ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю Діджи Фінанс на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2025 року (головуючий суддя Бізяєва Н. О., повний текст рішення складено 20 січня 2025 року) у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Діджи Фінанс до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2024 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулось до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувало тим, що 11.02.2022 року ОСОБА_2 , ознайомившись з умовами Публічної пропозиції на укладення договору про надання споживчого кредиту ТОВ «Слон Кредит», підписанням договору № 819507 про надання споживчого кредиту акцептував публічну пропозицію ТОВ «Слон Кредит», яка розміщена на сайті фінансової компанії в повному обсязі з урахуванням паспорту споживчого кредиту, таблиці обчислення загальної вартості кредиту для позивача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, тарифів та що складають договір про надання споживчого кредиту, укладення якого підтверджено, відповідач зобов`язався виконувати його умови.

03.08.2023 року згідно умов договору факторингу №0308-23 ТОВ «Слон Кредит» відступлено право вимоги за кредитним договором №819507 від 11.02.2022 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а відповідно ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги до відповідача. Згідно Договору факторингу сума боргу перед новим кредитором (ТОВ «Діджи Фінанс») є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 26 948,08 грн. з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 15 000 грн; заборгованість за відсотками становить 11 948,08 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за Кредитним договором №819507 від 11.02.2022 року у розмірі 26 948,08 грн. та сплачену суму судового збору у розмірі 2 422,40 грн., судові витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2025 рокув задоволенні позову відмовлено. Судові витрати покладено на позивача.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Діджи Фінанс» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи.

Зазначає, що договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом споживача, що створений шляхом використання споживачем одноразового ідентифікатора, який формується автоматично на стороні Товариства для кожного разу використання та направляється споживачу на номер мобільного телефону повідомлений останнім Товариству в ІТС Товариства/зазначений в цьому договорі. Введення споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору створює підпис споживача на договорі та вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору.

У заяві анкеті, заяві приєднання, паспорті споживчого кредиту, договорі та графіку платежів (додаток № 1 до договору), споживачем зазначений ОСОБА_2 та вказано, що ці документи підписані ним електронним підписом одноразовим ідентифікатором «B177, 11.02.2022 10:10:42».

Згідно п. 9.8. Договору підписуючи цей Договір, споживач підтверджує, що: дані, що стосуються його особи (дані паспорту, РНОКПП, ПІБ, місце проживання, інше), зазначені в преамбулі, та реквізитах сторін цього Договору є актуальними, правильними та відповідають дійсності.

Споживач погоджується, що наявність помилок та/або неточностей та/або описок в таких даних та/або зазначення таких даних на мові відмінній від української мови, не впливають на зобов`язання Споживача, передбачені цим Договором

При цьому умовами договору про надання споживчого кредиту № 819507 від 11.02.2022 року не передбачено процедури ідентифікації особи позичальника шляхом надання кредитору документів, що посвідчують особу позичальника, а отже достовірність інформації про особисті дані позичальника залежали виключно від волевиявлення самого позичальника в ході процесу укладення договору про надання споживчого кредиту № 819507 від 11.02.2022 року.

Зазначає, що РНОКПП НОМЕР_1 також зазначено в договорі про надання споживчого кредиту № 819507 від 11.02.2022 року, що беззаперечно підтверджує, що «Тріщ» та ОСОБА_3 є однією і тією ж особою, позичальником, тобто відповідачем у справі № 205/10110/24 за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, та залишив поза увагою факт, що граматичні помилки у написанні прізвища позичальника не впливають на суть спору і не можуть бути підставою для відмови в позові, оскільки помилка у прізвищі боржника не має значення при вказівці РНОКПП боржника. Поряд з цим, як вбачається з рішення суду першої інстанції: «…відповідно долученого до відзиву паспорта відповідача, який виданий органом 1210, зазначено відповідача як « ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 »…».

Крім того, відповідно до інформації, наданої директором ТОВ «Універсальні платіжні рішення» з сервісу онлайн платежів iPay.ua вих. № 2646_42 від 12-09-2023 між підприємствами (ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Універсальні платіжні рішення») укладено договір на переказ коштів ФК-П19/09-06 від 30.09.2019 року. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 11-02-2022 10:12:18 на суму 15000,00 грн, маска картки НОМЕР_2 , номер транзакції в системі iPay.ua 137182567, призначення платежу: Зарахування 15000 грн на карту НОМЕР_2 .

З урахуванням наведеного вище, наявна в матеріалах справи копія листа директора ТОВ «Універсальні платіжні рішення» за вих. № 2646_42 від 12-09-2023 є належним та допустимим доказом на підтвердження перерахування первісним кредитором кредитних коштів відповідачу на умовах визначених договором про надання споживчого кредиту № 819507 від 11.02.2022. Отже, первісний кредитор свої зобов`язання за договором виконав належним чином, надавши позичальнику у користування кредитні кошти. У свою чергу, позичальник порушив умови договору, допустивши прострочення платежів щодо повернення кредиту та процентів за користування грошовими коштами, у зв`язку з чим новий кредитор був вимушений звернутися за захистом своїх прав до суду.

Також, на даний час копія відзиву на позовну заяву не надходила на адресу позивача. Крім того, в електронному кабінеті підсистеми «Електронний суд» відзив на позовну заяву відсутній, що позбавило позивача можливості подати відповідь на цей відзив, як це передбачено ст. 179 ЦПК України. Отже, суд першої інстанції, не перевіривши дотримання відповідачем вимог ч. 4 ст. 178 та п. 2 ч. 5 ст. 178 ЦПК України, прийняв відзив на позовну заяву до розгляду, що позбавило позивача права на подання відповіді на відзив.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 26948,08 грн., тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11.02.2022 року між відповідачем та ТОВ «Слон Кредит» був укладений Договір про надання споживчого кредиту №819507, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в розмірі 18 750,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 11.02.2023 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах визначених умовами Договору.

Пунктом 1.5 Договору №819507 передбачено, що відсоткова ставка за договором є фіксованою, а розмір відсоткової ставки за кредитом залежить від періоду її встановлення та складає: за перший день користування кредитом (включно) - 25 % в день (9125 % річних); за усі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту - 100 % річних.

03.08.2023 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Діджі Фінанс» було укладено Договір факторингу №0308-23, відповідно до умов якого ТОВ «Слон Кредит» відступило на користь ТОВ «Діджі Фінанс» право грошової вимоги до Боржників за Договорами кредиту, у т. ч. за Договором про надання споживчого кредиту №819507 від 11.02.2022 року, що укладений між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_2 , що підтверджується Витягом з Додатку до Договору факторингу №0308-23 від 03.08.2023 року.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором №819507 від 11.02.2022 року вбачається, що станом на 03.08.2023 року виникла заборгованість в розмірі 26 948,08 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, щовідповідно долученого до відзиву паспорта відповідача, який виданий органом 1210, зазначено відповідача як « ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ». Доказів зміни прізвища, ім`я, по-батькові відповідача на підтвердження укладеного між сторонами кредитного договору №819507 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредитування від 11.02.2022 року матеріали справи не містять. Тобто позивачем також не доведено суду, що договір, за яким до відповідача перейшло право вимоги, укладений між сторонами, враховуючи положення Договору № 819507. Вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитним договором є безпідставними, враховуючи, що не доведено факту укладення договору позивачем, а також оскільки стороною в договорі зазначена інша особа ніж відповідач по справі, у зв`язку з чим позов задоволенню не підлягав.

Такий висновок не відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 1статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним в письмовій формі.

З огляду на зазначені норми права Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205,207 ЦК України).

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19.

Зі змісту статей 11,12 Закону України «Про електронну комерцію» (далі Закон) електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Зазвичай такі правила є невід`ємною частиною кредитного договору, що прописується в самому договорі та без підтвердження про ознайомлення з такими, договір не буде укладено.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Як убачається з матеріалів справи 11.02.2022 року між відповідачем та ТОВ «Слон Кредит» був укладений Договір про надання споживчого кредиту №819507.

03.08.2023 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Діджі Фінанс» було укладено Договір факторингу №0308-23, відповідно до умов якого ТОВ «Слон Кредит» відступило на користь ТОВ «Діджі Фінанс» право грошової вимоги до Боржників за Договорами кредиту, у т. ч. за Договором про надання споживчого кредиту №819507 від 11.02.2022 року, що укладений між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_2 , що підтверджується Витягом з Додатку до Договору факторингу №0308-23 від 03.08.2023 року.

Розділ 10 договору «Реквізити та підписи сторін» містить електрону підпис одноразовим ідентифікатором В 177 11.07.2022 року та його персональні дані.

Також, 11 липня 2022 року позичальником були підписані заява-анкета, Паспорт споживчого кредиту, Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.

ТОВ «Слон кредит» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 11-02-2022 10:12:18 на суму 15000,00 грн, маска картки НОМЕР_2 , номер транзакції в системі iPay.ua 137182567, призначення платежу: Зарахування 15000 грн на карту НОМЕР_2 .

Станом на 03.08.2023 року відповідач має заборгованість у розмірі 26948,08 грн., із яких: - заборгованість за тілом кредиту становить 18750,00 грн.; заборгованість за відсотками становить 8198,08 грн.. Розмір вказаної заборгованості підтверджується наданим позивачем розрахунком.

У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Отже, в даному випадку надано достатні докази на підтвердження порушення відповідачем умов кредитного договору та наявності у відповідача відповідного розміру заборгованості, при цьому відповідачем доказів на спростування вказаних обставин не надано.

Спірний договір про споживчий кредит та його умови в судовому порядку не оскаржувалися, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін та відповідно до статей 628, 629 ЦК України є обов`язковими для виконання.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.

Згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

03.08.2023 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу № 0308-23, за умовами якого ТОВ «Слон Кредит» відступило право вимоги на користь ТОВ «Діджи Фінанс».

Згідно до п.2.1 Договору факторингу: Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права Вимоги, зазначені в Реєстрі прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити Клієнту суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до п.4.1. Договору факторингу: право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги у формі наведеної в Додатку № 1 до цього Договору, за умовами виконання Фактором вимог перерахування сум грошових коштів фінансування передбачених Розділом 3 Договору.

Відповідно до Витягу із Додатку до Договору факторингу № 0308-23 від 03.08.2023 року ТОВ «Слон Кредит» відступило право вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» по Договору про надання споживчого кредиту №819527 від 11.02.2022 року укладеного з ОСОБА_2 (а.с. 12).

Крім того, згідно п. 9.8. Договору підписуючи Договір №819507 про надання споживчого кредиту, споживач підтвердив, що: дані, що стосуються його особи (дані паспорту, РНОКПП, ПІБ, місце проживання, інше), зазначені в преамбулі, та реквізитах сторін цього Договору є актуальними, правильними та відповідають дійсності.

Споживач погодився, що наявність помилок та/або неточностей та/або описок в таких даних та/або зазначення таких даних на мові відмінній від української мови, не впливають на зобов`язання Споживача, передбачені цим Договором

Також, РНОКПП НОМЕР_1 зазначений в договорі про надання споживчого кредиту № 819507 від 11.02.2022 року, що беззаперечно підтверджує, що «Тріщ» та ОСОБА_3 є однією і тією ж особою, позичальником.

Реєстраційний номер облікової картки платника податків (далі РНОКПП) це цифровий код, який є одним із елементів Державного реєстру фізичних осіб платників податку. Даний код надається особам задля сплати податків, а також для інших обов`язкових платежів. РНОКПП зберігається за особою протягом усього життя та є незмінним.

Суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, та залишив поза увагою факт, що граматичні помилки у написанні прізвища позичальника не впливають на суть спору і не можуть бути підставою для відмови в позові, оскільки помилка у прізвищі боржника не має значення при вказівці РНОКПП боржника. Поряд з цим, як вбачається з рішення суду першої інстанції: «…відповідно долученого до відзиву паспорта відповідача, який виданий органом 1210, зазначено відповідача як « ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 »…».

Крім того, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, вказаних доказів, долучених до матеріалів позову не врахував та неповно з`ясував обставин, що мають значення для справи, у зв`язку із чим, дійшов хибних висновків щодо не доведення факту укладення договору позивачем, а також того, що стороною в договорі зазначена інша особа ніж відповідач по справі.

Враховуючи наведені вище обставини суд першої інстанції ухвалив рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1ст.376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Щодо клопотання представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесену при розгляді справи судом першої та апеляційної інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до положень частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (частини 1, 3 ст. 133 ЦПК України).

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить стягнути з ОСОБА_5 витрати понесенні на оплату професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції за складання відзиву на апеляційну скаргу у розмірі 6000 грн.

При визначенні витрат на правову допомогу, слід врахувати, що у відповідності до положень статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Тому за результатами розгляду справи між сторонами підлягають розподілу розмір витрат на правничу допомогу, в тому числі гонорару за представництво в суді та іншу правничу допомогу та розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката необхідних для надання правничої допомоги, на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення цих витрат.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

На підтвердження понесених витрат представником позивача до позовної заяви та апеляційної скарги додано договір про надання правової допомоги №42649746 від 11 грудня 2023 року укладений між Адвокатським бюро «Анастасії Мінковської» та ТОВ «Діджи Фінанс» в особі директора Романенка М. Є. було укладено договір (а.с.31-33, 88-90).

Також у суді першої та апеляційної інстанції, додано:

- додаткову угоду №30 від 27 червня 2024 року до договору про надання правової допомоги №42649746 від 11 грудня 2023 року;

- акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 27 червня 2025 року у розмірі 6000 грн.;

- акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 10 лютого 2025 року у розмірі 6000 грн.;

- Детальний опис робіт виконаних адвокатським бюро від 27 червня 2024 року, яким встановлено послугу складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості;

- Детальний опис робіт виконаних адвокатським бюро від 10 лютого 2025 року, яким встановлено послугу складання апеляційної скарги на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.01.20258 року у справі №205/10110/24.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.(Постанова Великої Палати Верховного Суду справа № 755/9215/15-ц від 19 лютого 2020 року).

Так, відповідно до положень ч.6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а і за власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою п`ятою та дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Аналогічна позиція відображена в п.119 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21

Також, у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.

У рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції», заява № 31107/96, (щодо справедливої сатисфакції) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) також зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9,00 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000,00 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72) (пункт 5.43 постанови).

З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, зокрема, постановами Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі №923/560/17, від 10 листопада 2021 у справі № 329/766/18, від 01 вересня 2021 у справі №178/1522/18.

З урахуванням встановлених обставин та того, що справа не представляє ніякої складності, виходячи із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), виконаних адвокатом робіт, часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягу наданих адвокатом послуг та співмірності суми витрат зі складністю справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, розмір витрат на правову допомогу є завищеним.

Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 2 жовтня 2019 року (справа №815/1479/18), від 15 липня 2020 року (справа №640/10548/19), від 21 січня 2021 року (справа №280/2635/20).

З огляду на викладене, апеляційний суд прийшов до висновку про часткове задоволення заяви представника позивача про стягнення з ОСОБА_2 понесених витрат, пов`язаних з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи її доцільність, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з ОСОБА_6 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» 3000 грн. витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи у суді першої інстанції та 1500 грн. витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Згідно ч. 1, 10 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь банку підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2422,40 грн., та 3633,60 грн. за подання апеляційної скарги, а всього 6056,00 грн.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 26948,08 грн., що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 376, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю Діджи Фінанс задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2025 року скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за Кредитним договором №819507 від 11 лютого 2022 року у розмірі 26948,08 грн. (двадцять шість тисяч дев`ятсот сорок вісім гривень, вісім копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» судовий збір у розмірі 6056 грн. та витрати на правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 3000 гривень, у суді апеляційної інстанції у розмірі 1500 гривень..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: