Дата документу 14.05.2025Справа № 554/8446/23
Провадження № 2/554/1219/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2025 року м.Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави в складі:

Головуючого судді - Материнко М.О.,

за участю секретаря судових засідань - Кашуби В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Держави України в особі Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023р. справа № 440/1472/23, зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 07 листопада 2015 року по день фактичної виплати індексації.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023р. справа № 440/1472/23 встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу на посадах в Документ сформований в системі «Електронний суд» 09.09.2023 у Національній поліції (Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області) з 07.11.2015 по 03.09.2016, що підтверджується послужним списком ОСОБА_1 .

Наказом ГУ НП в Полтавській області № 233 о/с від 29.07.2016 майора поліції Фисуна Д.Г., оперуповноваженого Полтавського районного відділення поліції Полтавського відділу поліції ГУ НП в Полтавській області, на підставі пункту 2 частини 1 статті 77 (через хворобу) Закону України "Про Національну поліцію" звільнено зі служби в поліції 03 серпня 2016 року.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2023 у справі № 440/279/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення суми компенсації втрати частини грошового забезпечення у зв`язку з затримкою термінів її виплати задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області, що полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 03.08.2016.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 03.08.2016 на підставі положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-ХІІ та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023р. справа № 440/1472/23, зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 07 листопада 2015 року по день фактичної виплати індексації.

Так рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023р. справа № 440/1472/23 встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу на посадах в Документ сформований в системі «Електронний суд» 09.09.2023 6 Національній поліції (Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області) з 07.11.2015 по 03.09.2016, що підтверджується послужним списком ОСОБА_1 /а.с. 52-56/. Наказом ГУ НП в Полтавській області № 233 о/с від 29.07.2016 майора поліції Фисуна Д.Г., оперуповноваженого Полтавського районного відділення поліції Полтавського відділу поліції ГУ НП в Полтавській області, на підставі пункту 2 частини 1 статті 77 (через хворобу) Закону України "Про Національну поліцію" звільнено зі служби в поліції 03 серпня 2016 року /а.с. 10/.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2023 у справі № 440/279/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення суми компенсації втрати частини грошового забезпечення у зв`язку з затримкою термінів її виплати задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області, що полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 03.08.2016. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 03.08.2016 на підставі положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-ХІІ та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. /а.с.35-40, 61-63/. Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини першої статті 47 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейських зі служби, зокрема, затримку виплати грошового забезпечення, не врегульовані положеннями спеціального законодавства.

Це питання врегульовано КЗпП України. Так, відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після Документ сформований в системі «Електронний суд» 09.09.2023 7 пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 КЗпП України, згідно з приписами якої у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника.

Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Як встановлено судом, наказом ГУ НП в Полтавській області №233 о/с від 29.07.2016 майора поліції Фисуна Д.Г., оперуповноваженого Полтавського районного відділення поліції Полтавського відділу поліції ГУ НП в Полтавській області, на підставі пункту 2 частини 1 статті 77 (через хворобу) Закону України "Про Національну поліцію" звільнено зі служби в поліції 03 серпня 2016 року .

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2023 у справі № 440/279/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення суми компенсації втрати частини грошового забезпечення у зв`язку з затримкою термінів її виплати задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області, що полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 03.08.2016. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 03.08.2016 на підставі положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-ХІІ та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. /а.с.35-40/. Станом на 06.03.2023 нарахування та виплата індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 03.08.2016 ОСОБА_1 не проводилась, що підтверджується письмовими поясненнями відповідача у відзиві на позовну заяву.

Документ сформований в системі «Електронний суд» 09.09.2023 8

Доказів нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 03.08.2016 ОСОБА_1 на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2023 у справі №440/279/23 о суду не надано. Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до приписів частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. З наведених процесуальних норм Закону випливає, що судовому захисту підлягає лише порушене право.

Так, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється.

Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 18.09.2023 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 07.03.2024 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, у заяві просив позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ГУ НП в Полтавській області направив до суду відзив на позовну заяву.

В якому просив відмовити у задоволенні позову. Вважає, що позивачем в порушення відповідних норм чинного законодавства не доведено наявність шкоди завданої йому, в т.ч. ГУ НП в Полтавській області, не надано доказів завданої шкоди, яка підлягає стягненню та вважає незрозумілим з чого виходив позивач визначаючи розмір моральної шкоди.

Відповідач Державна казначейська служба України в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи.

Судом встановлено наступне.

В провадженні Полтавського окружного адміністративного суду перебувала справа № 440/279/23 за позовом ОСОБА_1 до ГУНП в Полтавській області, предметом спору в якій була відмова ГУНП у виплаті індексації грошового забезпечення позивача за період з листопада 2015 року по серпень 2016 року. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2023 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність ГУНП щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення...; зобов`язано ГУНП нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 07 листопада 2015 року по 03 серпня 2016 року.

Наразі вказане рішення виконано в повному обсязі та позивачу здійснено виплату індексації за період 07.11.2015 по 03.08.2016 в розмірі 141,95 грн.

Слід звернути увагу, що обставини, викладені у позовній заяві вже досліджувались Полтавським окружним адміністративним судом та Другим апеляційним судом.

Так, у провадженні Полтавського окружного адміністративного суду перебувала справа №440/2834/20 за позовом ОСОБА_1 до ГУНП в Полтавській області, Полтавського РВП ГУНП в Полтавської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Так, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19.08.2020, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.01.2021 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, а саме: визнано протиправною бездіяльність Полтавського районного відділення поліції ГУНП в Полтавській області щодо не направлення довідок про несення служби у нічний час ОСОБА_1 за період часу з 07.11.2015 по 03.08.2016 до ГУНП в Полтавській області.

Приймаючи рішення по вказаній справі, судами зроблені такі правові висновки:

Водночас позовна вимога про зобов`язання Полтавського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області направити відповідні довідки про несення служби у нічний час ОСОБА_1 за період часу з 07.11.2015 по 03.08.2016 до ГУНП в Полтавській області задоволенню не підлягає, оскільки внаслідок тривалого проміжку часу між звільненням позивача та зверненням його до суду зазначені довідки не збереглися.

Крім того, суд звертає увагу на положення пункту 11 Розділу 1 Порядку №260, за приписами якого грошове забезпечення, виплачене поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, 3 протягом якого поліцейський мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.

Виплата одноразових додаткових видів грошового забезпечення здійснюється, якщо звернення про їх отримання надійшли до закінчення трьох років з дня виникнення права на їх отримання. Звертаючись до ГУНП в Полтавській області за отриманням доплати у грудні 2019 року позивач пропустив вищезазначений трирічний строк.

Обов`язковою умовою для виплати доплати за службу в нічний час є відповідний облік (письмові накази керівників, графіки нарядів чергувань) та видана на підставі цього довідка обліку несення поліцейськими служби в нічний час як первинного документу обліку фактичного часу служби в нічний час. Відтак, з урахуванням того, що довідки про несення служби в нічний час та письмові накази про залучення колишнього працівника ОСОБА_1 за період з 07.11.2015 по 03.08.2016 до служби в понаднормовий час не збереглися, колегія суддів зауважує, що відсутні правові підстави для зобов`язання Полтавське районне відділення поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області направити відповідні довідки про несення служби у нічний час за період часу з 07.11.2015 по 03.08.2016 року до ГУНП в Полтавській області для проведення повного розрахунку (додаткового грошового забезпечення) за службу у нічний час та грошового забезпечення (компенсації) за службу у дні щотижневого відпочинку, святкові дні, за несення служби понад установлений законодавством робочий час.

Щодо посилання позивача про те, що несення служби апелянтом у нічний час, у дні щотижневого відпочинку, святкові дні та за несення служби понад установлений законодавством робочий час в період з 07.11.2015 по 03.08.2016 підтверджується журналом інструктажів про заходи безпеки при поводженні з табельною вогнепальною зброєю Полтавського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області за 2015-2016 роки; книгою нарядів Полтавського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області за 2015-2016 роки; книгою видачі й приймання озброєння за 2015-2016 роки в якій відображена достовірна інформація час та дата заступання в наряд та здавання зброї (але зазначений журнал на запит не надано для точного обрахунку часу несення позивачем служби у нічний час, у дні щотижневого відпочинку, святкові дні та за несення служби понад установлений законодавством робочий час), то суд вважає такі посилання необгрунтованими, оскільки по - перше з вказаних документів неможливо встановити достеменно фактично відпрацьований служби позивача, зокрема в нічний час та відповідно визначити суму доплати за службу у нічний час, а по друге облік фактичного часу служби позивача в нічний час, у дні щотижневого відпочинку, святкові дні та за несення служби понад установлений законодавством робочий час для нарахування доплати здійснюється на підставі відповідного обліку (письмові накази керівників; графіки нарядів чергувань; щомісячний табель обліку робочого часу (в період чинності Наказу МВС України від 31.12.2007 №499) та довідки (довідок) обліку несення поліцейськими служби в нічний час за 4 відповідною формою. Відповідно наявність вказаного обліку і цієї довідки (довідок) є обов`язковою умовою для виплати доплати за службу в нічний час.

Що стосується вимог позивача про не проведення повного розрахунку (додаткового грошового забезпечення) за службу у нічний час та грошового забезпечення (компенсації) за службу у дні щотижневого відпочинку, святкові дні, за несення служби понад установлений законодавством робочий час за період часу з 07.11.2015 по 03.08.2016, то колегія суддів зауважує, що за відсутності довідок обліку несення поліцейськими служби в нічний час щодо ОСОБА_1 за період з 07.11.2015 по 03.08.2016 неможливо встановити та підтвердити розрахунок недоотриманого позивачем грошового забезпечення. При цьому, за відсутності вказаних довідок у ГУНП в Полтавській області не було правових підстав для здійснення нарахування ОСОБА_1 доплати за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу за період з 07.11.2015 nо 03.08.2016.

Також суд враховує, приписи пункту 20 Розділу 1 Порядку № 260, згідно яких за виконання службових обов`язків понад установлений службовий час, у вихідні, святкові та неробочі дні грошове забезпечення поліцейським додатково не виплачується та відповідні висновки Верховного Суду, висловлені ним у постанові від 07.08.2019 у справі № 820/5122/17 (реєстраційний номер судового рішення 83513717).

Враховуючи викладене, судами адміністративних судів різних інстанцій зроблено висновок про відсутність правових підстав для здійснення нарахування ОСОБА_1 доплати за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу за період з 07.11.2015 по 03.08.2016.

Отже, твердження позивача які викладені у позовній заяві, щодо не проведення із позивачем розрахунку за несення ним служби в складі слідчо оперативної групи ІНФОРМАЦІЯ_1 ГУНП понад 15 добових нарядів в останній день перед звільненням не відповідають дійсності.

У провадженні Печерського районного суду м. Києва перебувала справа №757/56541/21-ц за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі: Відділу поліції №2 Полтавського районного управління ГУНП в Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди у розмірі 1 003 167 грн.

У цій справі позивач також обгрунтовував позовні вимоги тим що «листом Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 08.01.2020 р. № 29/Фи22/Поку, № 29/Фи/21/кв йому було повідомлено, що довідки від Полтавського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області про несення служби у нічний час за період з 07.11.2015 р. по 03.08.2016 р. до управління не надходили, у зв`язку з чим доплата за несення служби у нічний час, у дні щотижневого відпочинку, святкові дні та за несення служби понад установлений законодавством робочий час не проводилась з 07.11.2015 р. по 03.08.2016 р. (останній місяць перед звільнення з урахуванням несення служби в складі слідчо-оперативної групи понад 15 добових нарядів) » А тому, ОСОБА_1 вважав, що його право на отримання доплати за служби в нічний час порушене саме бездіяльністю Відділу поліції №2 Полтавського районного управління ГУНП в Полтавській області, яке протиправно не складало відповідні довідки, що є підставою для стягнення матеріальної шкоди у розмірі 3 167 грн. (розмір доплати за службу в нічний час) та моральної школи в розмірі 1 000 000 грн.

Рішенням від 04.08.2022 по справі №757/56541/21-ц у задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі: Відділу поліції № 2 Полтавського районного управління ГУНП в Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди відмовлено.

Це рішення набрало законної сили 05.09.2022року.

В провадженні Полтавського окружного адміністративного суду перебувала справа №440/1472/23 за позовом ОСОБА_1 до ГУНП в Полтавській області, про зобов`язання вчинити певні дії. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06.06.2023 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 07 листопада 2015 року по день фактичної виплати індексації.

В іншій частині позовних вимог відмовлено. На сьогоднішній день рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.06.2023 справа №440/1472/23 набрало законної сили.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, які її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 1167 ЦК України.

Відповідно до наведеної норми підставою для відшкодування моральної шкоди є наявність так званого складу цивільного правопорушення (делікту), який включає в себе наступні елементи: наявність самої моральної шкоди; протиправні дії чи бездіяльність заподіювача шкоди, наявність причиннонаслідкового зв`язку між протиправними діями (бездіяльністю) та завданою шкодою. В залежності від змісту правовідносин необхідна також вина особи, яка заподіла шкоду.

При цьому згідно з ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, 6 встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Такої ж думки дотримується Верховний Суд України, який в абз. 2 п. 5 постанови Пленуму від 31 травня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (далі - Постанова № 4) зазначає, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, при розгляді вимоги позивача про відшкодування завданої йому моральної шкоди судом можуть братися до уваги лише ті негативні наслідки немайнового характеру, які доведені позивачем під час розгляду даної справи.

Так, відповідно до вищевказаних норм права позивач при розгляді справи повинен був довести: - факт наявності моральної шкоди; - факти протиправних діянь відповідачів; - наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діяннями відповідача та завданою шкодою.

Але вказані обставини не були доведені позивачем, а доводи щодо спричинення моральної шкоди, викладені у позовній заяві, є безпідставними і нічим не доведеними які визначений розмір шкоди, яка на думку позивача підлягає відшкодуванню.

Відповідно до п. 9 Постанови № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, вказана норма встановлює повноваження суду щодо визначення розміру моральної шкоди.

Однак, слід враховувати те, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи й не повинен призводити до її збагачення. (Аналогічний висновок містить рішення ВСУ від 18.11.2009 по справі №6- 12041св09, рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.12.2014 по справі № 6-32078св14).

Отже, позивачем в порушення вищезазначених норм не доведено наявність шкоди завданої йому, в т.ч. ГУНП в Полтавській області, не надано доказів завданої шкоди ні суду, ні шкоди, яка підлягає стягненню.

Казначейство діє відповідно до повноважень та компетенції, визначених, зокрема, Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215 (далі Положення).

Відповідно до пункту 2 Положення, Казначейство у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства, а також дорученнями Кабінету Міністрів України і Міністра фінансів. Відповідно до Положення, Казначейство є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням та не несе відповідальності за дії органів державної влади. Тобто, Казначейство виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до частини 1 статті 2 Цивільного кодексу України. Згідно з Положенням, Казначейство відповідно до покладених на нього функцій забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку та, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Відповідно до статті 25 Бюджетного кодексу України Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Разом із тим, просило звернути увагу суду на наступну правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 09.02.2022 у справі №757/6203/21-ц, від 23.02.2022 у справі № 757/23994/20-ц, від 28.04.2022 у справі № 464/5200/19, згідно з якою відповідно до частини 2 статті 2 Цивільного кодексу України кошти державного бюджету належать на праві власності державі.

Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин.

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. У постановах від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11 (пункт 6.22), від 21.08.2019 у справі № 761/35803/16-ц (пункт 33), від 18.12.2019 у справі № 688/2479/16-ц (пункт 28) Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема, і представляти державу в суді.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з вищевикладеного.

Цей висновок узгоджується також з рішеннями Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії» та від 09 лютого 2007 року у справі «Білуха проти України», якими встановлено, що визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за шкоду, завдану особі. Сатисфакція - це форма відшкодування шкоди, заподіяної потерпілій стороні внаслідок правопорушення. Справедлива сатисфакція не завжди має грошовий характер. Часто справедливою сатисфакцією Європейський суд з прав людини вважає саме встановлення факту порушення. Тобто, зважаючи на всі особливості кожної справи, Суд може вирішити, що стосовно певних скарг визнання порушення Конвенції саме по собі є достатньою справедливою сатисфакцією і немає потреби надавати будь-яку грошову компенсацію. Суд також може з міркувань справедливості призначити відшкодування у розмірі, меншому за фактично нанесену шкоду чи фактично понесені витрати, або не призначити відшкодування взагалі. Наостанок, суд зазвичай бере до уваги місцеві економічні обставини (постанова ВСУ від 01.03.2021 року по справі № 466/8242/18).

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Аналіз положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: - наявність моральної шкоди; - протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; - наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; - вина особи, яка завдала моральної шкоди.

У постанові Верховного Суду від 01 березня 2021 року в справі № 466/8242/18 (провадження № 61-943св20) зазначено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають встановленню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.

Суд встановив, що ОСОБА_1 не надано жодного доказу на підтвердження своїх позовних вимог.

Судові витрати у справі суд вважає за необхідне віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 23, 1167 ЦК України, ст. ст. 12, 81, 141,178, 229. 247. 263- 265.268. 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди - відмовити в повному обсязі.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду як суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 23.05.2025 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Полтавській області, 36000 м. Полтава, вул. Юліана Матвійчука, 83

Відповідач : Державна казначейська служба України 01601, м. Київ, вул.Бастіонна,6

Суддя М.О.Материнко