ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4745/25 Справа № 932/7138/23 Суддя у 1-й інстанції - Журавель Т. С. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Гвоздєва М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2025 року у складі судді Журавель Т.С. у цивільній справі № 932/7138/23 за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Райффайзен банк, Дніпропетровської обласної дирекції Акціонерного товариства Райффайзен банк, Публічного акціонерного товариства Комерційний індустріальний банк, Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Централ Фінанс, ОСОБА_3 , треті особи державний реєстратор КП Криничанське Бюро технічної інвентаризації Профатілова Марина Сергіївна, ОСОБА_1 про припинення поруки та витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2025 року провадження по справі за позовною заявою ОСОБА_2 до АТ «Райффайзен банк», Дніпропетровської обласної дирекції АТ «Райффайзен банк», ПАТ «Комерційний індустріальний банк», ТОВ «ФК «Централ Фінанс», ОСОБА_3 , треті особи: державний реєстратор КП «Криничанське Бюро технічної інвентаризації» Профатілова М.С., ОСОБА_1 про припинення поруки та витребування майна з чужого незаконного володіння - закрито, у зв`язку зі смертю позивача ОСОБА_2 , а спірні правовідносини не допускають правонаступництва, та з набрання законної сили рішень судів з приводу спору між тими самими сторонами, про той же предмет спору і з тих самих підстав, на підставі п.3,7 ч.1 ст. 255 ЦПК України і Постанови Пленуму ВССУ Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин (а.с. 125-127).

Не погодившись з такою ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав у березні 2025 року апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати, задовольнити його клопотання про зупинення провадження у справі до залучення у справі правонаступників ОСОБА_2 .

Скаржник посилається на те, що суд першої інстанції, помилково застосувавши положення ст. 607,608 ЦК України та Постанову Пленуму ВССУ Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, не з`ясував наявність з боку ОСОБА_2 майнового поручительства за невиконання кредитних зобов`язань основним боржником у вигляді домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що виключає застосування п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України та закриття провадження з цих підстав. Також зазначив, що суд першої інстанції зобов`язаний у такому випадку зупинити провадження у справі до залучення правонаступників до участі у справі (а.с. 136-141).

Інші учасники справи, своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористались та відзивів на апеляційну скаргу не подавали, але, в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що згідно договору поруки ОСОБА_2 , яка є позивачем у справі та яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисто поручилася у разі невиконання кредитних зобов`язань позичальником ОСОБА_1 виконати ці зобов`язання, тобто, її порука є особистим зобов`язанням перед кредитором щодо обов`язку боржника, тому у разі смерті поручителя таке зобов`язання припиняється і не може успадковуватися спадкоємцями поручителя, що є підставо для закриття провадження у справі за п.7 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Також суд першої інстанції зазначив, що судами вже розглянуті вимоги ОСОБА_2 щодо витребування майна з чужого незаконного володіння, де останній відмовлено, що за п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України також є підставою для закриття провадження у справі.

Колегія суддів повністю не погоджується з такими висновками суду, зважаючи на наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 02 січня 2025 року зроблено актовий запис №25.

Судом першої інстанції зазначено, що згідно договору поруки ОСОБА_2 особисто поручилася у разі невиконання кредитних зобов`язань позичальником ОСОБА_1 виконати ці зобов`язання, тобто її порука є особистим зобов`язанням перед кредитором щодо обов`язку боржника, а отже у разі смерті поручителя таке зобов`язання припиняється і не може успадковуватися спадкоємцями поручителя.

Колегія суддів наголошує, що вирішуючи закрити провадження у справі за п.7 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд першої інстанції не повно з`ясував фактичні обставини у справі та не дослідив умов договору поруки від 20 липня 2007 року, укладеного між Дніпропетровською ОД ВАТ Райффайзен Банк Аваль та ОСОБА_2 (а.с.15) та договору іпотеки №7568/3178/305653 від 20 липня 2007 року, укладеному між тими самими сторонами (а.с.1-19).

Так, у п. 1.2 договору поруки від 20 липня 2007 року зазначено, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед кредитором відповідати по зобов`язанням позичальника ОСОБА_1 , які виникають з умов кредитного договору №014/133356/3178/74 від 20 липня 2007 року, у повному обсязі цих зобов`язань.

Пунктом 2.2. цього ж договору передбачено, що сторони договору встановлюють, що у разі якщо надійде вимога про погашення суми заборгованості по кредитному договору та у разі відсутності коштів у поручителя, то кредитор має право звернути стягнення за рахунок майна поручителя, згідно норм законодавства.

Разом з цим, предметом договору іпотеки №7568/3178/305653 від 20 липня 2007 року, укладеному між ВАТ Райффайзен Банк Аваль та ОСОБА_2 , є забезпечення вимог іпотекодержателя, що випливає з кредитного договору №014/133356/3178/74 від 20 липня 2007 року та усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії кредитного договору, укладеного між Банком та ОСОБА_1 .

Предметом іпотеки є домоволодіння та земельна ділянка № НОМЕР_2 , що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 20 липня 2007 року.

Доводи скаржника про те, що судом першої інстанції не було досліджено достеменно предмет цього позову, предмет договорів поруки та іпотеки колегія суддів приймає до уваги та зазначає, що спірні правовідносини не є немайновими, а ст. 607,608 ЦК України та положення Постанови Пленуму ВССУ Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин не можуть бути застосовані у даному випадку, адже поручитель, яка звернулась з даним позовом, відповідала перед кредитором своїм майном, що за своєю правовою природою є майновим поручительством, чого не врахував суд першої інстанції.

Також колегія суддів наголошує, що застосування судом першої інстанції п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України для позовної вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння, є неправомірним, адже суд першої інстанції, вказавши і таку підставу для закриття провадження у справі в зазначеній частині вимог, не з`ясовував фактичні обставини справи, не досліджував докази, якими обґрунтовується цей позов, поверхнево визначив спорідненість предметів справ та їх учасників, дійшов висновку про закриття провадження у цій частині вимог, що притаманно для розгляду вказаних позовних вимог по суті з ухваленням відповідного рішення суду.

Крім того, колегія суддів наголошує, що смерть позивача та наслідки такого факту розповсюджуються на усі позовні вимоги, заявлені цим позивачем за життя, а тому застосування разом п.3 та п.7 ч.1 ст. 255 ЦПК України до позовних вимог є неможливим у зв`язку із повним виключенням підстав, зазначених у п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України, застосуванням п.7 ч.1 ст. 255 ЦПК України та факту смерті позивача.

За таких обставин, суд першої інстанції невірно дійшов висновку про закриття провадження у справі на підставі п. 3 та п.7 ч. 1 статті 255 ЦПК України, не дослідивши достеменно та всебічно ані предмету цього позову, ані письмових матеріалів, наданих до позову, помилково при цьому застосувавши положення ст. 607,608 ЦК України, що є порушенням норм як матеріального, так і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи, що призвело до постановлення помилкової ухвали, знайшли своє підтвердження, а у суду першої інстанції не було достатніх підстав для застосування п.3, 7 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому вона підлягає скасування на підставі ст. 379 ЦПК України з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вимоги апеляційної скарги щодо зупинення провадження у даній справі за для залучення правонаступників позивача ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не відповідають вимогам ст. 367 ЦПК України, а відносяться до повноважень суду першої інстанції, до якого скаржник і заявляв відповідне клопотання, яке судом першої інстанції розглянуто не було.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 379 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2025 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені 21 травня 2025 року.

Повний текст постанови складено 22 травня 2025 року.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна