Справа № 301/798/25
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"26" травня 2025 р. м. Іршава
Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої Пітерських М.О., при секретарі Чийпеш А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання правочину дійсним та визнання права власності на майно,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернулася в Іршавський районний суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 14.03.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 дружиною та матір`ю відповідачів - була досягнута домовленість про купівлю ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,78 га, яка розташована на території с. Білки, урочище «Ходиші», Білківської сільради та згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК №012595 від 30.06.2003 року належала на праві власності ОСОБА_6 .
Того ж дня позивач передав ОСОБА_6 кошти за майно, а ОСОБА_6 передала ОСОБА_1 . Державний акт на право приватної власності на землю. З вказаного часу ОСОБА_1 фактично користується земельною ділянкою.
ІНФОРМАЦІЯ_1 власник земельної ділянки ОСОБА_6 померла. Договір купівлі-продажу земельної ділянки ОСОБА_6 та ОСОБА_1 укласти та посвідчити в нотаріальному порядку не встигли.
Заповіту ОСОБА_6 не складала, а її спадкоємцями за законом першої черги є чоловік ОСОБА_2 та діти: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідачі по справі.
14.03.2024 року між ОСОБА_1 та відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , як спадкоємцями ОСОБА_6 , була досягнута домовленість про купівлю ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,78 га, яка розташована на території с. Білки, урочище «Ходиші», Білківської сільради, яка згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК №012595 від 30.06.2003 року належала на праві власності ОСОБА_6 .
На підтвердження дійсних намірів на укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_1 передала відповідачам, а ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 отримали від ОСОБА_1 гроші у сумі 80 000 грн. Вказана сума передана готівкою та розцінюється сторонами як повна вартість ціни продажу вказаного нерухомого майна.
Сторони домовилися, що через шість місяців після юридичного оформлення відповідачами спадкових прав, виготовлення технічної документації на землю, присвоєння їй кадастрового номера, отримання витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, оформлять договір купівлі-продажу майна в нотаріальному порядку. Договір підписано сторонами.
Не зважаючи на зобов`язання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 оформити договір купівлі-продажу землі протягом шести місяців після оформлення всіх необхідних документів та неодноразові звернення до них з цього приводу ОСОБА_1 , відповідачі по даний час ухиляються від укладення договору в нотаріальному порядку, чим порушують права позивача на розпорядження майном.
Позивачка ОСОБА_1 просила визнати договір купівлі-продажу від 14.03.2024 року дійсним та визнати за нею право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,78 га.
Ухвалою Іршавського райсуду від 03.04.2025 року відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, подала до суду заяву, в якій позов підтримала, просила його задовольнити та розглянути справу по суті без її участі (а.с.60,75,97).
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, подали до суду заяву, в якій позовні вимоги визнали у повному обсязі, не заперечували проти задоволення позову та просили розглянути справу по суті без їх участі (а.с.58,81-84,101,103-106).
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позов задовольнити, виходячи з таких підстав.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 домовилася з відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про купівлю-продаж земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,78 га, яка розташована на території с. Білки, урочище «Ходиші», Білківської сільради, та згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК №012595 від 30.06.2003 року належала на праві власності ОСОБА_6 .
Вказане майно відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 успадкували після смерті своєї дружини/матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заповіту ОСОБА_6 не залишала, тому відповідачі, як вдовець та діти спадкодавця ОСОБА_6 , є її спадкоємцями за законом першої черги, які прийняли спадщину (а.с.21,22,23).
Спадкова справа після смерті ОСОБА_6 була заведена за №41/2018, спадкоємцям було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житлові будинки, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , однак, Свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,78 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК №012595 від 30.06.2003 року, спадкоємцям не видавалося (а.с.89,90,99,100).
Відповідно до п.1 Договору від 14.03.2024 року, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зобов`язалися продати ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 зобов`язалася купити у ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,78 га, що розташована в с. Білки, урочище «Ходиші», Білківської сільської ради та згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК №012595 від 30.06.2003 року належала на праві власності спадкодавцю ОСОБА_6 .
Відповідно до п. 4, 5 Договору, продавці гарантували покупцю, що вказана земельна ділянка нікому не продана та на майно відсутні які-небудь обтяження; до укладення договору купівлі-продажу продавці не вчинятимуть щодо земельної ділянки ніяких дій, які могли б зумовити виникнення прав третіх осіб; обставини, які могли б перешкодити укладенню договору відсутні. Усі наведені в договорі умови сторони вважали обов`язковими до виконання.
Сторони домовилися, що через шість місяців після юридичного оформлення відповідачами спадкових прав, виготовлення технічної документації на землю, присвоєння їй кадастрового номера, отримання витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, оформлять договір купівлі-продажу майна в нотаріальному порядку. Договір підписано сторонами.
Договір купівлі-продажу від 14.03.2024 року підписаний сторонами: продавцями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та покупцем ОСОБА_1 .
Сторони повністю виконали умови договору купівлі-продажу: позивачка повністю сплатила грошові кошти у зазначеному у договорі розмірі, а земельна ділянка та правовстановлюючі документи (Державний акт на право приватної власності на землю) передані позивачу у власність ще власником ОСОБА_6 14.03.2018 року. З 14.03.2018 року позивачка фактично володіє та користується земельною ділянкою, як власник.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Стаття 41 Конституції України закріплює право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Між сторонами було досягнуто згоди щодо подальшого нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, однак на теперішній час договір належним чином не оформлено в зв`язку з тим, що відповідачі ухиляються від посвідчення договору купівлі-продажу в нотаріальному порядку, що унеможливлює також проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно за позивачем ОСОБА_1 .
Вказані обставини порушують права позивача і таке право може бути предметом захисту у судовому порядку.
Відповідно до ст.ст.15,16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно із ч.1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до вимог ст. 131 Земельного кодексу України, укладення цивільно-правових угод, що передбачають перехід права власності на земельні ділянки, а також набуття права власності на земельні ділянки за такими угодами здійснюються відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу.
Згідно ст. ст. 1218 та 1225 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно ст. 1268 ч.5 ЦК України, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.Згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
За загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину передбаченими п. 4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.
Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Згідно ст. 132 ЗК України, угоди про перехід права власності на земельні ділянки укладаються в письмовій формі та нотаріально посвідчуються.
Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.
Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9 роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.
З 01 січня 2013 року набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого частину третю статті 640 ЦК України викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з частини другої статті 657 ЦК України виключено слова «та державної реєстрації».
Оскільки з 01 січня 2013 року державна реєстрація правочинів щодо нерухомості скасована, тому у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий правочин дійсним, наслідком чого є визнання права власності на відповідне нерухоме майно.
Таким чином, починаючи з 01.01.2013 року, положення статті 220 ЦК України можливі до застосування за умови укладення таких правочинів після набрання чинності вищезазначеного Закону.
Оскільки в силу ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає лише нотаріальному посвідченню, такий договір може бути визнаний судом дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України.
Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин (постанова Верховного Суду від 04 березня 2019 року по справі №665/2266/16-ц).
Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі майна. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.
Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Оскільки сторони домовились щодо усіх істотних умов укладеного між ними правочину купівлі-продажу земельної ділянки та відбулося його повне виконання сторонами, даний правочин відповідає дійсній волі сторін, що підтверджується матеріалами справи, однак нотаріальне посвідчення правочину з 14.03.2024 року у строк протягом шести місяців не здійснено з незалежних від позивача обставин, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обгрунтованими і такими, що підлягають задоовленню.
Керуючись ст. 131 ЗК України, ст. 15, 16, 220, 328, 334, 392, 638, 640, 655, 657 ЦК України, ст. 12, 81, 259, 263-265 ЦПК України,
р і ш и в :
Визнати дійсним Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 14 березня 2024 року, укладений між продавцями: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканцем АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканцем АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешканкою АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мешканкою АДРЕСА_2 , та покупцем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , мешканкою АДРЕСА_3 , за яким ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,78 га, яка розташована на території с. Білки, урочище «Ходиші», Білківської сільради та згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК №012595 від 30.06.2003 року належала ОСОБА_6 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , мешканкою АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,78 га, яка розташована на території с. Білки, урочище «Ходиші», Білківської сільради, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК №012595 від 30.06.2003 року.
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне судове рішення складено 26 травня 2025 року.
Головуюча: М. О. Пітерських