Справа № 953/2856/23
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 квітня 2025 року м. Харків
Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого - судді Муратової С.О.,
за участю секретаря - Драгана О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Київського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , поданою її представником адвокатом Крячко Олегом Володимировичем до Харківської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -
До Київського районного суду м. Харкова 17.04.2023 надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .
На обґрунтування позовної заяви зазначає, зокрема, що все своє життя позивач ОСОБА_1 із родиною проживає в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 . За даною адресою вона була прописана у віці 21 рік, а саме з 03.12.1980. Назва "провулок Озерянський" була змінена на " ІНФОРМАЦІЯ_1 " згідно з реєстром назв урбанонімів міста Харкова, затвердженим рішенням 9 сесії Харківської міської ради 24 скликання від 25.12.2002 із змінами та доповненнями. Позивач прописана в цьому будинку її батьком ОСОБА_2 , який також проживав за цією адресою з 1968 року, що підтверджується відомостями домової книги. Дівоче прізвище позивачки ОСОБА_3 , за дівочим прізвищем її матері. Батьки позивачки не перебували у шлюбі та жили окремо. Позивач мешкала з батьком. Мати позивача померла у 1995 році у с. Липці Харківського району Харківської області. Житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , належав на праві власності матері ОСОБА_2 , тобто бабусі позивачки ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право особистої власності на будівлю, виданого 30.01.1959 виконавчим комітетом Велико-Данилівської селищної ради депутатів трудящих Харківського району Харківської області. На даний час право власності на будинок залишається зареєстрованим за бабусею позивачки ОСОБА_4 , що підтверджується довідкою КП "ХМБТІ" від 14.11.2022. Бабуся позивачки ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після її смерті у володіння та користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 вступив її син батько позивачки ОСОБА_2 , який в ньому був прописаний і проживав з 1968 року. Позивачка у 1979 році вийшла заміж, змінила прізвище на " ОСОБА_5 ", від шлюбу у 1979 році народила доньку. Весь цей час вона та члени її сім`ї проживали в цьому будинку разом із ОСОБА_2 , який постійно підтверджував, що він є батьком позивачки, поводив себе як її батько, ставився до її чоловіка ОСОБА_6 як до зятя, а доньку ОСОБА_7 визнавав як онучку. ОСОБА_2 неодноразово казав, що після його смерті цей будинок залишиться його єдиній доньці позивачці ОСОБА_1 . Усі ці обставини підтверджуються фактом постійного (з народження) проживання позивачки ОСОБА_1 за даною адресою разом із батьком, її прописку, її по-батькові " ОСОБА_8 ", а також можуть бути підтверджені свідками. Таким чином, у позивачки ОСОБА_1 не було підстав сумніватись в тому, що вона є донькою ОСОБА_2 . ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , і після його смерті позивач ОСОБА_1 продовжила проживати в будинку, вступила у володіння та користування даним будинком, будучи цілковито впевнена, що прийняла спадщину. За положеннями ст.ст.548-549 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, які діяли станом на момент смерті ОСОБА_2 , для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, зокрема, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Отже, позивач ОСОБА_1 була впевнена, що належним чином прийняла спадщину після смерті свого батька, який так само прийняв спадщину після смерті його матері. Інші спадкоємці, за відомостями позивача, відсутні. З моменту смерті батька у 1999 році і до цього часу позивач відкрито та безперервно володіла і користувалась житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , як належний спадкоємець та власник, але не оформила своє право на спадщину належним чином.
Представник зазначає, що в 2022 році після початку військового вторгнення Російської Федерації до України житловий будинок був пошкоджений внаслідок обстрілів, і позивач почала оформлення документів на право власності на нього, оскільки це було необхідно для отримання компенсації. Для цього вона звернулась до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Чорнобровка I.В., яка 10.11.2022 зареєструвала спадкову справу за №69907968, і почала збирати необхідні документи. Необхідно зазначити, що позивач не мала на руках свого свідоцтва про народження, але знала, що її батько десь його зберігав. Розбираючи у 2022 році батьківські папери, щоб вибрати з них необхідні для оформлення спадщини, вона знайшла в них своє свідоцтво про народження від 04.08.1959 і раптово для себе дізналась, що ОСОБА_2 не був у даному свідоцтві записаний як її батько. Натомість у свідоцтві про народження на місці відомостей про батька з невідомих позивачу причин був проставлений прочерк. Таким чином, позивач несподівано з`ясувала, що не може підтвердити родинні стосунки із особою, яка все життя називала себе її батьком - ОСОБА_2 . Внаслідок цього позивач не має можливості оформити свої права на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 в нотаріальному порядку.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 24.04.2023 звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору; прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаною позовною заявою; розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, з призначенням в підготовче судове засідання (т. 1 а.с. 42).
17.07.2023 на електрону адресу суду надійшов відзив представника Харківської міської ради Василенко І.Ю. на позовну заяву у справі №953/2856/23, в якому просила відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ХМР про визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 55-58).
На обґрунтування відзиву зазначає, зокрема, що позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що вона відкрито користується домоволодінням АДРЕСА_1 , яка належала її бабусі ОСОБА_4 померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , а потім її батьку ОСОБА_9 померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 , та не приховує факт знаходження цього майна у її володінні, її володіння майном с безперервним та не переривалось протягом всього строку набувальної давності, у зв`язку з чим просить суд визнати за нею право власності на дане домоволодіння за набувальною давністю. Харківська міська рада за результатами опрацювання суті та доводів позовної заяви, доданих до неї документів на підтвердження позовних вимог, у їх сукупності, вважає, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, позивач не підтверджує, що він не є добросовісним набувачем спірної частини домоволодіння, оскільки вона увесь час знала, про те, що власником такої частини домоволодіння був померлий її дідусь ОСОБА_10 , а відкритість і безперервність користування спірним майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України. Сам по собі факт користування позивачем усім домоволодінням після смерті ОСОБА_2 та проживання з реєстрацією у ньому не є підставою для виникнення права власності за набувальною давністю у позивача. Крім того, позивач доводить, що після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_9 відкрилася спадщина на спірне домоволодіння, проте потенційні спадкоємці не зареєстрували своє право у встановленому законом порядку та не відмовилися від права власності на відповідне нерухоме майно. Як стверджує у своєму позові позивачка, після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 та смерті ОСОБА_2 померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , спірним домоволодінням володіла її бабуся до дня її смерті, та її батько до дня смерті, тобто користування позивачкою спірним домоволодінням ґрунтується на попередньому титулі права власності та відносинах правонаступництва (спадкування), а не на факти заволодіння безхазяйною річчю. Зазначене свідчить, що позивачка весь час була обізнана про власника на спірну частину домоволодіння, потенційних спадкоємців на таку частину, а отже знала, що заволоділа чужою річчю, відповідно таке володіння не призводить до набуття права власності незалежно від тривалості такого володіння.
18.07.2023 на електрону адресу суду в системі «Електронний суд» надійшла відповідь представника позивача ОСОБА_1 адвоката Крячка О.В. на відзив, в якій просить прийняти цю відповідь на відзив та врахувати в ході судового розгляду (т. 1 а.с. 72-76).
На обґрунтування відповіді на відзив зазначає, зокрема, що відповідач у відзиві не заперечує проти того, що все своє життя позивач ОСОБА_1 із родиною проживає в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 . За даною адресою вона була прописана у віці 21 рік, а саме з 03.12.1980; не заперечує проти того, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , належав на праві власності матері ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право особистої власності на будівлю, виданого 30.01.1959 виконавчим комітетом Велико-Данилівської селищної ради депутатів трудящих Харківського району Харківської області. На даний час право власності на будинок залишається зареєстрованим за ОСОБА_4 ; не заперечує проти того, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після її смерті у володіння та користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 вступив її син ОСОБА_2 , який в ньому був прописаний і проживав з 1968 року; не заперечує проти того, що позивачка з 1979 року разом із членами її сім`ї проживала в цьому будинку разом із ОСОБА_2 , який постійно підтверджував, що він є батьком позивачки, поводив себе як її батько, ставився до її чоловіка ОСОБА_6 як до зятя, а доньку ОСОБА_7 визнавав як онучку. ОСОБА_2 неодноразово казав, що після його смерті цей будинок залишиться його єдиній доньці позивачці ОСОБА_1 ; не заперечує проти того, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , і після його смерті позивач ОСОБА_1 продовжила проживати в будинку, вступила у володіння та користування даним будинком, і з тих пір до цього часу відкрито та безперервно володіла і користувалась житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 як належний спадкоємець та власник, але не оформила своє право на спадщину належним чином; не заперечує проти твердження позивачки щодо того, що позивач не мала на руках свого свідоцтва про народження, але знала, що її батько десь його зберігав. Розбираючи у 2022 році батьківські папери, щоб вибрати з них необхідні для оформлення спадщини, вона знайшла в них своє свідоцтво про народження від 04.08.1959 і раптово для себе дізналась, що ОСОБА_2 не був у даному свідоцтві записаний як її батько. Натомість у свідоцтві про народження на місці відомостей про батька з невідомих позивачу причин був проставлений прочерк. Так позивач з`ясувала, що не може підтвердити родинні стосунки із особою, яка все життя називала себе її батьком - ОСОБА_2 . Таким чином, відповідач не висловлює заперечень проти фактичних обставин, на які позивач послався в позовній заяві. Суть заперечень відповідача полягає в тому, що позивачем не дотримано визначених законом умов для застосування норм ст. 344 ЦК України, а саме добросовісності заволодіння. Виходячи з зазначених фактичних обставин, після смерті ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 продовжила проживати в спірному будинку, вступила у володіння та користування даним будинком, будучи цілковито впевнена, що прийняла спадщину після смерті свого батька, який так само прийняв спадщину після смерті його матері. Інші спадкоємці відсутні. Але у 2022 році вона раптово для себе дізналась, що ОСОБА_2 в її свідоцтві про народження не був записаний як її батько, а тому вона не може підтвердити родинні стосунки із особою, яка все життя називала себе її батьком - ОСОБА_2 . Внаслідок цього позивач не має можливості оформити свої права на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 в нотаріальному порядку. Позивач все життя проживала в даному будинку і прийняла його у володіння як власник після смерті особи, яку вважала своїм батьком - ОСОБА_2 , - будучи цілковито впевненою в тому, що є належним спадкоємцем і приймає спадщину відповідно до вимог закону. Вона в момент прийняття будинку у володіння не знала про те, що відсутнє документальне підтвердження того факту, що вона є донькою ОСОБА_2 , і у неї не було підстав в цьому сумніватись. Вона була впевнена в тому, що отримала це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для оформлення права власності на нього в майбутньому. Крім того, Позивач достовірно знала, що на це майно не претендують інші особи, і дійсно до цього часу жодна особа не заявила на будинок або взагалі на спадщину після смерті ОСОБА_2 своїх прав. Також не було будь-яких договорів, які опосередковували би передання позивачеві у володіння та/або користування, проте не у власність, даного будинку. Але, враховуючи відсутність підтвердження родинного зв`язку між спадкодавцем та позивачем належними документами та відомостями реєстру актів цивільного стану, це майно фактично для позивача було чужим, підстави для заволодіння ним - відсутні, однак позивач про це не знала. Таким чином, особливі обставини саме в цьому випадку дають підстави для висновку, що з боку позивача мало місце добросовісне заволодіння спірним майном. Інших доводів проти позовної заяви відповідач не навів.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 17.08.2023 клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Крячка О.В. про виклик та допит свідків задоволено;
викликано в судове засідання у якості свідків: ОСОБА_11 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ; ОСОБА_12 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ; ОСОБА_13 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ; ОСОБА_14 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3 ;
попереджно кожного із свідків про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду;
клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Крячка О.В. про витребування доказів задоволено;
витребувано з відділу Державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції витяг з реєстру актів цивільного стану про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що проживав за адресою: АДРЕСА_1 . За наявними відомостями, мати ОСОБА_4 , 1884 року народження, що проживала за адресою: АДРЕСА_1 ;
витребувано у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Чорнобровки Ірини Вікторівни ( АДРЕСА_4 ) посвідчені копії матеріалів спадкової справи №6/2022, що відкрита після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 і зареєстрована 10.11.2022 за № НОМЕР_1 .
витребувано у Харківського обласного державного нотаріального архіву посвідчені копії матеріалів спадкової справи, що була відкрита після смерті ОСОБА_4 , 1884 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 і проживала за адресою: АДРЕСА_1 , або інформацію про те, що така спадкова справа не відкривалась;
зазначені докази зобов`язано направити на адресу судді Київського районного суду м. Харкова Муратової С.О., до наступного засідання у справі;
закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Крячко О.В. до Харківської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно та призначено справу до судового розгляду по суті (т. 1 а.с. 96-97).
27.09.2023 до канцелярії суду надійшли копія спадкової справи №5/2022 від приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Чорнобровки І.В. (т. 1 а.с. 99-120).
24.03.2025 на електрону адресу суду в системі «Електронний суд» надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 адвоката Крячка О.В. про уточнення предмету позову, в якій просив визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_5 (т. 2 а.с. 1-2).
На обґрунтування заяви про уточнення предмету позову зазначає, зокрема, що відповідно до рішення 23 сесії 8 скликання Харківської міської ради від 26.01.2024 № 536/24 було вирішено здійснити впорядкування найменувань об`єктів топонімії міста Харкова згідно з додатком 1. В п.2 додатку 1 зазначено перейменувати провулок (колишній АДРЕСА_6 . Відповідні зміни внесені також до Реєстру назв урбанонімів міста Харкова (додаток 2). Таким чином, вже після закриття підготовчого провадження в даній справі змінилась назва провулку, на якому розташований спірний будинок, тобто його поштова адреса, що вимагає уточнення предмету позову.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Крячко О.В. не з`явилися, повідомлялися належним чином про дату, час та місце розгляду справи, 09.04.2025 до канцелярії суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 адвоката Крячко О.В., в якій він просить провести судове засідання без участі сторони позивача (т. 2 а.с. 14).
В судове засідання представник відповідача Харківської міської ради не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив.
Суд, дослідивши надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.
Вимоги ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачають, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим ЦПК України випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст. 15 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані (у письмовій або електронній формі, речовими об`єктами, висновками експертів, показаннями свідків), на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України в цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, згідно якого кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно копії свідоцтва про право особистої власності на будову від 30.01.1959, виданого виконавчим комітетом В-Данилівськової селищної ради депутатів трудящих Харківського району Харківської ради на підставі рішення №3 Виконкома В-Данилівської селищної ради від 29.01.1959, Виконком В-Данилівської селищної ради посвідчив, що все домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_7 , дійсно належить ОСОБА_4 на праві приватної власності (т. 1 а.с. 14).
Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_15 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. В-Данилівка Харківського району Харківської області. Батьки: мати ОСОБА_16 , відомості про батька відсутні (т. 1 а.с. 16).
Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 28.11.1973, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 89 років, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за №9007 (т. 1 а.с. 19, 113).
Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 03.05.1979, ОСОБА_6 та ОСОБА_15 уклали шлюб 03.05.1979, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №20. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище дружині « ОСОБА_5 » (т. 1 а.с. 17, 103 зворотній бік).
Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 03.11.1979, ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 . Батьки: батько ОСОБА_6 , мати ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 18).
Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 від 25.05.1999, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , у віці 73 роки, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблений запис за №4552 (т. 1 а.с. 20, 103).
Відповідно до копії домової книги для прописки громадян, які мешкають в буд. АДРЕСА_8 , за вказаною адресою були прописані: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_17 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 21-24).
10.11.2022 ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Чорнобровки І.В. із заявою, в якій просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 100).
Згідно копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №70593787 від 10.11.2022, зареєстровано спадкову справу №69907968 після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1 а.с. 25, 105).
Відповідно до поквартирної картки (Форми Б) за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 є сином ОСОБА_4 , ОСОБА_1 внучка ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 108).
Згідно копії довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» ХМР про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна від 14.11.2022 №1124264, житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , на підставі свідоцтва про право особистої власності на будову, видане 30.01.1959 Виконавчим комітетом В-Данилівської селищної ради депутатів трудящих Харківського району, Харківської області (т. 1 а.с. 15, 118).
Відповідно до повідомлення завідувача Харківського обласного державного нотаріального архіву Остапенко Ю. від 16.01.2025, перевірку наявності спадкових справ після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_1 було проведено за документами Восьмої Харківської державної нотаріальної контори, оскільки місце відкриття спадщини в даному випадку відноситься за територіальністю до меж обслуговування цією конторою. За наявними в архіві даними, згідно з записами в алфавітних книгах обліку спадкових справ за 1973-2000 роки Восьмої Харківської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, відмову від спадщини та про видачу свідоцтв про право на спадщину від спадкоємців померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 до нотаріальної контори не надходили, спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Інформація про заведення вищезазначеної спадкової справи в період з 2001 року в нотаріальному архіві відсутня і може бути надана тільки відокремленим підрозділом П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори (до реорганізації Восьмої Харківської державної нотаріальної контори), оскільки документи-папероносії Восьмої Харківської державної нотаріальної контори передано до архіву за 1954-2000 роки, 2001 року перебувають у володінні відокремленого підрозділу П?ятої Харківської міської державної нотаріальної контори (т. 1 а.с. 215).
Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій, 10.11.2022, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Чорнобровкою I.В., заведена спадкова справа №5/2022, до майна ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в місті Харкові, Харківська область, Україна, який на момент смерті проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . В матеріалах спадкової справи, є заява від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , щодо прийняття спадщини згідно ст. 549 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року, яку вона подала до Чорнобровки І.В., приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області 10.11.2022, що зареєстрована в книзі обліку і реєстрації спадкових справ за №13. Спадкове майно складається з житлового будинку за АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва про право особистої власності на будівлю, виданого Виконавчим комітетом Великоданилівської сільської ради депутатів трудящих Харківського району Харківської області 30.01.1959, згідно з розпорядженням №3 Виконкому Великоданилівської селищної ради від 29.01.1959, зареєстрованого в бюро технічної інвентаризації 05.02.1959 та записано в реєстрову книгу за №1226, в книзі 9, який належав ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , спадкоємцем якої був її син, ОСОБА_2 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. На час подання заяви про прийняття спадщини за законом, ОСОБА_1 не надано документів, що підтверджують родинні відносини спадкоємця зі спадкодавцем, а саме: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повного витяга з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних відносин. Вважає, що вказана нотаріальна дія не може бути вчинена, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не надано документа, що підтверджує її родинні відносини з померлим батьком, ОСОБА_2 . На підставі вищенаведеного, відмовлено ОСОБА_1 в видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом, так як не надано документа, що підтверджує родинні відносини між померлим, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , яка є його дочкою (т. 1 а.с. 227).
В судовому засіданні допитано в якості свідка ОСОБА_11 , яка пояснила, що вона є донькою ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , вона проживає з дитинства з дідусем ОСОБА_2 , мамою ОСОБА_1 та татом ОСОБА_6 . Вона сприймала ОСОБА_2 дідусем, оскільки мати його назвала татом а він її донькою. Її бабцею була ОСОБА_18 , з дідусем у них були різні прізвища, вона її бачили, вони спілкувалися. Причин сумніватися, що вони є її бабцею та дідусем у неї не було. Коли помер дідусь ОСОБА_2 вони продовжили мешкати за вказаною адресою, і мешкають на теперішній час, мати сплачувала всі комунальні послуги, інших родичів, які б заявляли претензії на вказаний будинок немає.
В судовому засіданні допитано в якості свідка ОСОБА_14 , яка пояснила, що ОСОБА_1 знає з народження, ОСОБА_2 є рідним батьком ОСОБА_1 та її дядею. ОСОБА_1 мешкала разом із ОСОБА_2 і мешкає на теперішній час. ОСОБА_1 доглядала ОСОБА_2 , він називав її донькою завжди, сумнівів з приводу їх спорідненості не виникало, інших дітей у нього не було.
В судовому засіданні допитано в якості свідка ОСОБА_13 , який пояснив, що ОСОБА_1 є його двоюрідною сестрою. Його батьком був ОСОБА_19 а ОСОБА_2 був рідним братом його батька. Він знає його з дитинства. ОСОБА_2 є рідним батьком ОСОБА_1 . ОСОБА_4 називала ОСОБА_1 внучкою, а ОСОБА_2 називав її донькою. Вони мешкали разом, вона росла із ним з дитинства. Коли було весілля ОСОБА_1 із чоловіком, ОСОБА_2 на весіллі подарив її ключи від будинку, вів її до вівтаря.
В судовому засіданні допитано в якості свідка ОСОБА_12 , яка пояснила, що ОСОБА_1 є двоюрідною сестрою її чоловіка. Знає її з 1968 року, коли вони вийшла заміж та познайомилася з нею. ОСОБА_4 була мамою ОСОБА_2 , а він був батьком для ОСОБА_1 , вона була єдиною його донькою. ОСОБА_1 доглядала за ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . ОСОБА_1 після весілля переїхала мешкати із чоловіком за адресою: АДРЕСА_1 , мешкала разом із ОСОБА_2 та мешкає по теперішній час за вказаною адресою.
Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно з положеннями ч.ч. 1 та 4 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).
Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.
Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.
Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.
Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.
Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.
Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.
Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац другий частини третьої статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.
Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.
Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.
Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.
Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.
За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем, і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.
Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 15 листопада 2022 року у справі № 293/1061/21 (провадження № 61-4347св22) та від 15 червня 2023 року у справі № 359/8844/20 (провадження № 61-5539св23).
Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позивач фактично володіє спірним нерухомим майном без будь-якого правового титулу більше десяти років, володіння позивача є відкритим і безперервним. Також судом не встановлено обставин, які свідчать про недобросовісне заволодіння позивачем спірним будинком.
Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів спірним майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно користуватися ним, суд вважає за можливе визнати право власності за набувальною давністю.
Частиною 4 ст. 344 ЦК України передбачено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.
Враховуючи викладене, суд вважає можливим задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 та визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_7 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 81, 247, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 , поданою її представником адвокатом Крячко Олегом Володимировичем до Харківської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_7 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_9 , поштова адреса як ВПО: АДРЕСА_10 ).

Представник позивача: адвокат Крячко Олег Володимирович (адреса: 62370, Харківська область, Харківський район, смт. Солоницівка, вул. Шевченка, буд. 37, к. 1-1).

Відповідач: Харківська міська рада (, адреса: 61003, м. Харків, майдан Конституції, буд. 7).

Суддя С.О. Муратова