встановленого Законом № 1404-VIII, а строк виконання виконавчого листа сплив;

ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2024 року скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця Русецької О. О. задоволено частково. Визнано неправомірною постанову приватного виконавця Русецької О. О. про опис та арешт майна боржника від 20 червня 2024 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2. Скасовано арешт, накладений постановою приватного виконавця Русецької О. О. про опис та арешт майна боржника від 20 червня 2024 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2. У задоволенні іншої частини скарги відмовлено;

в апеляційному порядку оскаржила ухвалу суду першої інстанції лише приватний виконавець Русецька О. О. в частині визнання неправомірною постанови про опис та арешт мана боржника від 20 червня 2024 року в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 (т. 2 а. с. 168-170);

проте під час апеляційного перегляду суд апеляційної інстанції на вказане уваги не звернув та переглянув ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2024 року в повному обсязі, зазначивши, зокрема в резолютивній частині: «Апеляційну скаргу Русецької Оксани Олександрівни , в інтересах якої діє адвокат Кувшинова Наталя Володимирівна задовольнити. Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2024 року скасувати в частині задоволення скарги ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни, заінтересовані особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». У визнані неправомірною постанову приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни про опис та арешт майна боржника від 20 червня 2024 року ВП № НОМЕР_2 та скасуванні арешту, накладеного постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни про опис та арешт майна боржника від 20 червня 2024 року ВП № НОМЕР_2, відмовити. В іншій частині ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2024 року залишити без змін»;

таким чином, апеляційний суд вийшов за межі доводів та вимог апеляційної скарги, зазначивши в резолютивній частині постанови про залишення ухвали Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2024 року в іншій частині без змін, чим порушив частину першу статті 367 ЦПК України;

у касаційній скарзі ОСОБА_1 оскаржує ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року в повному обсязі. Водночас постанова апеляційного суду за результатами перегляду за апеляційною скаргою приватного виконавця Русецької О. О. ухвалена з порушенням меж апеляційного перегляду, мотивувальна частина постанови не містить висновків щодо вимог скарги про визнання неправомірними дій приватного виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 26 грудня 2023 року та зобов`язання приватного виконавця скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження та 26 грудня 2023 року, а також всі інші примусові дії, вчинені в рамках виконавчого провадження. Тому вказана постанова апеляційного суду не може бути предметом касаційного перегляду за касаційною скаргою ОСОБА_1 у частині вимог, які не були предметом апеляційного перегляду, тому суд касаційної інстанції не переглядає доводи касаційної скарги в зазначеній частині.

За таких обставин постанову апеляційного суду в частині вимог про визнання неправомірними дій приватного виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 26 грудня 2023 року та зобов`язання приватного виконавця скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 26 грудня 2023 року, а також всі інші примусові дії, вчинені в рамках виконавчого провадження слід скасувати.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що постанова апеляційного суду частково ухвалена з порушенням норм процесуального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що: касаційну скаргу слід задовольнити частково; постанову апеляційного суду в частині вимог про визнання неправомірними дій приватного виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 26 грудня 2023 року та зобов`язання приватного виконавця скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 26 грудня 2023 року, а також всі інші примусові дії, вчинені в рамках виконавчого провадження скасувати; ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в частині вимог про визнання неправомірними дій приватного виконавця щодо винесення постанови про опис та арешт майна боржника від 20 червня 2024 року, зобов`язання приватного виконавця скасувати постанову про опис та арешт майна боржника від 20 червня 2024 року залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року в частині вимог про визнання неправомірними дій приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 26 грудня 2023 року та зобов`язання приватного виконавця скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 26 грудня 2023 року, а також всі інші примусові дії, вчинені в рамках виконавчого провадження, скасувати.

Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року в частині вимог про визнання неправомірними дій приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни щодо винесення постанови про опис та арешт майна боржника від 20 червня 2024 року, зобов`язання приватного виконавця скасувати постанову про опис та арешт майна боржника від 20 червня 2024 року залишити без змін.

З прийняттям постанови суду касаційної інстанції постанова Дніпровського апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року в скасованій частині втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко