ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/4451/23 Головуючий суддя І інстанції Нечипоренко І. М.
Провадження № 22-ц/818/863/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають із сімейних відносин, з них
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Холод М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 01 листопада 2024 року, у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця по справі № 619/4451/23 (провадження 4-с/619/39/24), заінтересовані особи: Дергачівський ВДВС у Харківському районі Харківської області СМУЮ, ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 в системі «Електронний суд» звернувся зі скаргою на дії державного виконавця по справі № 619/4451/23 (провадження 4-с/619/39/24),у якій просить скасувати постанову державного виконавця Дергачівського ВДВС у Харківському районі Харківської області СМУЮ Овчаренко Ю.В. від 23.09.2024 про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1; звернутися до Дергачівського районного суду Харківської області для повернення виконавчого листа від 02.07.2024 у справі №619/4451.

Скарга мотивована тим, що на виконанні Дергачівський ВДВС у Харківському районі Харківської області СМУЮ знаходилося виконавче провадження № НОМЕР_1 про «Зобов`язання ОСОБА_2 повідомляти батька дитини ОСОБА_1 на електронну пошту про фактичне перебування дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у разі його зміни, про захворювання дитини, про виклик йому лікаря, поставлений діагноз, стан дитини, необхідні ліки, адреси лікарні, впродовж моменту настання таких обставин». Постановою державного виконавця виконавче провадження НОМЕР_1 було закінчено на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», з чим він не згоден, оскільки рішення суду боржником не виконано, відтак відсутні підстави для закриття провадження.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 01 листопада 2024 року у задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить її скасувати та задовольнити його скаргу. Скаргу розглядати в режимі відеоконференції з обов`язковою участю скаржника (скаржник з власних засобів зв`язку поза межами суду).

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувану ухвалу постановлено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вказав, що Суд помилково застосував норму статті 63 Закону в зв`язку з тим що у рішенні суду мова йде про регулярний та систематичний контакт з дитиною, в якому надання інформації про дитину є його складовою частиною. В зв`язку з чим виконання рішення суду має відбуватися згідно норм статті 64 Закону, яке стосується контакту дитини з батьками.

Суд не звернув уваги на аргументи скаржника та помилився із застосуванням норм права. Зокрема суд не завернув увагу на приписи статті 2 Конвенції про контакт з дітьми (ETS N 192), ратифіковану в Україні 20.09.2006 року про те, що до поняття контакту з дитиною входить надання інформації її батькам про дитину або дитині про батьків.

Відтак рішення суду фактично зобов`язувало боржника систематично та регулярно надавати інформацію про дитину його батькові, що не може розглядатися як зобов`язанням вчинити дії згідно статті 63 Закону. Рішенням суду чітко визначено що кожного разу коли відбулась зміна фактичного перебування дитини або коли дитина захворіла боржник протягом доби повинен про це повідомити батька, відтак таке інформування є частиною контакту та побачень дитини з батьком, що виконується відповідно до статті 64-1 Закону. Суд не може не керуватися положеннями міжнародної Конвенції про контакт з дітьми, яка ратифікована в Україні, а відтак є обов`язковою для виконання та застосування у судах. Обов`язок боржника після не виконання рішення не зникає та в подальшому у разі зміни перебування дитини або його захворювання боржник повинен і надалі повідомляти батька інформацію про дитину чим виконується вимога щодо контакту між дитиною та батьком.

Закриттям виконавчого провадження порушується складова контакту, що суперечить рішенню суду та положенню вказаної Конвенції.

Суд не звернув уваги на обґрунтування скарги, вимоги міжнародної Конвенції про контакт з дітьми, вимоги статті 64-1 Закону, на підставі якої проводились виконавчі дії у виконавчому провадженні НОМЕР_1. Згідно положень статті 64-1 Закону закриття виконавчого провадження передбачене лише після виконання рішення суду в повному обсязі (частина 5), що не було встановлено виконавцем. Забезпечення виконання судового рішення є обов`язком держави, яка повинна забезпечувати ефективні системи виконання судових рішень, а також функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалено обов`язкове судове рішення. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя.

Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили (рішення Європейського суду з прав людини «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Іммобільяре Саффі проти Італії» від 28 липня 1999 року). Відтак виконавче провадження НОМЕР_1 не повинно закриватися через встановлення факту невиконання рішення суду боржником. В рамках виконавчого провадження повинні вчинятися інші виконавчі дії для виконання рішення суду своєчасно та в повному обсязі до його виконання, та закриття на підставі виконання рішення суду. Більш того виконавче провадження повинно поновлюватися у разі перешкод боржника та не надання інформації у разі зміни фактичного перебування дитини або його захворювання, згідно з частини 6 статті 64-1 Закону.

Наведені в ухвалі висновки Верховного суду від 07 липня 2022 року у справі № 712/12377/17, від 18 січня 2023 року у справі № 757/7499/17, від 29 травня 2023 року в справі № 760/34745/21 жодним чином не стосуються виконання рішення щодо контакту дитини з батьком, а тому не можуть бути застосовані у цій справі.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення заявника, розглянула справу за відсутності інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.

Відмовляючи у задоволенні скарги суд перший інстанції зазначив, що під час примусового виконання виконавчого провадження, державний виконавець діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначений Законом України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

За правилами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Згідно частин другої, третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Стаття 64-1 вищевказаного Закону України передбачає наступний порядок виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною:

1. Виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

2. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

3. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

4. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

5. У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

6. Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею.

7. Рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку, встановленому статтею 63 цього Закону.

У статті 63 вказаного Закону України визначений наступний порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення:

1. За рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

2. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

3. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

4. Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

У статті 64 зазначеного Закону України визначений порядок виконання рішення про відібрання дитини:

1. Під час виконання рішення про відібрання дитини державний виконавець проводить виконавчі дії за обов`язковою участю особи, якій дитина передається на виховання, із залученням представників органів опіки і піклування.

2. За необхідності державний виконавець може звернутися до суду з поданням щодо вирішення питання про тимчасове влаштування дитини до дитячого або лікувального закладу.

3. У разі якщо боржник перешкоджає виконанню рішення про відібрання дитини, до нього застосовуються заходи, передбачені цим Законом.

Відповідно до п. 8, 10,11 розділу IX Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2квітня 2012року №512/5 державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником рішення про встановлення побачення з дитиною у час та у місці побачення стягувача з дитиною, визначені рішенням або державним виконавцем. У разі виконання боржником рішення виконавець складає акт, що підписується сторонами виконавчого провадження, та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону. Якщо після закінчення виконавчого провадження з виконання рішення про встановлення побачення з дитиною з підстави, передбаченої пунктом 9 статті 39 Закону, до державного виконавця надійшла заява про відновлення виконавчого провадження у зв`язку із перешкоджанням боржником побаченню стягувача з дитиною, державний виконавець виносить постанову про відновлення виконавчого провадження. Постанова про відновлення виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадженням та до суду, який видав виконавчий документ. Після пред`явлення виконавчого документа до виконання державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені статтею 64-1 Закону.

Судом встановлено, що за заявою ОСОБА_1 постановою державного виконавця Дергачівського ВДВС у Харківському районі Харківської області СМУЮ від 25.07.2024 відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа № 619/4451/23 виданого 02.07.2024 Дергачівським районним судом Харківської області про «Зобов`язання ОСОБА_2 повідомляти батька дитини ОСОБА_1 на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_2 про адресу фактичного перебування дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у разі її зміни, про захворювання дитини, про виклик йому лікаря, поставлений діагноз, стан дитини, необхідні ліки, адреси лікарні, впродовж доби з моменту настання таких обставин» (а.с. 45).

08.08.2024, 19.08.2024, 26.08.2024, 11.09.2024 державним виконавцем складено акти про відсутність ОСОБА_2 та малолітнього ОСОБА_4 , 2015 р.н. за адресами: АДРЕСА_1 ( а.с. 26-31).

28.08.2024 державним виконавцем винесено постанову, якою за невиконання рішення суду накладено на боржника ОСОБА_5 штраф на користь держави в розмірі 1700,00 грн та зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та попереджена про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення (а.с. 8).

Відповідно до постанови державного виконавця від 13.09.2024 за невиконання рішення суду накладено на боржника ОСОБА_5 штраф на користь держави в розмірі 3400,00 грн та зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та попереджена про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення (а.с. 7).

20.09.2024 старшим державним виконавцем на адресу ВП № 3 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області направлено подання (повідомлення) про притягнення боржника ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності за ознаками складу злочину, передбаченого ст. 382 КК України (а.с. 5-6).

Постановою державного виконавця від 23.09.2024 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №619/4451/23, що виданий 02.07.2024 Дергачівським районним судом Харківської області закінчено на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39, 40 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с. 41).

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Конституції України).

У даному випадку заявник ОСОБА_1 звернувся до державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання заочного рішення Дергачівського від 12 березня 2024 року у справі № 619/4451/23 (провадження № 2/619/82/24) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення йому перешкод у вихованні та спілкуванні з його малолітнім сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який з урахування змін, внесених постановою Харківського апеляційного суду від 11.06.2024 (провадження № 22ц/818/2033/24) було встановлено ОСОБА_1 додатковий порядок участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме:

- необмежене спілкування батька ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку;

- зобов`язання ОСОБА_5 повідомляти батька дитини, ОСОБА_1 ,на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_2 : про адресу фактичного перебування дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у разі її зміни, про захворювання дитини, про виклик йому лікаря, поставлений діагноз, стан дитини, необхідні ліки, адреси лікарні впродовж доби з моменту настання таких обставин.

- зобов`язання ОСОБА_5 забезпечувати зв`язок ОСОБА_1 з сином ОСОБА_6 засобами телефонного, поштового, електронного, відео та іншого засобу зв`язку кожної неділі з 18:00 до 20:00 години.

Вказаною постановою Харківського апеляційного суду від 11.06.2024 року у справі № 619/4451/23 було встановлено, що ОСОБА_1 до цього вже звертався до суду з аналогічними заявами, на підставі яких рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 22.02.2018 по справі № 619/3051/17 з урахуванням змін, внесених постановою Апеляційного суду Харківської області від 18.07.2018, було визначено ОСОБА_1 наступний спосіб участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце та час їхнього спілкування: кожного вівторка та четверга кожного тижня з 17 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. без присутності матері; кожної суботи та неділі кожного другого та четвертого тижня місяця з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. без присутності матері.

Постановою Харківського апеляційного суду від 15.10.2020 по справі № 619/4720/18 визначено ОСОБА_1 додатковий спосіб участі у спілкуванні та вихованні малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 : два тижні влітку, за домовленістю з ОСОБА_7 під час відпустки батька, для спільного з батьком відпочинку та оздоровлення сина.

Заочним рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 09.10.2023 по справі № 619/414/22 визначено ОСОБА_1 додатковий спосіб участі у спілкуванні та вихованні малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме: кожні шкільні канікули тривалістю тиждень (осінні, весняні та інші) - з 17.00 год. четверга до 20.00 год. неділі без присутності матері дитини; кожні шкільні канікули тривалістю два тижні (зимові та інші) - другий тиждень з 10.00 год. понеділка до 20.00 год. неділі без присутності матері дитини.

При цьому заочним рішенням Дергачівського від 12 березня 2024 року у справі № 619/4451/23 (провадження № 2/619/82/24) було безспірно встановлено, що мати дитини - відповідачка ОСОБА_2 у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України разом з сином ОСОБА_6 була евакуйована до Німеччини та в даний час не перебуває на території України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» для цілей цього Закону терміни вживаються в такому значенні: іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою.

Оскільки боржником за вказаним заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від від 12 березня 2024 року у справі № 619/4451/23 (провадження № 2/619/82/24) є громадянка України, яка перебуває в евакуації зі спільним з позивачем сином у Німеччині, - слід вважати, що у даному випадку за змістом п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» підлягає виконанню рішення українського суду, яким боржником є іноземний елемент.

За таких обставин вказане рішення українського суду має виконуватися із врахуванням положень Конвенції «Про контакт з дітьми» (ETS N 192), підписаною 15.05.2003, ратифікована з заявою Законом України N 166-V від 20.09.2006, набрала чинності для України 01.04.2007. Вказаним Законом України N 166-V від 20.09.2006 визначено, що центральним органом України для виконання функцій, передбачених цією Конвенцією на випадок транскордонних контактів, є Міністерство юстиції України.

У Преамбулі вказаної Конвенції зазначено, що поняття "доступ до дітей" замінюється поняттям "контакт з дітьми".

У розумінні вказаної Конвенції «Про контакт з дітьми» вищевказане заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області є розпорядженням стосовно такого контакту, п. b ст. 2 вказаної Конвенції.

Відповідно до ст. 9 Конвенції «Про контакт з дітьми» Договірні Держави вживають усіх належних заходів для забезпечення виконання розпоряджень про контакт. Такими заходами зокрема передбачення кожною Договірною Державою запобіжні заходи та гарантії й сприяння використанню їх, зокрема такого запобіжного заходу як накладення штрафу на особу, з якою зазвичай проживає дитина, у разі відмови виконати розпорядження про контакт, ч.1, п. а ч. 2 ст. 10 вказаної Конвенції.

.Згідно ч. 3 ст. 13 Конвенції «Про контакт з дітьми» у транскордонних справах центральні органи сприяють дітям, батькам та іншим особам, які мають сімейні зв`язки з дитиною, зокрема в порушенні провадження стосовно транскордонного контакту.

У даному випадку заявник ОСОБА_1 ініціював виконавче провадження у державній виконавчій службі України, а тому у даному випадку підлягають до застосуванню вказані норми національного законодавства, в частині, в якій вони не суперечать нормам вказаної міжнародної Конвенції «Про контакт з дітьми».

За змістом вищевказаного заочного рішення Дергачівського районного суду від 12 березня 2024 року у справі № 619/4451/23 (провадження № 2/619/82/24) та відповідного виконавчого листа, на примусовому виконанні у державній виконавчі службі України перебувало рішення про зобов`язання матері - ОСОБА_2 , яка разом з дитиною перебуває закордоном, вчинити дії щодо спілкування дитини з її батьком - ОСОБА_1 електронними засобами зв`язку, а не встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною, тому державний виконавець обґрунтовано та відповідно до вказаних норм матеріального права діяв відповідно до визначеного у ст. 63, а не 64 чи ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» порядку, яка передбачає порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

При цьому цей порядок не суперечить вказаним положенням Конвенції «Про контакт з дітьми», зокрема щодо сплати штрафу. Наведені щодо цього у скарзі доводи є безпідставними, законність та обґрунтованість висновків суду не спростовують.

Згідно з пунктом 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Відповідно до частин першої-третьої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Тобто, якщо рішення суду можливо виконати без участі боржника, державний виконавець вживає заходів примусового виконання рішення, а якщо судове рішення неможливо виконати без участі боржника, державний виконавець після надсилання органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Отже, при примусовому виконанні рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії, державний виконавець може здійснювати дії, які визначені статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження», та не має права вчиняти інших заходів примусового виконання рішень, оскільки законом таких прав йому не передбачено.

За таких обставин, коли боржником не виконано рішення, яке не може бути виконано без його участі, виконавець, надіславши до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, зобов`язаний винести постанову про закінчення виконавчого провадження.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 липня 2022 року у справі № 712/12377/17, від 18 січня 2023 року у справі № 757/7499/17, від 29 травня 2023 року в справі № 760/34745/21.

Отже, державним виконавцем у ході виконання виконавчого листа № 619/4451/23, виданого 02.07.2024, вчинено дії відповідно до положень статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема перевірено виконання судового рішення, винесено постанови про накладення на боржника штрафів та надіслано повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги на постанову державного виконавця від 23.09.2024 про закінчення виконавчого провадження за НОМЕР_1.

Таким чином, державний виконавець, діючи у межах Закону України «Про виконавче провадження» вчинив всі залежні від нього дії для виконання судового рішення, яке не виконується як в добровільному так і в примусовому порядку з вини боржника .

Посилання ОСОБА_1 на те, що судом не враховано практику Верховного Суду та Європейського суду з прав людини щодо необхідності забезпечення контакту дитини з батьком згідно рішення суду, колегія суддів відхиляє за їх безпідставністю та нерелевантністю до обставин даної справи. Обраний ним порядок виконання рішення суду з участю іноземного елемента не відповідає вказаним нормам Конвенції «Про контакт з дітьми» та є помилковим. Вказані норми Закону України «Про виконавче провадження» у взаємному зв`язку з нормами Конвенції «Про контакт з дітьми» не надають можливості державному виконавцю виконати рішення в ситуації, коли боржник перебуває за кордоном. Повноваження ініціювати в іншому порядку відповідні процедури транскордонного виконання рішення національного суду має лише стягувач, але з цього приводу у справі відсутні його відповідні заяви.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини того, що, при вчиненні виконавчих дій, державний виконавець діяла у відповідності до вимог ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження".

Колегія суддів звертає увагу, що ст. 14 Конвенції «Про контакт з дітьми» визнання та виконання розпоряджень про транскордонний контакт передбачає наступне:

1. Договірні Держави забезпечують, зокрема коли це можливо, на підставі відповідних міжнародних документів:

a) систему для визнання та виконання розпоряджень про контакт і право на опіку, виданих в інших Договірних Державах;

b) процедуру, за якою розпорядження про контакт і право на опіку, видані в інших Договірних Державах, можуть бути визнані й оголошені такими, що підлягають виконанню, до того, як контакт відбудеться на території запитуваної держави.

2. Якщо Договірна Держава обумовлює визнання чи виконання іноземного розпорядження або і перше, і друге існуванням договору або взаємності, то вона може розглядати цю Конвенцію як таку юридичну підставу для визнання або виконання іноземного розпорядження про контакт, або і першого, і другого.

Крім того, згідно до ст. 15 вказаної Конвенції судовий орган Договірної Держави, де повинно бути виконано розпорядження про транскордонний контакт, видане в іншій Договірній Державі, під час визнання такого розпорядження про контакт або оголошення його таким, що підлягає виконанню, чи будь-коли пізніше, може встановити чи адаптувати умови для його виконання, а також будь-які запобіжні заходи або гарантії, що до нього додаються, якщо це необхідно для полегшення здійснення цього контакту, за умови, що дотримані та враховані істотні елементи розпорядження, зокрема зміна обставин й домовленості, досягнуті відповідними особами. Іноземне рішення за жодних обставин не може бути переглянуто по суті.

За таких умов колегія суддів вважає, що у даному випадку право заявника ОСОБА_1 на справедливий суд забезпечується виконанням вищевказаного міжнародного договору. Оскільки ОСОБА_1 з такою заявою у даному випадку до суду не звертався, то ці аспекти справи виходять поза межі апеляційного провадження, які визначені ст. 367 ЦПК України, а тому колегія суддів їх не досліджує.

Згідно ч. 3 ст.451ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку що суд першої інстанції належним чином перевірив фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги висновків суду не спростували, то відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

При цьому заявник ОСОБА_1 не позбавлений права на виконання зазначеного рішення Дергачівського районного суду від 12 березня 2024 року у справі № 619/4451/23 (провадження № 2/619/82/24) за місцезнаходженням боржниці та їх дитини у Німеччині, - відповідно до визначеного у згаданій Конвенції «Про контакт з дітьми» правого механізму виконання рішення суду в іншій Договірній Державі (транскордонний контакт) та звернутись для цього з відповідною заявою до національного Центрального уповноваженого для таких випадків виконання згаданої Конвенції органу - Міністерства Юстиції України.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України підстави для розподілу судових витрат за наслідками розгляду справи у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 01 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 29 травня 2025 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії Ю.М. Мальований.

Н.П. Пилипчук.