Справа № 369/395/25
Провадження №4-с/369/57/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2025 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Козак І.А.,

за участю секретаря Гордієнко С.В.,

розглянувши скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Воронцової Юлії Борисівни на бездіяльність Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), -

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 адвокат Воронцова Юлія Борисівна звернулася до суду зі скаргою, в якій просить визнати бездіяльність Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо незняття арешту, накладеного на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції про арешт майна боржника, 1518/7, 22.09.2010, запис № 10299048 у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на усе майно, на праві власності ОСОБА_1 протиправною та зобов`язати Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт, накладений на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції про арешт майна боржника, 1518/7, 22.09.2010, запис № 10299048 у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, з усього майна, належного на праві власності ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини.

Згідно зі ст.448 ЦПК України, скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

З пункту 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» №6 від 07 лютого 2014 року вбачається, що скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в ч. 4 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» (в діючій редакції Закону), зокрема, зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги. Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то суд залишає її без руху. У разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, що виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, при розгляді таких скарг мають застосовуватися положення ЦПК України, якими врегульовано аналогічні питання.

Відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Згідно зі ст.187 ЦПК України, суддя відкриває провадження у цивільній справі (приймає заяву/скаргу до розгляду) не інакше як на підставі заяви (скарги), поданої і оформленої в порядку, встановленому цим Кодексом за відсутності підстав для залишення її без руху, повернення чи відмови у відкритті провадження.

Дослідивши матеріали скарги, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження з наступних підстав.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до приписів ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У відповідності до ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Дослідженням змісту скарги та доданих до неї матеріалів встановлено, що матеріали виконавчого провадження, в межах якого ухвалено постанову про арешт майна боржника від 22.09.2010 року, станом на сьогодні не збереглися, оскільки були знищені після закінчення строку для їх зберігання.

Крім того, ??відомості з запису обтяження № 10299048 Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна не дають змоги ідентифікувати при здійсненні якого виконавчого провадження ВДВС Києво-Святошинського РУЮ було винесено постанову про арешт майна боржника від 22.09.2010 № 1518/7, що стала підставою внесення запису.

Таким чином, фактично предметом скарги є оскарження рішень та дій посадових осіб Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документа, який неможливо встановити.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено перелік виконавчих документів, на підставі яких рішення підлягають примусовому виконанню. Серед них є виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках, зокрема, на підставі судових рішень, а також виконавчі написи нотаріусів (пункти 1 і 3 зазначеної частини).

Відповідно до ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Тобто, юрисдикція спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби залежить від типу виконавчого документа, на підставі якого було відкрите виконавче провадження, а також суб`єктів їх видання.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинених під час виконання судового рішення, ухваленого у цивільній справі, визначений у розділі VII ЦПК України (ст.ст.447-453).

Відповідно до вимог ч.1 ст.447 ЦПК України лише сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, за правилами адміністративного судочинства оскаржуються рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинені під час виконання ухвалених в адміністративній справі судових рішень, а також виконавчих документів, виданих іншими, ніж суд, органами та посадовими особами, оскільки закон не встановлює для такого оскарження іншого порядку судового оскарження.

У межах вказаної скарги заявник оскаржує дії та рішення державного виконавця щодо накладення арешту на майно в рамках примусового виконання виконавчого документа, виданого органом, який неможливо встановити, тобто суд не має можливості встановити, що виконавчий документ виданий на виконання судового рішення у цивільній справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, яку суд застосовує за аналогією закону на підставі ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі.

З огляду на те, що заявник подав скаргу щодо оскарження дій та рішень посадових осіб ДВС з виконання виконавчого документа, виданого органом, який неможливо встановити, суд дійшов висновку про предметну юрисдикцію спору за адміністративним судом, оскільки встановлені судом обставини виключають можливість розгляду скарги в порядку цивільного судочинства за правилами розділу VII ЦПК України.

Аналогічної позиції щодо підвідомчості такого характеру спорів саме адміністративним судам в порядку позовного провадження дотримується Велика Палата Верховного Суду згідно з правовою позицією, викладеною в постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 346/79/17 (провадження № 14-471цс19). Близьких за змістом висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 14 березня 2018 року (справа

№ 213/2012/16), від 14 листопада 2018 року (справа № 161/15523/17), від 20 березня 2019 року (справа № 821/197/18/4440/16).

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити заявнику, що розгляд заявлених ним вимог має здійснюватися в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ч.9 ст. 10, п. 1 ч. 1 ст. 255, 260, 261, 353-355, 447-453 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження за скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Воронцової Юлії Борисівни на бездіяльність Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - закрити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Можливість отримати інформацію щодо справи, що розглядається, учасники справи мають на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет. Веб-адреса сторінки: http://ks.ko.court.gov.ua.

Суддя І. А. Козак