У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

Справа № 609/458/25

2/609/286/2025

19 травня 2025 року суддя Шумського районного суду Тернопільської області Катерняк О.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Кременецького районного нотаріального округу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Хаблюк Тетяна Віталіївна, Шумська державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину,

ВСТАНОВИЛА:

14 травня 2025 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Шумського районного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Кременецького районного нотаріального округу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Хаблюк Тетяна Віталіївна, Шумська державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (mutatis mutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine» заява № 23436/03, § 22, від 28 березня 2006 року).

Виходячи з приписів статей 55, 129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Тобто, реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону, в даному випадку - норм ЦПК України.

Проте, вирішуючи питання про відкриття провадження по справі, суди повинні перевірити відповідність вимог, з якими позивач звертається до суду для захисту, способам захисту прав та інтересів, передбаченим законом чи договором, або іншому способу захисту, який не суперечить закону, а також дотримання ним вимог, передбачених статтями 175, 176, 177 ЦПК України.

Так, разом з позовною заявою стороною позивача було подано до суду клопотання про відстрочку судового збору, посилаючись на те, що річний дохід ОСОБА_1 за попередній календарний 2024 рік складає 60051 грн, з яких 47712 грн пенсія, 12339,24 дохід від надання земельних ділянок в оренду, а судовий збір в загальній сумі складає 5456 грн, що перевищує 5% розміру річного доходу позивача. Посилаючись на вимоги ст. 136 ЦПК України та на ст. 8 Закону України «Про судовий збір» просить відстрочити сплату судового збору.

Перевіривши позовну заяву та додані до неї документи, розглянувши клопотання позивачки, суддя доходить висновку, що в клопотанні про відстрочення сплати судового збору слід відмовити, а позов залишити без руху, надавши позивачеві строк на усунення недоліків.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до статті 1 зазначеного Закону, судовим збором є збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

На підставі частини 1, 3 статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строку порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Згідно із частиною 2 статті 8 цього Закону суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті. Тобто фактичною підставою для відстрочки, розстрочки або звільнені від сплати судового збору є такий майновий стан особи, що утруднює виконання цього обов`язку в повному обсязі у встановлений законом строк.

За змістом положень статті 8 Закону України «Про судовий збір» питання про відстрочення та розстрочення судом сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати з підстав майнового стану сторони вирішується на розсуд суду в кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними та допустимими доказами на підтвердження того, що майновий стан сторони дійсно перешкоджає сплаті нею судового збору в установленому порядку і розмірі.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання про відстрочення сплати судового збору, повинна навести доводи, що її майновий стан об`єктивно перешкоджає сплаті судового збору в установленому порядку і розмірі, а також надати докази, які б свідчили про вжиття нею всіх необхідних заходів для своєчасної сплати судового збору.

Згідно з роз`ясненнями в п. 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах від 17 жовтня 2014 року № 10, відповідно до ст. 8 Закону № 3674-VІ та ст. 82 ЦПК України єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи. Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджає сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Розглянувши клопотання позивачки про відстрочення сплати судового збору суддя не вбачає підстав для його задоволення, оскільки позивачкою не подано доказів на підтвердження скрутного майнового стану, що об`єктивно перешкоджає сплаті нею судового збору в установленому порядку і розмірі, а також про вжиття нею всіх необхідних заходів для своєчасної сплати судового збору. У клопотанні остання формально послалася на відсутність коштів для сплати судового збору у встановленому розмірі, надавши довідку про розмір доходу за 2024 рік.

Але, зважаючи на те, що позовну заяву та клопотання позивачці підготовлено та складеної представником - адвокатом Манчуком С.Г., про що в матеріалах справи наявний ордер останнього та підписи, як представника позивача адвоката в позовній заяві, клопотанні про відстрочку судового збору, саме адвокатом засвідчено копії доданих до позовної заяви документів, суд ставиться до аргументів позивачки стосовно неможливості сплатити судовий збір, розмір якого перевищує 5% розміру річного доходу позивача, критично.

Суд роз`яснює позивачу, що відповідно до приписів ст.59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

За правилами, встановленими ст.15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Частиною четвертою статті 62 ЦПК України встановлено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Відповідно до частини першої ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Звернення до суду з використанням правничої допомоги інших осіб при реалізації права на справедливий суд (стаття 131-2 Конституції України,стаття 10 Закону України «Про судоустрій і статус суддів») передбачає надання до суду належних доказів дійсної волі особи, що є учасником справи, на уповноваження іншої особи щодо надання правничої допомоги. Такі докази повинні виключати будь-які сумніви стосовно справжності та чинності такого уповноваження на момент вчинення певної процесуальної дії, а також стосовно охоплення такої дії дійсним колом повноважень представника, що делеговані йому особою, яка реалізує право на справедливий суд. Представник повинен демонструвати повагу до суду, підтверджуючи наявність повноважень на представництво, а також не позбавляти довірителя права знати про дії представника, зокрема, стосовно звернення з позовною заявою до суду.

Утім, в матеріалах справи відсутній договір органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, що ще раз підтверджує, що позивачка виявила своє бажання скористатись послугами адвоката, який, ймовірно, очікує отримати або ж отримав винагороду за свої послуги гонорар.

Суд наголошує, що нормами ЦПК України і Закону України «Про судовий збір» передбачено право суду, а не обов`язок щодо звільнення, зменшення, відстрочення або розстрочення сплати судового збору позивачем.

Відповідно до положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польші» (заява № 28249/95) зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (пункт 60).

Необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, і не може бути визнане обмеженням права доступу до суду в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, а також звільнення від його сплати або зменшення його розміру з підстав, передбачених статтею 8 Закону України «Про судовий збір», є прерогативою суду, який вирішує питання відкриття провадження (прийняття заяви, скарги тощо).

Зазначені норми є диспозитивними і встановлюють не обов`язок, а право суду на власний розсуд звільнити особу від сплати судового збору (відстрочити, розстрочити його сплату або зменшити його розмір).

Саме такого висновку дійшла колегія суддів КГС ВС у постанові від 12.03.2021 №912/1061/20 (пункти 3.9 3.12 постанови), висновки якої застосовуються судом при вирішенні питання про відстрочення сплати судового збору позивачеві у відповідності до вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (стаття 13).

Зважаючи на викладене, суд доходить висновку про відсутність підстав для відстрочення позивачці сплати судового збору.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до статті 1 зазначеного Закону, судовим збором є збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Як вбачається із позовної заяви, позивачка просить суд: 1. Визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане завідувачем Шумською державною нотаріальною конторою Килимар О.Д. 26 грудня 2001 року у спадковій справі №471, яке зареєстроване у реєстрі за №2210 на ім`я ОСОБА_3 про спадкування ним жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться у АДРЕСА_1 ; 2. Визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Хаблюк Т.В. 11 серпня 2020 року у спадковій справі №146/2020 на ім`я ОСОБА_2 про спадкування ним житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 ; 3. Скасувати рішення приватного нотаріуса Хаблюк Тетяни Віталіївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 53553673 від 11.08.2020 щодо реєстрації житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 ; 4. Визнати за позивачкою ОСОБА_1 право власності на 7/12 частин житлового будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_1 . Тобто позивач заявляє чотири позовні вимоги, три з яких є немайнові: визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом та скасування рішення про державну реєстрацію прав, а інша майнова: визнання права власності на майно.

Пунктом 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що розмір судового збору за подання до суду позовної заяви:

- майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

- немайнового характеру, яка подана фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Законом України «Про Державний бюджет на 2025 рік» з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3028,00 грн.

Як вбачається з поданої позовної заяви і визначено самим позивачем, нею заявлено одну вимогу майнового характеру та три вимоги немайнового характеру, а отже мало бути сплачено судовий збір за чотири вимоги: за вимогу майнового характеру, а саме про визнання права власності на майно в сумі, визначеній відповідно до документально підтвердженої вартості спірного майна з урахуванням дійсної вартості нерухомого майна (1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб); а також за три вимоги немайнового характеру, а саме за визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом та скасування рішення про державну реєстрацію прав (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб), тобто по 1211,20 грн. за кожну вимогу немайнового характеру.

А відтак позивачці необхідно сплатити судовий збір за вимоги майнового та немайнового характеру, представивши суду квитанції про сплату судового збору, або ж документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

У зв`язку з вищевикладеним, позивачу необхідно привести позовну заяву у відповідність до норм Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 та 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

При цьому, суд зазначає, що у випадку невиконання вимог суду у встановлений строк, позовна заява буде вважатися неподаною та буде повернута позивачу.

За таких обставин позовну заяву слід залишити без руху, а позивачам надати строк для усунення недоліків.

При вирішенні питання про залишення позовної заяви без руху враховується практика Європейського суду з прав людини (рішення Суду у справі «De Geouffre de la Pradelle проти Франції», №12964/87, § 28, від 16 грудня 1992 pоку), де зазначено, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Звертається увага сторони позивача і на те, що якісна підготовка справи до розгляду, спрямована в першу чергу на захист інтересів самих учасників справи.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 136, 175-177, 185 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволенні клопотання позивачки ОСОБА_1 про відстрочку судового збору відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Кременецького районного нотаріального округу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Хаблюк Тетяна Віталіївна, Шумська державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину - залишити без руху.

Надати стороні позивача строк для усунення недоліків - 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити, що при невиконанні вимог даної ухвали у встановлений строк, позовна заява буде вважатися неподаною і повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: Оксана КАТЕРНЯК