Провадження № 2/638/1162/25
15 травня 2025 року м. Харків
Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Смирнова В.А.
за участю секретаря судового засідання Каркан А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, за участю третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради,
01 липня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовною заявою до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, за участю третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 липня 2024 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, за участю третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, за участю третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради. Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
В судове засідання, ОСОБА_1 з`явилася, просила позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Представник позивача, адвокат Глущенко В.Б. в судовому засіданні просив позов задовольнити в повному обсязі.
В судове засідання ОСОБА_2 повторно не з`явився, повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив.
Представник третьої особи - Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлялися своєчасно та належним чином. Надали висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_3 . Також надали пояснення, в яких просили розглянути справу за відсутності представника органу опіки та піклування.
Відповідач своїм правом на подання до суду відзиву на позовну заяву не скористався. Будь-яких заяв та клопотань, зокрема з процесуальних питань, про відкладення розгляду справи, чи про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, до суду не подав.
Оскільки відповідачем у встановлений частиною сьомою статті 178 ЦПК України строк не подано до суду відзив на позовну заяву, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено частиною восьмою статті 178 ЦПК України.
Таким чином, суд вважає, що відповідач повторно не з`явилася в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до частини четвертої статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З цього приводу Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не подав, та, зважаючи на те, що сторона позивача проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного судового рішення не заперечувала, суд вирішив розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
Відповідно до частини другої статті 247ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.
07 лютого 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб.
Від спільного подружнього життя, у них народився син- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Першим відділом реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові зроблено відповідний, актовий запис №1247 та видано Свідоцтво про народження дитини серія НОМЕР_1 .
Рішенням Дзержинського районного суду, м. Харкова від 27.11.2019 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

30.08.2019 року Судовим наказом, виданим Дзержинским районним судом м. Харкова з Відповідача стягнуто на користь Позивачки аліменти на утримання дитини, ОСОБА_3 , у розмірі частини заробітку (доходу).

Дитина постійно проживає з Позивачкою, знаходиться на повному її утриманні.

18 грудня 2020 року Позивачка уклала шлюб з ОСОБА_4 , який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та, Немишлянському районах у м. Харкові.

Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами у навчанні, станом здоров?я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині, доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею, загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює, умов для отримання нею освіти - створились умови, які шкодять інтересам дитини.

Не дивлячись на рішення суду про стягнення з Відповідача аліментів, він його не виконує, не надає жодних коштів на утримання свого сина.

Станом 01.04.2024 року заборгованість по сплаті аліментів становить 139975,69 грн. Відповідач, покладених законом на батьків обов?язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання, щодо виховання вирішуються Позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку Відповідача.

Відповідно до відповіді наданої на адвокатський, запит Комунальним закладом «Заклад дошкільної освіти (ясла-садок) №206 Харківської міської ради", дитина ОСОБА_3 , був зарахований до закладу дошкільної освіти з 01.09.2018 року. До дитячого садочка його приводила та забирала мати, ОСОБА_1 , яка відвідувала батьківські збори та приймала участь у заходах, які проводилися в садочку. Батько, ОСОБА_2 , не з?являвся на батьківських зборах, участі в заходах які проводилися закладом дошкільної освіти не приймав, та взагалі його там, бачили лише один раз.

Згідно довідки наданою на адвокатський запит представника позивача, Комунальним, закладом "Харківський ліцей № 43 Харківської міської ради" мати, ОСОБА_5 , опікується сином, систематично відвідує батьківські збори, цікавиться поведінкою та успіхами дитини під час освітнього процесу, підтримує постійний зв?язок з класним керівником та адміністрацією ліцею, враховує рекомендації вчителів, практичного психолога, та соціального педагога. Акім завжди охайний, доглянутий, забезпечений одягом, взуттям, необхідним шкільним приладдям у повному обсязі. Між ОСОБА_6 та мамою, родинні, теплі,, дружні стосунки. Батько, ОСОБА_2 , упродовж 2 років з класним керівником,, педагогами, адміністрацією, не спілкувався, навчанням та розвитком сина не цікавився.

Відповідно до довідки КНП «Міська дитяча поліклініка №12» ОСОБА_7 спостерігається фахівцями поліклініки з народження і по теперішній час. Дитина до поліклініки звертається у супроводі матері, яка також здійснює догляд при хворобі дитини, з усіх питань спеціалісти поліклініки спілкуються виключно з матір?ю. Батько, ОСОБА_2 , стосовно отримання інформації про стан здоров?я сина ОСОБА_3 , до поліклініки не звертався. Відповідно до відгуку психолога ОСОБА_8 , склад родини ОСОБА_9 складається: мама ( ОСОБА_10 ), вітчим ( ОСОБА_11 ) та дитина 8 років ( ОСОБА_12 ). Хлопчик називає вітчима татом. Відносини дитини з вітчимом, зі слів мами ОСОБА_13 , носять теплий та дружній характер. Мама ОСОБА_10 є уважною до потреб дитини.

Протягом спільної праці з психологом, мама ОСОБА_10 проявила себе як людина, яка щиро та цілеспрямовано працює над собою для побудови гармонійних відносин з дитиною. Всі надані психологом рекомендації старанно, виконувались. Теми та питання, які підіймала мати протягом співпраці з психологом говорять про те, що потреби та розвиток дитини є одним з головних пріорітетів в цій родині. ОСОБА_14 при особистому спілкуванні з психологом проявив себе як комунікабельна, доброзичлива та допитлива дитина. ОСОБА_15 був розслабленим, радісним та дуже відкритим, для спілкування. Мама ОСОБА_10 регулярно займається з дитиною, багато уваги приділяє навчанню та розвитку дитини. Рівень розвитку дитини відповідає віку, дитина регулярно відвідує онлайн заняття у школі. Хлопчик проявив себе уважним, ерудованим та грайливим, під час онлайн консультації з психологом.

Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , відносно малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 Департамент служб, як представник органу опіки та піклування, вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , відносно малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказаний висновок обґрунтований тим, що дитина проживає разом з матір`ю, батько тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться станом здоров`я доньки, матеріально не утримує.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 підтвердив те, що вихованням дитини займається мати, а ОСОБА_2 свої обов`язки не виконує.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно із постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Частинами першою, другою та четвертою статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно з частинами другою, третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19).

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Аналізуючи надані докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків: відповідач тривалий час не спілкується з дитиною, не приймає участі у його вихованні та розвитку, будь-яких заходів, які б свідчили про зацікавлення долею дитини не приймає.

Розглядаючи позбавлення батьківських прав як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків, виходячи з характеру такого засобу, суд вважає, що позивачем доведена наявність підстав, передбачених частиною першою статті 164 СК України.

Таким чином, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

При цьому роз`яснює відповідачу, що у разі зміни його поведінки та обставин, що стали підставою для позбавлення батьківських прав, він в порядку ст. 169 СК України матиме право на звернення до суду із позовом про відновлення батьківських прав до досягнення дитиною повноліття.

Суд розподіляє судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України, а саме: стягує з відповідача на користь позивачки сплачений нею судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 80-84, 141, 206, 229, 258, 259, 263-265, 268, 280-284 ЦПК України, ст.ст. 141, 164 СК України,,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, за участю третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради задовольнити в повному обсязі.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 батьківських прав щодо його неповнолітнього сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 судовий збір у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. ст. 284-285 ЦПК України.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, , 61002, м.Харків, вул.Чернишевська, 55.

Суддя В.А. Смирнов