ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2303/24 Номер провадження 22-ц/814/1689/25Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л. І. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,

за участю секретаря судового засідання Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє представник адвокат Пушко Ігор Олександрович, на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17 січня 2025 року (повний текст рішення складено 27 січня 2025 року) у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про поділ спадкового майна,-

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

У березні 2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 02 лютого 2021 року відповідач ОСОБА_3 , яка перебувала у шлюбі із батьком позивачів - ОСОБА_4 , придбала з його дозволу у спільну сумісну власність нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 41,9 кв.м., житловою площею 15,7 кв.м.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, після його смерті заведена спадкова справа. Із заявами про прийняття спадщини звернулися сторони як спадкоємці першої черги за законом. Однак, приватним нотаріусом Гризуновою О.В. 29 лютого 2024 року відмовлено у видачі свідоцтв про право власності на квартиру, оскільки вказана квартира зареєстрована у державному реєстрі за відповідачем, доказів того, що квартира належала частково померлому не надано. Вказують, що в силу статей 60, 70 СК України квартира належить по частині відповідачу ОСОБА_3 та спадкодавцю, а тому вони мають право на 1/6 частку квартири кожен, як спадкоємці першої черги. Таким чином, вони є співвласниками квартири, оскільки прийняли спадщину, однак не можуть її зареєструвати за собою, оскільки у них відсутні документи на спадкове майно.

Зважаючи на відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, позивачі звернулися до суду з позовом, у якому прохали суд: визнати за ОСОБА_1 право власності, в порядку спадкування за законом, на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 41,9 кв.м., житловою площею 15,7 кв.м.; визнати за ОСОБА_2 право власності, в порядку спадкування за законом, на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 41,9 кв.м., житловою площею 15,7 кв.м.

Короткий зміст позовних вимог ОСОБА_3 .

У квітні 2024 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про поділ спадкового майна.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4 , у зв`язку з чим після його смерті відкрилася спадщина. 13 липня 2023 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гризуновою О.В. була відкрита спадкова справа № 70939291, номер у нотаріуса 33/2023, спадщину прийняли спадкоємці: ОСОБА_3 дружина, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 діти.

Під час перебування у шлюбі з ОСОБА_4 нею була придбана однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2 , право власності зареєстровано за нею 02 лютого 2021 року.

У суді 08 березня 2024 року нею отримано копію постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно з якою видати свідоцтво про право на спадщину за законом спадкоємцям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не можливо, оскільки померлий ОСОБА_4 не був титульним зареєстрованим власником вказаної квартири.

Вважає за необхідне подати позов про виділ спадкового майна 1/6 та 1/6 часток зазначеної квартири, оскільки згоди щодо поділу спадщини досягти не вдалося.

Предметом поділу між спадкоємцями є частка квартири АДРЕСА_1 , яка складається з однієї кімнати, загальна площа квартири 41,9 кв.м., житлова площа 15,7 кв.м. Ні сама квартира, ні предмет спадщини частка квартири є неподільними. Відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 має належати по 1/6 частці, які є незначними та виділ їх в натурі є неможливим. Спільне користування квартирою також є неможливим, оскільки згідно зі статтею 47 ЖК України норма жилої площі в Україні встановлюється у розмірі 13,65 кв.м. на одну особу. Також вона та спадкоємці не є родичами, їхні відносини ніколи не були дружніми, відповідачі мають до неї упереджене ставлення як до другої дружини їхнього батька. Таким чином, спільне володіння вказаною квартирою буде призводити до порушення права власності в частині володіння та користування, включаючи неможливість використання квартири як житла для всіх власників. Вказує, що квартирою з дати її придбання користувалася та утримувала вона та продовжує це робити.

Добровільно поділити спадкове майно не виявляється можливим, тому ОСОБА_3 звернулася до суду з даним позовом, в якому прохала суд: здійснити поділ спадщини у вигляді частини квартири АДРЕСА_1 , яка складається з однієї кімнати, загальною площею квартири 41,9 кв.м., житловою площею 15,7 кв.м., між спадкоємцями ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , частка кожного з яких у вказаній спадщині складає 1/6; виділити у власність ОСОБА_3 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 , яка складається з однієї кімнати, загальною площею квартири 41,9 кв.м., житловою площею 15,7 кв.м., належну ОСОБА_2 , та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсації вартості його частки у сумі 203210,48 грн.; виділити у власність ОСОБА_3 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 , яка складається з однієї кімнати, загальною площею квартири 41,9 кв.м., житловою площею 15,7 кв.м., належну ОСОБА_1 , та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості її частки у сумі 203210,48 грн.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 08 травня 2024 року справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування (справа № 554/2303/24) об`єднано в одне провадження із справою за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про поділ спадкового майна (справа № 554/3611/2024).

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 17 січня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування відмовлено.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про поділ спадкового майна задоволено.

Здійснено поділ спадщини у вигляді частини квартири АДРЕСА_1 , яка складається з однієї кімнати, загальна площа квартири 41,9 кв.м., житлова площа 15,7 кв.м., між спадкоємцями ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , частка кожного з яких у вказаній спадщині складає 1/6.

Виділено у власність ОСОБА_3 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 , яка складається з однієї кімнати, загальна площа квартири 41,9 кв.м., належну ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості його частки у сумі 203210,48 грн.

Виділено у власність ОСОБА_3 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 , яка складається з однієї кімнати, загальна площа квартири 41,9 кв.м., належну ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості її частки у сумі 203210,48 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 2032,11 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 2032,11 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

З рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 17 січня 2025 року не погодилися ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та оскаржили його в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційну скаргу, в якій прохали суд скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування, а саме: визнати за ОСОБА_1 право власності, в порядку спадкування за законом, на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 41,9 кв.м., житловою площею 15,7 кв.м.; визнати за ОСОБА_2 право власності, в порядку спадкування за законом, на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 41,9 кв.м., житловою площею 15,7 кв.м.; у задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про поділ спадкового майна відмовити; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 сплачений судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги.

Позиції учасників справи

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційну скаргу

На думку осіб, які подали апеляційну скаргу, оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також висновкам Верховного Суду.

Позивачі зазначають, що ОСОБА_3 , заявивши вимогу про припинення права власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на частки спірної квартири, не внесла на депозитний рахунок суду суму відповідної компенсації за майно, що є порушенням вимог статті 365 ЦК України.

Вказано, що ОСОБА_3 належних доказів про оцінку вартості квартири не надала, клопотання про визначення реальної вартості спірної квартири не заявляла, хоча її проведення було необхідним для вирішення саме її вимог по суті спору, крім того, надана довідка Фонду державного майна України від 01 березня 2024 року на день звернення до суду була нечинною, оскільки строк її дії встановлений 30 календарних днів.

На думку осіб, які подали апеляційну скаргу, оскаржуване судове рішення встановлює стан невизначеності у їх відносинах з відповідачем і вимагає від них узгодженості дій з метою вичерпання конфлікту.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 адвокат Тернова В.О. прохає суд відхилити апеляційну скаргу, а рішення місцевого суду від 17 січня 2025 року залишити без змін.

Зауважено, що ОСОБА_3 ніколи не заявляла позовних вимог у цій справі про припинення права власності на квартиру, оскільки квартира знаходиться саме у її власності, а тому норми статті 365 ЦК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Наголошено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з метою визначення ціни позову подали до місцевого суду довідку Фонду державного майна України, в якій зазначена вартість спірної квартири, що свідчить про їх згоду із зазначеною у довідці оцінки вартості спірного об`єкта нерухомого майна.

Також вказано, що згідно висновку експерта №26 від 30 квітня 2024 року спірна квартира є неподільною, а виділ в натурі 1/6 частини або 2/3 частини з цієї квартири є неможливим, а тому місцевим судом було здійснено справедливий поділ спадщини з урахуванням неподільності спірного помешкання та дотриманням і захистом прав учасників справи.

Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції

Представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвокат Пушко І.О. під час судового засідання підтримав вимоги поданої апеляційної скарги та прохав її задовольнити з підстав, що у ній наведені.

ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення вимог поданої апеляційної скарги, наголошуючи на законності та обґрунтованості рішення місцевого суду.

Представник ОСОБА_3 адвокат Тернова В.О., взявши участь у розгляді справи у режимі відеоконференції, вказувала на відсутність підстав для задоволення поданої апеляційної скарги, вважаючи її безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Інші учасникисправи у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника ОСОБА_1 , Кобченка М.Ю., а також ОСОБА_3 та її представника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про смерть від 09 жовтня 2023 року, з перекладом з фінської мови на українську мову перекладачем посольства України у Фінляндії, засвідченими підписом та повноваженнями особи, яка видала документ, апостилем.

Після його смерті заведена спадкова справа номер у спадковому реєстрі 70929391, номер у нотаріуса 33/2023 від 13 липня 2023 року Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гризуновою О.В. на підставі заяви дочки ОСОБА_1 від 13 липня 2023 року.

Також заяви про прийняття спадщини 24 липня 2023 року подав син померлого ОСОБА_2 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 - дружина ОСОБА_3 .

Факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є дочкою ОСОБА_4 , підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого повторно відділом РАЦС Карлівського РУЮ Полтавської області від 12 жовтня 2012 року, а/з № 218, та копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 виданого Центральним відділом РАЦС Полтавського МУЮ Полтавської області від 24 квітня 2009 року, а/з № 310.

Підтвердженням факту того, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є сином померлого ОСОБА_4 , є копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого повторно відділом РАЦС Карлівського РУЮ Полтавської області від 24 грудня 2008 року, а/з 25.

Факт перебування у шлюбі ОСОБА_4 на час його смерті із ОСОБА_3 підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 виданого Шевченківським районним у місті Полтаві відділом ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області 06 липня 2018 року, а/з № 927, з якого слідує, що шлюб між подружжям укладено 06 липня 2018 року.

З Договору купівлі-продажу від 02 лютого 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Колотіловим О.М., реєстраційний номер 272, вбачається, що ОСОБА_3 , яка діяла зі згоди чоловіка ОСОБА_4 , придбала квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з однієї кімнати, загальна площа квартири 41,9 кв.м., житлова площа 15,7 кв.м.

Постановою приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Гризуновою О.В. відмовлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частку кожному квартири АДРЕСА_1 , яка складається з однієї кімнати, загальна площа квартири 41,9 кв.м., житлова площа 15,7 кв.м., після смерті їх батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що ними не надано документи, які підтверджують право власності та державну реєстрацію права власності спадкодавця на вищезазначене майно.

Відповідно до Висновку судової будівельно-технічної експертизи судового експерта ОСОБА_5 № 26 від 30 квітня 2024 року, 1/6 частина однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , технічно не може бути виділена в натурі; указана квартира є неподільною.

З Довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 01 березня 2024 року за № 201-07421523, виданої згідно з Порядком ведення єдиної бази даних звітів про оцінку, затвердженого Наказом Фонду державного майна України № 658 від 17 травня 2018 року, слідує, що вартість квартири за адресою: АДРЕСА_2 , становить 1219262,84 грн.

Позиція суду апеляційної інстанції

Щодо визнання права власності на спадкове майно

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду в справі № 638/2304/17).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тлумачення пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою (постанова Верховного Суду від 21 вересня 2022 року в справі № 127/23627/20, постанова Верховного Суду від 05 грудня 2022 року в справі № 233/4580/20). Такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.) (постанова Верховного Суду від 19 лютого 2024 року в справі № 567/3/22).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення права власності в нотаріальному порядку (постанова Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі № 450/3258/17).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Згідно з частиною першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17 та узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду в постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує допоки не спростована. Презумпція спільності майна подружжя поширюється, у тому числі й на те майно, яке було нажите у період шлюбу, але оформлене і зареєстровано на ім`я одного з подружжя (постанова Верховного Суду від 29 липня 2022 року у справі № 495/6578/17).

Сутність презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу, полягає в тому, що на певний об`єкт поширюється правовий режим спільного сумісного майна, що не потребує доказування та встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу. Проте за наявності спору така презумпція може бути спростована, тому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається саме на заінтересовану особу, яка її оспорює (постанова Верховного Суду від 18 березня 2024 року у справі № 742/3129/21).

Згідно із частиною першою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (частина перша статті 1218 ЦК України).

Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах (частина перша статті 1226 ЦК України).

У статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Аналогічний правовий висновок неодноразово викладено Верховним Судом у постановах: від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц; від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18; від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц; від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18; від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18; від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

З вищевказаного вбачається, що суд першої інстанції на підставі поданих доказів правильно встановив, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , як діти спадкодавця, та ОСОБА_3 , як дружина спадкодавця, є спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 , та згідно наданих приватним нотаріусом відомостей, є такими, що прийняли спадщину.

Спірна квартира набута ОСОБА_3 під час перебування в шлюбі з ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 02 лютого 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Колотіловим О.М., реєстраційний номер 272, в якому вказано, що під час вчинення правочину ОСОБА_3 діяла зі згоди чоловіка ОСОБА_4 , а відтак, за відсутності спростування презумпції спільності майна подружжя, квартира АДРЕСА_1 , - є спільним сумісним майном подружжя, частка кожного з яких є рівною та становить по .

Оскільки частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах, то ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , як спадкоємці першої черги, мають право на отримання у порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 по 1/6 частці квартири АДРЕСА_1 .

Постановою приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Гризуновою О.В. відмовлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частку кожному квартири АДРЕСА_1 , яка складається з однієї кімнати, загальна площа квартири 41,9 кв.м., житлова площа 15,7 кв.м., після смерті їх батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що ними не надано документи, які підтверджують право власності та державну реєстрацію права власності спадкодавця на вищезазначене майно.

Отже, враховуючи неможливість у позасудовому порядку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 реалізувати своє право на спадщину як спадкоємців першої черги після смерті батька, то заявлені останніми позовні вимоги про визнання права власності по 1/6 частці на спірну квартиру у порядку спадкування підлягають задоволенню.

Щодо виділу частки із майна

Звертаючись до місцевого суду з позовом, ОСОБА_3 , зокрема прохала суд у порядку статті 364 ЦК України виділити у її власність належні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 по 1/6 частки спірної квартири, стягнувши з неї на їх користь компенсацію вартості їх часток у сумі по 203210,48 грн.

Статтею 1278 ЦК України передбачено, що частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.

З вказаної вище норми матеріального права вбачається, що право на виділ частки в натурі має спадкоємець, який відповідну частку успадкував у порядку, передбаченому нормами ЦК України.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 23 лютого 2022 року у справі №501/672/16-ц зазначено: «тлумачення статті 1278 ЦК України свідчить, що якщо спадкодавець склав заповіт і в ньому не зазначив частки спадкоємців, вони вважаються рівними. Навпаки, якщо заповідач розподілив спадщину між спадкоємцями в нерівних частках, то кожний має право саме на ту частку, яку вказав спадкодавець. За відсутності заповіту частки кожного спадкоємця в спадщині визнаються рівними. Відступ від цього принципу можливий за домовленістю спадкоємців між собою (стаття 1267 ЦК України). Спадщина належить спадкоємцям, які прийняли її на праві спільної часткової власності (частина четверта статті 355 ЦК України), а тому при її поділі застосовуються правила, передбачені в главі 26 ЦК України, які регулюють відносини спільної часткової власності. Якщо згоди про поділ спадщини досягти не вдалося, то поділ провадиться в судовому порядку відповідно до часток, які належать кожному із спадкоємців за законом або за заповітом. Вирішення судового спору щодо поділу спадкового майна не залежить від отримання спадкоємцями свідоцтва про право на спадщину».

Більш детально питання виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності, урегульовано статтею 364 ЦК України, відповідно до норм якої кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Крім того, судовою практикою Верховного Суду України неодноразово визнавалась неможливість одночасного застосування статей 364 та 365 ЦК України, які є різними за своєю правовою природою і кожна з них є окремою підставою для пред`явлення позову, оскільки перша з них передбачає право співвласника на виділ в натурі частки із майна, що у спільній частковій власності, а друга - можливість за позовом інших співвласників припинити право особи на частку у спільному майні (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-2405св16).

Європейський суд з прав людини вказав, що «апеляційний суд, ухвалюючи рішення про припинення права заявника на частку у квартирі, посилався на статті 364 та 365 ЦК України від 2003 року. Проте, як було підтверджено роз`ясненням Верховного Суду України, ці положення не можуть бути застосовані одночасно за тих самих обставин, оскільки вони стосуються різних юридичних питань. А саме, можливість припинення права особи на частку в спільному майні без її згоди передбачена статтею 365 Кодексу, тоді як стаття 364 стосується ситуації, коли співвласник бажає виділення частки зі спільної власності та не проти одержання компенсації за свою частку в спільному майні. Навіть припускаючи, що, попри неоднозначність у рішенні апеляційного суду, статті 365 Кодексу була юридичним положенням, застосовним у справі заявника, і що умову пункту першого було дотримано, Суд зауважує, що відповідно до частини другої статті 365 протилежна сторона повинна була завчасно внести вартість частки заявника у квартирі на депозитний рахунок суду першої інстанції. Це було і залишається передумовою винесення судом рішення про припинення права на частку у спільному майні. У справі заявника протилежна сторона не внесла вартість частки на рахунок. Конкретні та відповідні аргументи заявника стосовно нездійснення протилежною стороною необхідного платежу національні суди не взяли до уваги. У цьому контексті Суд зазначає, що положення ЦК від 2003 року, про яке йдеться, є достатньо чітким і не дає підстав для суперечливого тлумачення. Крім того, це положення відображає конституційну гарантію попередньої компенсації за будь-яке позбавлення власності, за винятком умов воєнного чи надзвичайного стану. Як свідчить відповідна практика національних судів - хоча йдеться про рішення, винесені у період після подій у справі, що розглядається,- вимога попереднього платежу є не просто технічною складовою процедури відчуження майна, яка встановлена законом, а є основною вимогою, на якій має ґрунтуватися рішення суду про позбавлення особи майна без її згоди (ANDRIY RUDENKO v. UKRAINE, № 35041/05, § 41 - 43, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

З вказаного вбачається, що питання про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, у порядку статті 364 ЦК України, має право заявити виключно власник такої частки, а виплата компенсації вартості належної йому частки можлива лише за його згодою.

Оскільки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не заявляли вимоги щодо виділу належних їм у порядку спадкування часток спірної квартири, а також, відповідно, не надавали згоди на виплату компенсації їх вартості, то заявлені вимоги ОСОБА_3 у порядку статті 364 ЦК України не підлягають задоволенню, оскільки вимоги останньої щодо збільшення своєї частки у спірній квартирі за рахунок виплати компенсації ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вартості належних їм у порядку спадкування часток, є по суті не виділенням частки у натурі, а припиненням права останніх на частки із спірного майна, що, у свою чергу, суперечить вимогам ЦК України, зокрема статті 364 ЦК України.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту другого частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За положеннями частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням норм права, а також заявлених вимог поданих позовних заяв, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє представник адвокат Пушко І.О. підлягає задоволенню, а рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17 січня 2025 року скасуванню з ухваленням нового судового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити: визнати за ОСОБА_1 право власності, у порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 41,9 кв.м., житловою площею 15,7 кв.м.; визнати за ОСОБА_2 право власності, у порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 41,9 кв.м., житловою площею 15,7 кв.м.; у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про поділ спадкового майна слід відмовити.

Щодо судового збору

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (частина перша статті 1 Закону України «Про судовий збір»).

Оскільки вимоги поданої апеляційної скарги підлягають задоволенню у повному обсязі, то з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі по 2032,11 грн кожному та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі по 3962,61 грн кожному.

Керуючись статтями 141, 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє представник адвокат Пушко Ігор Олександрович задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності, у порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 41,9 кв.м., житловою площею 15,7 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2 право власності, у порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 41,9 кв.м., житловою площею 15,7 кв.м.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про поділ спадкового майна відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2032,11 грн та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3962,61 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2032,11 грн та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3962,61 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 травня 2025 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко