Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.05.2025 Справа №607/13971/24 Провадження №2/607/685/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді Дзюбича В.Л., з участі секретаря судового засідання Кочмар С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» про відшкодування шкоди в порядку регресу,

У С Т А Н О В И В :

Представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» (далі - ПрАТ «СК «Універсальна») звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача завдані збитки в розмірі 83 449, 71 гривень.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 30.03.2023 о 16 год. 18 хв. у місті Луцьк по вулиці Чорновола, 2В, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Mercedes» номерний знак НОМЕР_1 та транспортним засобом марки «Volkswagen» номерний знак НОМЕР_2 , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Луцького міського суду Волинської області від 25.05.2023 ОСОБА_1 було визнано винним в чиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. До ПрАТ «СК «Універсальна» із заявою про настання страхового випадку звернувся страхувальник та надав усі необхідні документи. На підставі наданої заяви та документів, позивачем була виплачена страхувальнику сума страхового відшкодування згідно із страховим актом у розмірі 156 500, 80 грн. Різниця між страховим відшкодуванням складає 83 449, 71, тобто 156 500, 80 (розмір завданої шкоди) 73 051, 09 грн. сплаченою сумою страхового відшкодування.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.06.2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження із викликом сторін.

В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причини своєї неявки. Заяв про відкладення розгляду справи не подавав. Правом на подачу відзиву на позов, відповідач не скористався.

Відтак, суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.05.2023, відповідача ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення, у відповідності до ст.36 КУпАП, в межах санкції статті, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Відповідно до постанови суду, 30.03.2023 року о 16:18 год у м. Луцьку на перехресті нерівнозначних доріг вул. Сухомлинського-вул. В. Чорновола, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Volkswagen Touareg, д.н.з. НОМЕР_2 , в порушення п. 16.11 ПДР, рухаючись по другорядній дорозі з вул. Сухомлинського, не дав дорогу та допустив зіткнення з автомобілем Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі по вул. Чорновола. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, що призвело до матеріальних збитків.

Також, 30.03.2023 року о 16:18 год у м. Луцьку по вул. В. Чорновола, 2 В, гр. ОСОБА_1 , в порушення вимог п. 2.9 «а» ПДР України, керував автомобілем Volkswagen Touareg, д.н.з. НОМЕР_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку із застосуванням приладу «Drager Alcotest 7510». Результат огляду 1, 99 %о.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, факт винуватості відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 30.03.2023, є встановленим та не підлягає доказуванню.

31.03.2023 страхувальник звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 17).

30.03.2023 був оглянутий автомобіль марки Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_1 , про що складено Акт огляду транспортного засобу, в якому вказаний характер пошкоджень транспортного засобу.

Відповідно до рахунку №531 ФОП ОСОБА_3 від 03.04.2023 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_1 , становить 160 750, 80 грн. (а.с. 21).

Згідно ремонтної калькуляції № 531 від 03.04.2023 вартість ремонту транспортного засобу марки Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_1 складає 197130,62 грн. (а.с.22-24).

Відповідно до аварійного сертифікату вартість страхового відшкодування, за вирахуванням передбаченої договором франшизи в розмірі 4250,00 грн, становить 156 500, 80 грн (а. с. 28).

Отже, як вбачається зі страхового акту, акту огляду транспортного засобу, аварійного сертифікату та платіжного доручення, виконуючи взяті на себе зобов`язання по зазначеному вище договору, страховиком - ПрАТ «СК «Універсальна» прийнято рішення про визнання вказаної події страховим випадком та виплату страхового відшкодування в розмірі 156 500, 80 грн, шляхом безготівкового перерахування на рахунок потерпілої сторони (а.с. 20-29).

Як вбачається із розрахунку розміру страхового відшкодування по пошкодженому ТЗ згідно Договору страхування (поліс) №ЕР208346349 та розрахунку коефіцієнту фізичного зносу ДТЗ, розмір страхового відшкодування склав 73 051, 09 гривень.

Оскільки на момент вчинення ДТП цивільна відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у АТ «СК «АРКС», відповідно до полісу №ЕР208346349, тому страхова компанія винуватця ДТП сплатила на користь ПрАТ «Страхова компанія «Страхова компанія «Універсальна» страхову виплату в розмірі 73051,09 грн, що підтверджується витягом від 22.05.2023.

Правове регулювання спірних правовідносин здійснюється нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Цивільного кодексу України.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.

Право особи, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, на їх відшкодування передбачене ч. 1 ст. 22 ЦК України.

Під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України).

Частиною 3 ст. 22 ЦК України встановлено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Приписами ч. 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

При цьому, джерелом підвищеної небезпеки визнається діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч. 1 ст. 1187 ЦК України).

Пленум Верховного Суду України у пункті 2 своєї Постанови № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснив, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

З огляду на положення п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно зі статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану винною особою, має право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже, у разі наявності юридичних фактів, передбачених статтею 993 ЦК України, відбувається перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: від потерпілого (страхувальника) переходить страховику право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває права кредитора в частині фактичних витрат. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Вживання терміну «перехід» означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, справа №755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), зроблено висновок, що «стаття 1191 Цивільного кодексу України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з одного боку, і стаття 993 Цивільного кодексу України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 Цивільного кодексу та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією».

Разом з тим, за правилами статтей 9, 12, 29, 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) при визначенні розміру страхового відшкодування при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, страховиком не відшкодовується франшиза, якщо інше не передбачено договором та витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Пунктом 32.7 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що шкоду, пов`язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Системний аналіз пункту 32.7 частини 1 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), статті 22, абзацу 3 пункту 3 частини 1 статті 988, статтей 1166, 1187, 1194 Цивільного кодексу України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди.

При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у розмірі коефіцієнту зносу деталей транспортного засобу, що замінюються, повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Подібні правові висновки висловлено у постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року, справа № 420/998/18 (провадження №61-11714св19).

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість (далі - ПДВ). При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві.

Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17.

Так, факт пошкодження транспортного засобу марки Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_1 , підтверджено Актом огляду транспортного засобу від 30.03.2023 (а.с.20), ремонтною калькуляцією (а.с. 22-24) та Страховим актом №G11942-2 від 14.04.2023 (а.с.27).

Також, встановлено, що на момент вчинення ДТП цивільна відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у АТ «СК «АРКС», яка сплатила на користь ПрАТ «Страхова компанія «Страхова компанія «Універсальна» страхову виплату в розмірі 73 051, 09 грн.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем ОСОБА_1 не надано будь-яких доказів на спростування зазначеного.

Згідно зі ст. 29, п. 32.7 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування (п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Положеннями статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Таким чином, різниця зі сплати відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля та сумою, що відшкодувало ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» у розмірі 83 449, 71 грн, підлягає стягненню із відповідача, як винуватця ДТП.

Разом з цим, відповідачем, ОСОБА_1 не було надано будь яких доказів підтверджуючих здійснення останнім відшкодування завданих збитків потерпілій особі, також не надано доказів, що виплачене позивачем потерпілому відшкодування складає меншу суму, або пошкодження транспортного засобу марки Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_1 , не відповідають тим, що зазначені у Акті огляду транспортного засобу від 30.03.2023 або фактичним пошкодженням.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 1, та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отож, беручи до уваги те, що позов задоволено, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 22, 992, 993, 1166, 1187, 1188, 1191, 1194 ЦК України, ст. ст. 9, 12, 29, 32, 36, 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), ст.ст. 12, 81, 89, 142, 247, 263-265, 273, 280-282, 289, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» про відшкодування шкоди в порядку регресу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» завдані збитки в порядку регресу в сумі 83449 (Вісімдесят три тисячі чотириста сорок дев`ять) гривень 71 копійку.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» судовий збір в розмірі 3 028 гривень.

Копію рішення направити учасникам справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем у загальному порядку безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити сторін:

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна», адреса місця знаходження: бульвар Лесі Українки, 9, м. Київ, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС», адреса місця знаходження: вул. Іллінська, 8, м. Київ, .

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич