Справа №701/406/25
Номер провадження2/701/281/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2025 року Маньківський районний суд, Черкаської області

в складі: головуючого судді - І.Д.Калієвського

за участю секретаря - Г.І.Байдужої

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Маньківка справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представника позивачів: ОСОБА_3 до Тальнівського ВДВС у Звенигородському районі Черкаської області ЦМУМЮ (м.Київ) про скасування обтяження у вигляді накладення арешту на майно,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивачів звернувся в суд з позовом до відповідача про скасування обтяження у вигляді накладення арешту на майно.

На підставу своїх вимог спирається на те, що у період із 5 грудня 2013 року по 24 червня 2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебували у зареєстрованому шлюбі оскільки рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 24 червня 2019 року даний шлюб було розірвано. Після розірвання вищевказаного шлюбу прізвище ОСОБА_2 залишилося як « ОСОБА_5 ». 25.08.2020 року ОСОБА_2 уклала шлюб із ОСОБА_6 та змінила прізвище із « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_7 » Під час спільного проживання позивачі придбали спільне майно, а саме: - Магазин №120 «Продукти» загальною площею 149,2 кв.м., який розташований на не приватизованій земельній ділянці площею 0,0675 га., кадастровий номер :01:001:0123 у АДРЕСА_1 . Бланкетним власником даного нерухомого майна є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Так, дана нежитлова будівля належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі Договору купівлі продажу нерухомого майна від 19.10.2016 року зареєстрованого у реєстрі за №2213. У Договорі купівлі продажу нерухомого майна від 19.10.2016 року зареєстрованого у реєстрі за №2213 зазначено, що придбання нерухомого за цим договором вчиняється за письмовою згодою чоловіка покупця ОСОБА_1 , викладеного у заяві, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Маньківського районного нотаріального округу Завірюхою О.В., 18 жовтня 2016 року за реєстром №2212. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, вищевказане майно на підставі п. 2 ст. 60 Сімейного кодексу України належать сторонам на праві спільної сумісної власності. Іншого майна, яке належить на праві спільної сумісної власності у позивачів не має. Майновий спір під час розлучення між сторонами не вирішувався, оскільки він відсутній, так як позивачі вирішили продавати вищевказане нерухоме майно, а саме магазин №120 «Продукти» загальною площею 149,2 кв.м. Під час підготування документів, які необхідні для відчуження вищевказаного нерухомого майна стало відомо, що на все майно ОСОБА_1 накладено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна №11425929, від 25.07.2011 року. Підставою обтяження є постанова про арешт майна б/н від 25.07.2011 року відділу державної виконавчої служби Тальнівського районного управління юстиції. Даний арешт фактично виник у ОСОБА_1 до моменту придбання майна, яке має статус спільної сумісної власності проте станом на день подачі даної позовної заяви він стосується як ОСОБА_1 так і ОСОБА_2 оскільки розпоряджатися спільним майном, нажитим у шлюбі, можна тільки за погодження з чоловіком/дружиною. У зв`язку із вищевказаними обставинами представник позивачів адвокат Мельник В.В., звернувся із адвокатським запитом до Тальнівського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області із метою отримати відомості про виконавче провадження у рамках якого було накладено вищевказаний арешт. Згідно отриманої відповіді від 09.04.2025 року стало відомо, що обтяження накладено 25.07.2011 року на підставі постанови №Б/Н, що унеможливлює надати відомості та копії про виконавче провадження під час виконання якого було накладено арешт. Згідно довідки №6446 від 16.04.2025 року Тальнівського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області, стало відомо, що згідно даних з автоматизованої системи виконавчого провадження у відділі відсутні відкриті виконавчі провадження. 21.04.2025 року представником позивачів направлено на адресу Тальнівського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області заяву про зняття обтяження №11425929 від 25.07.2011 року накладеного на нерухоме майно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 22.04.2025 року від Тальнівського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області надійшла відповідь №6328, у якій зазначено наступне: Згідно ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1. Отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2. Надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3. Отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4. Наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5. Відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6. Отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7. Погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8. Отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. У зв`язку із тим, що арешт накладений Тальнівським відділом державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області постановою під час примусового виконання виконавчого документа відомості про якого відсутні, то у даному випадку спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХІV, який діяв на момент винесення постанови про арешт майна боржника, далі Закон. Відповідно до статті 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до частини другої статті 2 Закону примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу». Частиною першою статті 6 Закону встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Згідно з положеннями статті 11 Закону державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виходячи зі змісту статті 25 Закону за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Положеннями статті 57 Закону передбачено, що державний виконавець виносить постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення, якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження, та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна. Відповідно до частин третьої, четвертої і п`ятої статті 60 Закону з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. До підстав зняття арешту також належать закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (частина перша статті 50 Закону України «Про виконавче провадження»). Представник позивача звертає увагу суду, що з моменту накладення арешту минуло близько десяти років, відомості про виконавче провадження у рамках якого накладено арешт відсутні, ОСОБА_1 втратив статус боржника та позбавлений можливості вільно розпоряджатися та користуватися своїм майном. На час звернення з даною позовною заявою відсутні будь-які належні обставини та підстави для обтяження майна. Разом з тим вирішення питання про скасування обтяжень у інший спосіб, зокрема шляхом оскарження рішень посадових осіб чи шляхом звернення до таких осіб із відповідними заявами про скасування обтяжень вбачається для позивачів неможливим через знищення матеріалів проваджень, в рамках яких такі обтяження накладались та відсутність будь яких відомостей про такі провадження, а тому позивачі вимушені звернутися до суду з відповідною позовною заявою.

Представник позивачів та позивачі до суду не з`явилися, але надали суду заяву, в якій просили справу розглядати в їх відсутності, позовні вимоги підтримуть.

Представник відповідача: Тальнівського ВДВС у Звенигородському районі Черкаської області ЦМУМЮ (м.Київ) в судове засідання не з`явився, але надав суду письмову заяву, згідно якої просить справу розглядати у його відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання заяви заінтересованою особою.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період із 5 грудня 2013 року по 24 червня 2019 року перебували у зареєстрованому шлюбі оскільки рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 24 червня 2019 року даний шлюб було розірвано. (а.с17.)

25.08.2020 року ОСОБА_2 уклала шлюб із ОСОБА_6 та змінила прізвище із « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_7 » (а.с.18-19).

Під час спільного проживання позивачі придбали спільне майно, а саме: - Магазин №120 «Продукти» загальною площею 149,2 кв.м., який розташований на не приватизованій земельній ділянці площею 0,0675 га., кадастровий номер :01:001:0123 у АДРЕСА_1 .

Бланкетним власником даного нерухомого майна є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Дана нежитлова будівля належить позивачу №2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі Договору купівлі продажу нерухомого майна від 19.10.2016 року зареєстрованого у реєстрі за №2213.

У Договорі купівлі продажу нерухомого майна від 19.10.2016 року зареєстрованого у реєстрі за №2213 зазначено, що придбання нерухомого за цим договором вчиняється за письмовою згодою чоловіка покупця ОСОБА_1 , викладеного у заяві, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Маньківського районного нотаріального округу Завірюхою О.В., 18 жовтня 2016 року за реєстром №2212.(а.с.24-25).

Обгрунтовуючи позовні вимоги представник позивачів зазначає, що під час підготування документів, які необхідні для відчуження вищевказаного нерухомого майна стало відомо, що на все майно позивача ОСОБА_1 накладено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна №11425929, від 25.07.2011 року. Підставою обтяження є постанова про арешт майна б/н від 25.07.2011 року відділу державної виконавчої служби Тальнівського районного управління юстиції.

Згідно отриманої відповіді Тальнівського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області від 09.04.2025 року стало відомо, що обтяження накладено 25.07.2011 року на підставі постанови №Б/Н, що унеможливлює надати відомості та копії про виконавче провадження під час виконання якого було накладено арешт.

Згідно довідки №6446 від 16.04.2025 року Тальнівського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області, стало відомо, що згідно даних з автоматизованої системи виконавчого провадження у відділі відсутні відкриті виконавчі провадження.

21.04.2025 року представником позивачів направлено на адресу Тальнівського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області заяву про зняття обтяження №11425929 від 25.07.2011 року накладеного на нерухоме майно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

22.04.2025 року від Тальнівського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області надійшла відповідь №6328, у якій зазначено наступне: Згідно ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1. Отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2. Надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3. Отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4. Наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5. Відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6. Отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7. Погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8. Отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (а.с.22).

Суд при вирішенні даного спору керується наступним.

За змістом ч. 2 ст. 509, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України зобов`язання виникають, зокрема, з договорів та інші правочинів.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 598 ЦК України припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно ст. 609 ЦК України зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно - правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Стаття 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Однак, в окремих випадках саме скасування такого запису в реєстрі є належним способом захисту прав та інтересів позивачів (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №925/1265/16 (пункт 5.17), від 4 вересня 2018 року у справі №915/127/18 (пункт 5.17), від 29 травня 2019 року у справі №367/2022/15-ц (пункт 74)).

Таким чином, суд приходить до висновку про наяність стану обтяження позивача майна з відсутністю документів, які підтверджують підстави обтяження, та разом з тим наявними і підтвердженими є обставини відсутності (припинення) обтяжувача - юридичної особи.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Ч. 4 ст. 319 ЦК України визначає, що власність зобов`язує.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність в матеріалах справи поданих позивачами достовірних доказів, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи та достатність доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування, що дає змогу суду дати відповідну належну оцінку доказам та ухвалити законне, обгрунтоване рішення по суті спору, тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 77, 78, 81, 263, 265 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 11, 14, 15, 16, 317, 319, 321, 322, 391, 609 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Скасувати обтяження у вигляді накладеного арешту на все майно зареєстроване 25.07.2011 року за №11425929 Тальнівським відділом державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області ЦМУМЮ (м. Київ) на підставі постанови про арешт майна б/н від 25.07.2011 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду через Маньківський районний суд Черкаської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Суддя І.Д.Калієвський