Єдиний унікальний номер судової справи: 488/4411/24 Головуючий суду 1 інстанції Чернявська Я.А.
Провадження № 22-ц/812/716/25 Доповідач суду апеляційної інстанції Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

19 травня 2025 року м. Миколаїв справа №488/4411/24

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участі: представника позивача Сорочана Є.В.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області, Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання права власності на самочинне будівництво та зняття обтяжень з майна, за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області, на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 21 лютого 2025 року, ухвалене у складі головуючого судді Чернявської Я.А.,

встановив:

27 вересня 2024 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника ОСОБА_2 , звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовувала наступним.

11 травня 1995 року її мати, ОСОБА_3 , придбала земельну ділянку площею 0,07 га вільну від забудов, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу № 1680, зареєстрованим Південною товарною біржею в місті Миколаєві.

Протягом 1998 2000 років ОСОБА_3 на вказаній земельній ділянці було побудовано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, втім не було введено його в експлуатацію відповідно до вимог закону.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді нерухомого майна, а саме: земельної ділянки, площею 0,07 гектарів, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, та житлового будинку загальною площею 112,20 кв.м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Заповіту щодо належного їй майна померла не залишила. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 були її чоловік ОСОБА_4 та доньки ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_5 .

У свою чергу спадщину прийняла тільки ОСОБА_1 .

ОСОБА_4 відмовився від належної йому частки спадщини на користь позивачки. ОСОБА_5 за прийняттям спадщини до нотаріуса не зверталася та не заперечувала проти оформлення спадщини матері своєю сестрою.

Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Якушевою О.І. було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , через те, що нею не надано необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно. А саме на земельну ділянку не надано витяг з Державного земельного кадастру, який підтвердив би реєстрацію права власності спадкодавця; на житловий будинок - не надано правовстановлюючий документ.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20 серпня 2020 року у справі № 488/3480/19, яке набрало законної сили, визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на земельну ділянку площею 0,07 гектарів, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із чим припинено чинність Державного акту на право приватної власності на землю серії МК № 09945, виданого 30 березня 1995 року Жовтневою районною Радою народних депутатів, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 550.

На виконання вказаного судового рішення ОСОБА_1 було виготовлено технічну документацію із землеустрою на вказану земельну ділянку площею 0,07 гектарів, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Було проведено реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі з присвоєнням кадастрового номеру :07:072:0031. Позивач зареєструвала за собою право власності на земельну ділянку.

Витягом з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва № МК97 від 05 вересня 2024 року позивачу було відмовлено в реєстрації декларації про готовність до експлуатації спірного житлового будинку та введені його в експлуатацію. Позивачу було повідомлено, що на час будівництва спірного житлового будинку у нього був відсутній документ на земельну ділянку відповідного цільового призначення, а тому він не може скористатися спрощеною процедурою введення в експлуатацію житлового будинку, передбаченого Порядком проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (СС1), забудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документу на виконання будівельних робіт, затвердженого наказом Мінрегіону від 28 серпня 2018 року № 158 (далі Порядок № 158). Позивачу було роз`яснено про те, що він має звертатися до суду з позовом про визнання права власності на самочинно збудований житловий будинок.

У випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461.

Крім того, під час оформлення документів, позивач з`ясувала, що на вказаний вище житловий будинок накладено низку обтяжень, як на власність ОСОБА_6 , яка жодного відношення до будинку немає.

Посилаючись на не можливість оформити свої права на житловий будинок у позасудовому порядку, а також на те, що зареєстровані обтяження на майно порушують реалізацію її майнових прав, позивач просила:

-визнати за нею право власності на нерухоме майно, об`єкт самочинного будівництва житловий будинок загальною площею 112,2 кв.м., житловою площею 62,0 кв.м., з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 0,07 га для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, кадастровий номер :07:072:0031;

- скасувати записи про державну реєстрацію обтяження на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник відповідача Миколаївської міської ради - Авраменко Т.М. просила розглянути справу за відсутності представника та прийняти рішення за наявними доказами та відповідно до вимог чинного законодавства.

Представник відповідача ГУ ДПС у Миколаївській області Тульчевська М.М. у відзиві на позов, посилалася на те, що Управління не є належним відповідачем за вимогою про визнання за позивачем права власності на нерухоме майно, а тому накладене обтяження у вигляді податкової застави на будинок ніяким чином не порушує право позивача на реалізацію своїх майнових прав на спірне майно, оскільки позивач таких прав ще не набув.

Представник відповідача - АТ «Державний ощадний банк України» - Земляной Д.В. посилався на те, що АТ «Ощадбанк» не є неналежним відповідачем у даній справі.

Зазначав, що оскільки заборона накладалася на майно ОСОБА_6 , АТ «Ощадбанк» не може нести відповідальність за внесення у 2006 році ймовірно помилкової інформації щодо власника або об`єкту нерухомого майна, яка міститься в реєстрі.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 21 лютого 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно, об`єкт самочинного будівництва - житловий будинок загальною площею 112,2 кв.м., житловою площею 62,0 кв.м., з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 0,07 га для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, кадастровий номер :07:072:0031.

Скасовано записи про державну реєстрацію обтяження на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 :

- номер запису про обтяження: 11205308 (спеціальний розділ); вид обтяження: податкова застава, яка виникла на підставі рішення Жовтневого районного управління юстиції у Миколаївській області № 24493086 від 16 вересня 2015 року, яке внесено на підставі акту опису майна № 167, виданого 28.08.2015 Жовтневою ОДПГІ ГУ ДФС у Миколаївській області. Обтяжувач: є Жовтнева ОДПГІ ГУ ДФС у Миколаївській області, ; Боржник: ОСОБА_6 ;

- реєстраційний номер обтяження: 3487743; тип обтяження: заборона (архівний запис), зареєстрованого Першою Миколаївською державною нотаріальною конторою 20.07.2006 11:20:03 за № 3487743, яка виникла на підставі листа, виданого ОСОБА_7 . Додаткові данні: архівний номер: 19031NIKOLAEV1, архівна дата: 08.09.1997, дата виникнення: 27.04.1993, № реєстру: 2098/21, внутр. №4D0115292АЕЕ522Е383В, коментар: № 54/12;

- реєстраційний номер обтяження: 3488616; тип обтяження: заборона (архівний запис), зареєстрованого Першою Миколаївською державною нотаріальною конторою 20.07.2006 12:29:14 за № 3488616, яка виникла на підставі листа, виданого Жовтневим відділенням Ощадбанку № 6047. Додаткові данні: архівний номер: 16379NIKOLAEV1, архівна дата: 01.09.1997, дата виникнення: 20.11.1991, № реєстра: 1740-21, внутр. №640115222АЕЕ2АЗ17046, коментар: № 41/86;

- реєстраційний номер обтяження: 3494431; тип обтяження: заборона (архівний запис), зареєстрованого Першою Миколаївською державною нотаріальною конторою 21.07.2006 11:29:35 за № 3494431, яка виникла на підставі листа, виданого Жовтневим відділенням Ощадбанку № 6047. Додаткові данні: архівний номер: 18008NIKOLAEV1, архівна дата: 05.09.1997, дата виникнення: 10.11.1991, № реєстра: 1950-21, внутр. №5D0115262AEE4A2D4A45, коментар: № 176/3.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі є належними, а позов обґрунтованим.

В апеляційній скарзі представник Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області Тульчевська М.М., посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила в задоволенні позову ОСОБА_1 в частині позовних вимог до ГУ ДПС у Миколаївській області про скасування запису про державну реєстрацію обтяження на житловий будинок відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції належним чином не дослідив усіх обставин справи та дійшов до помилкового висновку, що накладене обтяження у вигляді податкової застави на будинок порушує право позивача на реалізацію своїх майнових прав на спірне майно, оскільки позивачем недоведене, що станом на 20 листопада 1991 року та 27 квітня 1993 року не існувало житлового будинку та ОСОБА_6 немає жодного відношення до цього будинку.

Податкова застава є чинною, оскільки відсутні підстави для звільнення майна з під її дії відповідно до статті 93 ПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 посилаючись на безпідставність її доводів, просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Відзиви на апеляційну скаргу від інших відповідачів не надходили.

В судовому засідання апеляційного суду представник позивачки ОСОБА_2 підтримав доводи відзиву про безпідставність обтяження житлового будинку.

16 травня 2025 року представник ГУ ДПС у Миколаївській області Тульчевська М.М. подала клопотання про розгляд справи за відсутності представника за матеріалами, наявними в судовій справі.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про день, час і місце судового засідання.

Колегія суддів вважала, з огляду на приписи частини другої статті 372 ЦПК України, що у даній справі неявка сторін не перешкоджає розгляду справи.

Аналіз доводів апеляційної скарги свідчить, що судове рішення оскаржуються в частині задоволення позовних вимог до ГУ ДПС у Миколаївській області, тому в іншій частині не переглядається.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що 11 травня 1995 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 був укладений договір №1680 купівлі-продажу, відповідно до умов якого ОСОБА_3 придбала земельну ділянку загальною площею 0,07 га, без забудов, яка розташована у АДРЕСА_1 . Цей договір був укладений на Південній товарній біржі 11 травня 1995 року та зареєстрований у Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 1680. Земельна ділянка була зареєстрована у ММ БТІ за № 3500 від 23 квітня 2002 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

Згідно даних технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, станом на 21 березня 2016 року, протягом 1998 2000 років на вказаній земельній ділянці було побудовано житловий будинок, загальною площею 112,2 кв.м, житловою площею 62,0 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами, втім не було введено його в експлуатацію відповідно до вимог закону.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20 серпня 2020 року, яке набрало законної сили 22 вересня 2020 року, позов ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, ОСОБА_5 , треті особи, які на заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Якушева О.В., Вітовська державна податкова інспекція Очаківського управління Головного Управління ДФС у Миколаївській області, ПАТ «Державний ощадний банк України» про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на земельну ділянку площею 0,07 гектарів, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із чим припинено чинність Державного акту на право приватної власності на землю серії МК № 09945, виданого 30 березня 1995 року Жовтневою районною Радою народних депутатів, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 550. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

На виконання зазначеного рішення суду ОСОБА_1 було виготовлено технічну документацію із землеустрою на вказану земельну ділянку площею 0,07 гектарів, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Було проведено реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі з присвоєнням кадастрового номеру - :07:072:0031 та за позивачем зареєстровано право власності на земельну ділянку.

З Актуальної інформації про державну реєстрацію обтяжень №11205308 від 16 вересня 2015 року вбачається, що за інформацією про об`єкт речових прав міститься запис про державну реєстрацію обтяження на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 : номер запису про обтяження: 11205308 (спеціальний розділ); вид обтяження: податкова застава, яка виникла на підставі рішення Жовтневого районного управління юстиції у Миколаївській області № 24493086 від 16 вересня 2015 року, яке внесено на підставі акту опису майна № 167, виданого 28 серпня 2015 року Жовтневою ОДПІ ГУ ДФС у Миколаївській області. Обтяжувач: є Жовтнева ОДПІ ГУ ДФС у Миколаївській області, ; Боржник: ОСОБА_6 .

ГУ ДПС у Миколаївській області зазначало, що судом не враховано, що об`єкт обтяження: будинок, склад: ціле, стан: добудоване, статус: жиле, адреса: АДРЕСА_1 - існував станом на 20 листопада 1991 року та 27 квітня 1993 року, відповідно до листів б/н Жовтневого відділення Ощадбанку, зазначених, як підстави обтяження на заборону, відповідно до Відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

У даній справі в частині оскаржуваного рішення спір виник у зв`язку з тим, що платник податків ОСОБА_6 , за якою обліковується податковий борг по податку на доходи фізичних осіб ніколи не була власником спірного житлового будинку і обтяження накладено безпідставно.

Апеляційний суд враховує, що застосування контролюючим органом наданого йому широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на погашення платником податків податкового боргу, входить до їх обов`язків, визначених статтею 88, 89 Податкового кодексу України, щодо вжиття передбачених цим Кодексом заходів для забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків.

Аналіз норм статей 87 - 89 Податкового кодексу України щодо передання майна платника податків в податкову заставу та звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів дає підстави дійти висновку, що податкова застава майна платників податку є заходом забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків.

Водночас у разі якщо платник податків не є власником майна підстави для податкової застави такого майна та збереження чинності обтяження майна, яке не належить платнику податків відсутні.

У справі, що переглядається, оскільки іншого недоведене, встановлено, що платник податку ОСОБА_6 не є та не була власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Податковим кодексом України не передбачено податкової застави на майно, яке не належить платнику податків.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано вважав підставним та доцільним скасувати зареєстроване обтяження на майно, як податкової застави, яке не належало платнику податків ОСОБА_6 , оскільки відсутні підстави у застосуванні податкової застави.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що застосування обтяження майна, як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У даній правовій ситуації задоволення позову про скасування запису про державну реєстрацію обтяження податкової застави на спірний житловий будинок, який не належав платнику податків ОСОБА_6 , не впливає на права, обов`язки та інтереси обтяжувача, в інтересах якого майно передано у податкову заставу, оскільки обтяження майна, яке не належить і не належало ОСОБА_6 не є заходом забезпечення виконання нею своїх обов`язків.

При цьому апеляційний суд враховує те, що наявність нескасованого обтяження на майно, яке не належить платнику податків ОСОБА_6 , є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

На підставі зазначеного колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом скасування запису про державну реєстрацію обтяження на спірний житловий будинок.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

За результатами апеляційного перегляду сплачений ГУ ДПС України у Миколаївській області судовий збір за подання апеляційної скарги не підлягає відшкодуванню позивачем.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області залишити без задоволення.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 21 лютого 2025 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, в порядку і випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повна постанова складена 20 травня 2025 року.