Справа №:755/9878/24
Провадження №: 2/755/76/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" травня 2025 р. м.Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Коваленко І.В.,

за участі секретаря судового засідання - Грищенко С.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

представник відповідача - Шевченко В.С. ,

третя особа - ОСОБА_22 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Нептун», третя особа: голова правління Житлово-будівельного кооперативу «Нептун» ОСОБА_22, про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

10.06.2024 року ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулась до суду з позовом до Житлово-будівельного кооперативу «Нептун» (далі - Відповідач), за участі третьої особи: голови правління Житлово-будівельного кооперативу «Нептун» ОСОБА_22 , та з урахуванням поданих 22.01.2025 року уточнень, просила суд:

«1. Визнати звільнення ОСОБА_1 незаконним.

2. Поновити ОСОБА_1 на посаді диспетчера з дня звільнення, а саме з 20.05.2024.

3. Стягнути із Житлово-будівельного кооперативу «Нептун» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, який станом на 28.01.2025 року становить 63 909, 30 грн, починаючи з 20.05.2024 по день ухвалення рішення.

4. Стягнути із Житлово-будівельного кооперативу «Нептун» на користь ОСОБА_1 в порядку відшкодування моральної шкоди 20 000, 00 гривень.

5. Стягнути із Житлово-будівельного кооперативу «Нептун» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 51211,20 грн, з яких 50 000,00 грн витрат на правову допомогу та 1 211,20 грн судового збору.

6. Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати із розрахунку середнього місячного заробітку за час вимушеного прогулу.»

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилалась на наступне.

Позивач, з 01.01.2019 по 08.05.2024 працювала у житлово-будівельному кооперативі «Нептун» на посаді диспетчера. 08.05.2024 позивача було звільнено з посади на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу про працю України (далі - КЗпП України) у зв`язку зі скороченням. У день звільнення позивач не була ознайомлена з наказом та у період з 07.05.2024 по 17.05.2024 перебувала на лікарняному. З наказом про звільнення її не було ознайомлено. Про те, що її було звільнено з роботи вона дізналась лише 01.06.2024 від адвоката, яка отримала на електронну адресу відповідь на адвокатський запит від Відповідача з відповідною інформацією. Вважає своє звільнення протиправним та таким, що суперечить вимогам го законодавства, а саме п.1 ч.1 ст.40, ч.2 ст.40, ч. 3 ст. 40, ст. 47 та ст. 492 України.

Щодо фактичних обставин справи, позивач зазначала, що з 1990 року її родина є власником квартири, розташованої у будинку ЖБК «Нептун», та відповідно являється членом кооперативу. У 2017 році вона зі своїм чоловіком повторно писали заяви на вступ у члени кооперативу, але копій у неї не залишилось. Більше 10-ти років позивач є членом правління ЖБК «Нептун» та представником від будинку АДРЕСА_1 . З 01.01.2019 позивач працювала на посаді диспетчера ЖБК «Нептун» за трудовим договором. Фактично робота диспетчера є цілодобовою та полягала у тому, щоб вчасно приймати та реагувати на звернення мешканців будинків, що входять до складу ЖБК «Нептун», оперативно вирішувати їх проблеми, що стосуються роду аварій чи інших побутових та комунальних питань, які відносяться до сфери впливу ЖБК. Крім того, до її обов`язків входило негайне повідомлення про подію голову Правління, та інформування мешканців будинків про настання аварій, будь-яких відключень, тощо. Через досить «поважний вік» будинків, аварії в будинках ставались у різний час доби - і вдень і вночі, а тому телефон диспетчера завжди був увімкнений, і позивач виконувала роботу в режимі «24/7» (без вихідних і свят). За весь час роботи позивач не мала жодних нарікань, скарг від мешканців чи голови Правління, завжди виконувала свою роботу добросовісно, а також допомагала в роботі іншим працівникам ЖБК. За вказаний період роботи позивач здобула авторитет, довіру та повагу серед мешканців будинків та представників обслуговуючих компаній. Багато часу позивач приділяла мешканцям похилого віку, оскільки саме вони потребують більше уваги та допомоги у комунальних та житлових питаннях. Однак, після того, як у кінці січня 2024 року новим головою правління ЖБК «Нептун» став ОСОБА_22 , відносно позивача почались відбуватись незаконні та принизливі дії. Так, їй, як члену правління та працівнику ЖБК «Нептун», було заблоковано доступ до приміщення, де знаходяться документи ЖБК «Нептун» та де збираються члени правління. З цього приводу неодноразово викликались працівники Національної поліції України. Крім того, новим головою правління нібито, проведено збори мешканців, на їх вирішувались питання ЖБК, але її, як власника квартири, члена кооперативу, члена правління та працівника ЖБК на них не запрошували. Також про ці збори не було повідомлено усіх мешканців будинків у відповідності до вимог п.10 ч. 2 розділу V Статуту ЖБК «Нептун». Збори (якщо вони дійсно відбулись) проводились лише для «своїх» і на них приймались незаконні рішення. Новий голова правління заблокував робочий номер телефону диспетчера, який був «робочим інструментом» позивача та засобом виконання зв`язків. Такими діями голови правління, мене було фактично залишено без можливості виконувати свої трудові обов`язки. З даного приводу позивач неодноразово зверталась до голови правління - ОСОБА_22 у телефонному режимі та письмово, але усі і звернення залишились без відповіді і належного реагування. Наприкінці лютого 2024 року у телефонній розмові позивач відмовилась від пропозиції ОСОБА_22 «по хорошому» звільнитись за власним бажанням. Тоді ОСОБА_22 повідомив: «Раз так, тоді ми вас звільнимо по-іншому. Вашу посаду буде скорочено!». 08.03.2024 засобами поштового зв`язку «Укрпошта» позивач отримала повідомлення від 02.03.2024 № 7 про скорочення посади диспетчера за рішенням Правління ЖБК «Нептун» від 21.02.2024. Жодної іншої посади позивачу запропоновано не було. Після отримання повідомлення про скорочення посади, новий голова правління та його «команда» взагалі уникали спілкування з позивачем та ігнорували її звернення. Натомість у домовому чаті ЖБК «Нептун» розпочався «хейт» з метою дискредитації позивача в очах мешканців будинків. 18.04.2024 позивач побачила на стіні першого поверху будинку АДРЕСА_1 лист формату А4 з інформацією про новий склад правління ЖБК «Нептун» та штатний розпис на 2024 рік, з поміткою «вводиться в дію з 01.04.2024», а також те, що штатний розпис затверджено наказом голови правління від 29 березня 2024 року № 08-к. Копію вказаного вище штатного розпису на 2024 рік також було надано адвокату позивача на адвокатський запит. 24.04.2024 позивач звернулась до Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці зі скаргою про порушення роботодавцем трудового законодавства та прав Скаржника. Позивач також вказувала на порушення Відповідачем законодавства щодо оплати праці, не здійснення перегляду посадового окладу з 01 січня року та з 01 квітня 2024 року, відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік». Після звернення до органу Держпраці Відповідач здійснив позивачу доплату належних сум. З 07.05.2024 по 17.05.2024 позивач знаходилась на амбулаторному лікуванні у КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Русанівка» Дніпровського району м. Києва», про що письмово повідомила Відповідача. Крім того, про відкриття електронного листка непрацездатності Відповідач міг знати й з електронного кабінету страхувальника (роботодавця) на веб-порталі Пенсійного фонду України у день відкриття лікарняного. Однак, незважаючи на вказане вище та в порушення вимог ч. 3 ст. 40 КЗпП України, Відповідач виніс оскаржуваний наказ про звільнення позивача з посади. Продовжуючи порушувати права позивача, Відповідач не повідомив її про звільнення, не ознайомив з наказом, не надав довідку про розрахунок сум, належних позивачу при звільненні та не вніс відповідний запис у її трудову книжку. Про своє звільнення з роботи позивач дізналась від свого адвоката, яка отримала відповідь на адвокатський запит. З урахуванням поданих уточнень до позову, позивач вказувала, що після відкриття провадження у справі їй стало відомо про наступні обставини: здійснення відповідачем оплати її лікарняного за листками непрацездатності у період 07.05.2024 по 17.05.2024 , а також те, що Відповідач не видавав Наказ про її звільнення з посади диспетчера ЖБК «Нептун» від 08.05.2024. У зв`язку з цим, позивач просила суд визнати її звільнення незаконним без зазначення дати. Крім того, уточнила суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу на момент подання цієї заяви, яка обчислюється згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати від 08.02.1995 №100 (зі змінами), та станом на 28.01.2025 становить 63 909 гривень 30 копійок. Вказувала, що її середньоденна заробітна плата становить 351,15 гривень. Оскільки дата звернення до суду з позовною заяву 10.06.2024, розмір суми вимушеного прогулу має розраховуватись за період із 20.05.2024 по день поновлення на роботі, відповідно до ухваленого рішення суду. Станом на 28.01.2025 кількість робочих днів становить 182, а саме: травень 2024 (починаючи з 20.05.2024) - 10 днів; червень 2024 - 20 днів; липень 2024 - 23 дні; серпень 2024 - 22 дні; вересень 2024 - 21 день; жовтень 2024 - 23 дні; листопад 2024 - 21 день; грудень 2024 - 22 дні; січень 2025 (по 28.01.2025 включно) - 20 днів. Таким чином, для визначення суми вимушеного прогулу, за твердження позивача, необхідно 351,15 грн (середньоденна заробітна плата Позивача) х 182 (робочі дні з 20.05.2024 по 28.01.2025) = 63 909,30 гривень. (а.с.1-17 т.1, а.с.2-6 т.2)

11.06.2024 року позовну заяву в порядку автоматизованого розподілу судової справи між суддями передано в провадження судді Галагана В.І.

11.06.2024 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі за позовом позовом ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Нептун», третя особа: голова правління Житлово-будівельного кооперативу «Нептун» ОСОБА_22, про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику/повідомлення сторін.

04 липня 2024 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

08.07.2024 року відповідач - ЖБК «Нептун», в особі Голови Правління ОСОБА_22, направив на адресу суду відзив на позов, за змістом відзиву представник відповідача висловив свою позицію щодо підстав та предмету позову, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, з урахуванням долучених до відзиву доказів, які спростовують позицію позивача щодо підстав її звільнення, наголосив, що вважає процедуру звільнення позивача із займаною посади законною та проведеною з дотриманням вимог чинного законодавства. (а.с.82-109 т.1).

08.07.2024 року третя особа: голова Правління Житлово-будівельного кооперативу «Нептун» ОСОБА_22 подав до суду письмові пояснення, з наведенням доводів та аргументів на спростування позиції позивача щодо підстав звільнення позивача із займаної посади та дотримання процедури його звільнення, надавши оцінку долученим до відзиву письмовим доказам, просив відмовити у задоволенні позову. (а.с.110-125 т.2)

11.07.2024 року до суду надійшло клопотання позивача ОСОБА_1 про витребування у Житлово-будівельного кооперативу «Нептун» копію оскаржуваного наказу від 08.05.2024 року про звільнення позивача з посади диспетчера ЖБК «Нептун», оскільки таку копію наказу не надіслано відповідачем позивачу та не надано суду із поданим відзивом на позовну заяву.

11.07.2024 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про задоволення клопотання позивача ОСОБА_1 про витребування доказів, Витребувано у Житлово-будівельного кооперативу «Нептун» (02147, м. Київ, вул. Русанівська Набережна, 20) належним чином засвідчені копії наказу про звільнення ОСОБА_1 з посади диспетчера ЖБК «Нептун» від 08 травня 2024 року та належним чином засвідчені копії наказу про скорочення штату працівників ЖБК «Нептун» та інших документів, що були підставою для винесення наказу про звільнення ОСОБА_1 з посади диспетчера ЖБК «Нептун».

23.07.2024 року, на виконання ухвали суду від 11 липня 2024 року, на адресу суду надійшов Лист Голови Правління ЖБК «Нептун» ОСОБА_22 (вх. № 40875), в якому зазначається про неможливість надати витребовувані судом документи, оскільки Наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади диспетчера ЖБК «Нептун» від 08 травня 2024 року відсутній та не видавався. (а.с.141-144 т.1)

23.07.2024 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу, якою залишено без задоволення письмове клопотання представника відповідача ОСОБА_22 про зміну порядку розгляду справи.

23.07.2024 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Нептун», третя особа: голова правління Житлово-будівельного кооперативу «Нептун» ОСОБА_22 , про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

05.12.2024 року постановою Київського апеляційного суду задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 23 липня 2024 року про закриття провадження скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

У судових засіданнях були допитані свідки, які дали наступні покази.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , яка у період часу з 01.10.2023 по 22.02.2024 обіймала посаду головного інженера в ЖБК «Нептун», та мала доступ до всіх підвалів, мала ключі, була неодноразово присутньою при виїзді аварійних комісій при ліквідації аварій, показала суду, що знає позивача ОСОБА_1 , як сусідку, як диспетчера, з яким спільно працювала. Потім до влади прийшло нове Правління і оголосило себе новою командою. Новий голова ЖБК «Нептун» ОСОБА_22 пропонував свідку звільнитись з посади головного інженера попередніми числами, в іншому випадку попереджав, що звільнить її за статтею. За порадою юриста, 22.03.2024 року засобами поштового зв`язку вона подала заяву на звільнення. При звільненні отримала розрахунок. На думку свідка, посада диспетчера є необхідною, бо це комунікатор для людей похилого віку, які часто телефонують і питають чому немає води. ОСОБА_1 завжди відповідала на телефонні дзвінки, для цього у неї був робочий телефон, який у лютому 2024 році їй відключили і тоді ОСОБА_1 не змогла виконувати обов`язки диспетчера. В квитанціях про оплату житлово-комунальних послуг мешканцям будинку зазначався номер телефону диспетчера, яким була ОСОБА_1 . Вона не бачить сенсу у звільненні людини з посади диспетчера та заміні її на якогось техніка. Компанія «Вдомолад», яка обслуговувала будинки ЖБК «Нептун» та усувала всякого роду аварії, завжди здійснювала комунікації через диспетчера. Мешканці ЖБК «Нептун» телефонували ОСОБА_1 на робочий телефон, повідомляли про аварію, а вона в свою чергу викликала працівників «Вдомолад». І, зазвичай, на місці аварії разом із працівниками «Вдомолад» завжди була вона, яка мала ключі від підвалів та інших допоміжних приміщень, та ОСОБА_1 , як диспетчер.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , яка є власником квартири АДРЕСА_2 , та відповідно членом ЖБК «Нептун», повідомила суду, що вона досить часто спілкувалась зі ОСОБА_1 , як з диспетчером, з різних питань. ОСОБА_1 прекрасно спрвлялась зі своїми обовязками, була на звязку по мобільному телефону всі 24/7, мешканці добре знали куди саме треба телефонувати в разі аварійної ситуації - до диспетчера ОСОБА_1 . Робоче місце ОСОБА_1 було у тій же кімнаті, де проводились збори Правління в будинку №18 . В подальшому їй стало відомо, що з метою економії грошей посаду диспетчера скоротили. Вона була дуже здивована тим, що ОСОБА_1 вже не працює. На її думку, до влади у їхньому кооперативі прийшла «хунта» та умисно звільнила позивачку з посади диспетчера, в чому не було ніякої потреби. З колективною заявою про повернення посади диспетчера вона разом з іншими членами ЖБК не звертались.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , яка є власником квартири АДРЕСА_3 , та діючим членом Правління ЖБК «Нептун», повідомила суду, що в листопаді 2023 року відбулись позачергові загальні збори членів ЖБК, оскільки впродовж останніх 7 років збори не проводились. На загальних зборах обрали уповноважених. 29.01.2024 відбулися позачергові збори Уповноважених ЖБК «Нептун», на яких вона та інші уповноважені ініціювали питання прийняти рішення про скорочення посади диспетчера. Така ініціатива була обумовлена тим, що ревізійна комісія в результаті проведеної перевірки, з`ясувала, що колишня голова ЖБК ОСОБА_8 собі та бухгалтеру нараховувала, окрім зарплати, ще й квартальні премії. Також з`ясувалось, що обов`язки диспетчера у ЖБК «Нептун» та диспетчера в компанії «Домовлад», яка згідно договору обслуговувала кооператив, фактично дублюють одна одну, а тому посада диспетчера у ЖБК «Нептун» є зайвою. Від ревізійної комісії також було отримано інформацію, що на рахунку ЖБК лише 140 тисяч гривень, яких не вистачить на покриття усіх витрат. З`ясувалось, що у попередній склад правління у щомісячних звітах перед членами кооперативу не повідомляли про наявність таких посад, як диспетчер та головний інженер та про їхню заробітну плату, а зазначалась лише одна графа під назвою: «Витрати на заробітну плату». Оскільки кооператив є неприбутковою організацією, за вказівкою ревізійної комісії, ми вирішили зекономити витрати кооперативу за рахунок скорочення посади диспетчера та головного інженера. Свідок повідомила, що особисто вона ніколи не зверталась до ОСОБА_1 , як до диспетчера, оскільки навіть не знала, що потрібна така посада. Така посада існує в компанії «Домовлад», яка є обслуговуючою організацією та з якою у ЖБК «Нептун» укладений договір. Щодо скорочення посади головного інженера свідок пояснила, що наразі на добровільних засадах такі обов`язки виконує член кооперативу ОСОБА_9 , який, маючи вищу технічну освіту, постійно слідкує за тиском води, водопостачанням та теплопостачанням. Також задля відкритості та доступності нове Правління ЖБК створило телеграм-канал. Питання скорочення посад ставили всі члени Правління, шукали шляхи як можна зекономити на витратах. Також з`ясувалось, що орендарі не сплачують більше 7 років орендної плати. На думку свідка, процедуру скорочення посади, ними дотримано. Жодної заяви від членів кооперативу про повернення посади диспетчера до кооперативу не надходило. За два місяці перед звільненням для ОСОБА_1 надіслали повідомлення про скорочення посади диспетчера, а також сам наказ. У подальшому їй була виплачена вся зарплата, тобто з нею був проведений повний розрахунок. Скорочення посади диспетчера на розмір внесків до ЖБК не вплинуло, це влипнуло на фінансовий стан ЖБК. ЖБК зменшило витрати на дві посади. Також зазначала, що в архіві ЖБК вони не виявили протоколу зборів, на яких було обґрунтовано та прийнято рішення про створення посади диспетчера.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 повідомив суду, що з 1970 року зареєстрований та проживає в квартирі АДРЕСА_4 , власником квартири на даний час є його донька. Останній раз він був присутнім на зборах членів кооперативу в кінці 2023 чи на початку 2024 року, про збори дізнався через об`яву на будинку. Збори були присвячені виборам нового Правління та був заслуханий звіт ревізійної комісії. У 1985 році він закінчив факультет паливно-мастильних матеріалів в Київському інституті інженерів цивільної авіації (теперішня назва - Державний інститут «Київський авіаційний інститут») «за спеціальністю «інженер-механік» та наразі на громадських засадах виконує в ЖБК функції техніка. У мешканців ЖБК є його номер телефону, який вказується у квитанціях про оплату житлово-комунальних послуг. В разі потреби мешканці телефонують або йому або безпосередньо компанії «Домовлад». При отриманні дзвінка від мешканця ЖБК свідок прибуває на місце аварії, проводить технічний аудит і приймає рішення як вирішити проблему. В разі необхідності зв`язується з обслуговуючою компанією, повідомляє суть проблеми та про необхідну кількість працівників та обладнання, яке повинно бути при вирішенні проблеми. Також він має право перекрити водопостачання стояка, на якому «сидить» квартира, щоб максимально швидко припинити потік води та її тиск. Пояснив суду, що таку відповідальність він взяв на себе добровільно та безоплатно, оскільки зацікавлений у комфортному проживанні в будинку, мешканцем якого він є. Про висновки ревізійної комісії йому нічого не відомо. Про наявність посади диспетчера у ЖБК «Нептун» йому нічого відомо не було, до ОСОБА_1 ніколи з будь-яких питань не звертався, всі проблеми вирішував самостійно.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , яка обіймала посаду голови ЖБК «Нептун» з 2011 року по січень 2024 року, повідомила суду, що у 2011 році її прийняли у члени ЖБК «Нептун», по генеральній довіреності, оскільки її мама була власником квартири АДРЕСА_5 . У 2011 році свідка прийняли на роботу на посаду головного інженера на підставі наказу голови ЖБК. Власником квартири свідок стала у 2023 році. Згодом її обрали головою ЖБК. Щодо посади диспетчера в ЖБК «Нептун» свідок пояснила, що в обов`язки диспетчера входило відповідати на телефонні дзвінки, знімати показники загального лічильника води. Спочатку цю посаду обіймав чоловік позивачки - ОСОБА_10 , а після його смерті сама позивачка. Ця посада була необхідною та потрібною, позивачка 24/7 була на телефонному зв`язку з мешканцями ЖБК, всі були задоволені її роботою. Мешканець телефонував ОСОБА_1 , повідомляв про аварію, і ОСОБА_1 бігла «черпати» воду, а свідок вже зв`язувалась з аварійною службою, яка дуже швидко приїжджала. Посадової інструкції диспетчера не було. Зарплата у ОСОБА_1 була мінімальною, відпустку брала за власний рахунок та на період відсутності ОСОБА_1 дзвінки від мешканців приймала свідок. Свідок також повідомила, що у 2017 році її обрали головою ЖБК строком на 5 років, але в подальшому збори не проводились спочатку через ковідні обмеження, а потім через воєнний стан, бо багато хто виїхав за кордон.

У судовому засідання позивач та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові, з урахуванням уточнень. Позивач ОСОБА_1 додатково пояснила суду, що вона зареєстрована за проживає у квартирі АДРЕСА_6 . До 2021 року власником квартири був її чоловік, після його смерті вона прийняла спадщину і наразі є власником вказаної квартири. Заяви про прийняття в члени кооперативу вона не писала, надала лише свідоцтво про право на спадщину. Вступного внеску у кооператив не сплачувала, чи є рішення про прийняття її в члени кооперативу, не знає. До 2019 року посаду диспетчера в ЖБК обіймав її чоловік, а після його смерті - вона. Свого часу її прийняли в члени кооперативу, хоча вона й не була на той час власником квартири. Працюючи на посаді диспетчера, вона приймала від мешканців будинків кооперативу заявки різного характеру: заміна лампочки, аварійна ситуація, була довідковим бюро для багатьох мешканців похилого віку, які не вміли та не знали куди саме необхідно звертатись на випадок аварійної ситуації. У них завжди був її робочий номер телефону. З 06 по 29 лютого 2024 року вона перебувала у відпустці. Її робочий телефон тоді вже не працював. 02.02.2024 року їй зателефонував ОСОБА_22 , який представився новим головою ЖБК «Нептун» та повідомив, що кооператив вже не потребує її послуг як диспетчера та запропонував звільнитись. На її відмову ОСОБА_22 дав відповідь, що у такому випадку її посаду скоротять. 08 березня 2024 року вона отримала по пошті повідомлення від голови ЖБК про наступне своє вивільнення, у зв`язку із скороченням посади диспетчера. При цьому, їй не запропонували іншої посади, наказ про звільнення не надали, запису про звільнення у трудову книжку не зробили. Трудова книжка знаходиться у неї на руках з лютого 2022 року, у зв`язку з повномасштабним вторгненням Російської Федерації на територію України та задля забезпечення збереження документів. 07 травня 2024 року вона пішла на лікарняний, про що повідомила роботодавця. З приводу порушених своїх трудових прав вона зверталась до Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, на що отримала відповідь з рекомендацією звернутись до суду. Не заперечувала, що в обслуговуючий організації «Домовлад», з якою у ЖБК укладений договір є диспетчер, але її посада в ЖБК теє є необхідною, бо вона була комунікатором. Станом на січень 2019 року вона була одночасно і членом кооперативу, і найманим працівником кооперативу, проте не була власником квартири, однак як це сталось пояснити не може.

Представник відповідача - адвокат Шевченко В.С. та третя особа ОСОБА_22 у судовому засіданні просили у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов, який долучено до матеріалів справи, додатково пояснили суду, що з приходом в січні 2024 року нового Правління, всі його члени працювали у лютому-березні майже без вихідних. До них безперешкодно можна було зайти і отримати будь-які документи. Звертали увагу, що ОСОБА_1 була прийнята на посаду диспетчера в ЖБК в той самий день, що й укладений договір з обслуговуючою компанією «Домовлад», де також наявна посада диспетчера. На засіданні членів Правління та за результатами роботи ревізійної комісії члени Правління одноголосно прийшли до висновку про необхідність скорочення посади диспетчера. Про скорочення посади та зміни у штатному розписі позивача повідомили у встановленим законом строк - за два місяці. Однак, в останній день, який припадав на день звільнення, позивач відкрила листок непрацездатності, про що відповідачу стало відомо через декілька днів. Позивачу не пропонувались інші посади, у зв`язку із скороченням посади диспетчера, оскільки як на той час, так і на теперішній час вільних вакантних посад в ЖБК не існує. До 15 травня 2024 року відповідач повністю провів з позивачем всі розрахунки по виплаті заробітної плати. Запис про звільнення у трудову книжку позивача не заносився, оскільки трудова книжка знаходиться на руках у позивача, і надавати її вона відмовилась. Звертали увагу на те, що навіть згідно Класифікатора професій 003:2010, для такої посади, яка пов`язана з аварійними випадками в житлових будинках, потрібен диплом технічного працівника в галузі фізичних наук та техніки, а такої назви професії як «диспетчер» в Класифікаторі професій не існує.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд, вислухавши пояснення сторін цивільного процесу, третю особу, покази свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи (ч. 1 ст. 23 КЗпП України).

Згідно частин 1, 3 ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами, ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з Відповідачем - Житлово-будівельного кооперативу «Нептун», починаючи з 01.01.2019, що підтверджується оглянутим у судовому засіданні оригіналом трудової книжки Позивача та копією наказу голови Правління ЖБК «Нептун» ОСОБА_8 №06/18 від 12.12.2018 року «Про звільнення та прийняття працівника ЖБК «Нептун». (а.с.24-25 т.1).

У період трудових відносин з Відповідачем (з 01.01.2019 по 19.05.2024) Позивач обіймала посаду диспетчера.

Житлово-будівельний кооператив «Нептун» (ідентифікаційний код 22870405) з 19.08.1996 року є юридичною особою, зареєстрований за адресою: Русанівська набережна, буд. 20, м. Київ, 02154 та діє на підставі Статуту, затвердженому у новій редакції 26.11.2016 на загальних зборах членів ЖБК «Нептун» (зборах Уповноважених ЖБК «Нептун»). (а.с.87-103 т.1)

Відповідно до п. 1 Статуту, ЖБК «Нептун» організований та створений в 1966 році при Виконкомі Ленінської районної Ради депутатів трудящих міста Києва з метою задоволення потреб членів кооперативу і членів їх сімей в житлі шляхом будівництва трьох 16-ти поверхових будинків з господарськими будівлями та спорудами за власні кошти кооперативу з залученням державного кредиту, а також для подальшої експлуатації та управління цими будинками і прибудинковою територією.

Пунктом 4 Статуту передбачено, що ЖБК «Нептун» складається з трьох 16-ти поверхових будинків з господарськими будівлями та спорудами і прибудинкової території, а саме: АДРЕСА_6 .

До кооперативу при його створенні прийняті фізичні особи, які перебували на обліку бажаючих вступити до кооперативу (у списку осіб, які користуються правом на вступ до кооперативу поза чергою), а також інші громадяни у випадках, передбачених чинним законодавством (п. 7 Статуту).

Подальше членство у кооперативі вирішується відповідно до п.1.1 Глави V Статуту, а саме: «Особа, що набула право власності на квартиру, житлове та нежитлове приміщення чи їх частини в будинках Житлово-будівельного кооперативу, вступає до Кооперативу, сплативши членський внесок, розмір якого визначає Правління Кооперативу, Загальні Збори членів Кооперативу (Збори Уповноважених Кооперативу).

29.01.2024 відбулися позачергові збори Уповноважених ЖБК «Нептун», оформлені протоколом позачергових зборів уповноважених кооперативу, на яких, серед іншого, прийнято рішення про обрання членів Правління кооперативу у складі: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_22 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 . Обрано Ревізійну комісію кооперативу в складі: ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 .

Також, 29.01.2024 відбулись збори Правління ЖБК «Нептун», оформлені протоколом зборів Правління, на яких, зокрема, прийняті рішення про: припинення повноваження голови Правління кооперативу ОСОБА_8 з 29.01.2024; обрання Головою Правління з 30.01.2024 ОСОБА_22 ; обрання заступника Голови Правління з 30.01.2024 ОСОБА_16 ; уповноваження новообраного голову Правління ОСОБА_22 на проведення реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

21 лютого 2024 року відбулись збори членів Правління ЖБК «Нептун», оформлені протоколом зборів Правління ЖБК «Нептун» від 21 лютого 2024 року.

Як убачається з п. 3 Порядку денного Протоколу зборів Правління ЖБК «Нептун» від 21 лютого 2024 року, члени Правління ЖБК «Нептун» у кількості 9 осіб одноголосно прийняли рішення та ухвалили змінити штатний розклад ЖБК «Нептун», скоротити посаду диспетчера та посаду головного інженера в ЖБК «Нептун» з 22.02.2024 року. (а.с.104 т.1)

Зі змісту протоколу також вбачається, що ініціатива членів Правління про скорочення посад диспетчера та посаду головного інженера в ЖБК «Нептун», внесення змін у штатний розгляд була обґрунтована необхідністю економії грошей ЖБК. Також, член Правління ОСОБА_7 проінформувала, що згідно з п.1 ст.40 КЗпП Правління має право звільнити ОСОБА_1 з посади диспетчера внаслідок скорочення чисельності штату працівників ЖБК і заміни в штатному розкладі. Крім того, особа має бути проінформована про таке не менше ніж за 2 місяці до скорочення.

У судовому засіданні відповідач та свідок ОСОБА_7 підтвердили, що підставою для прийняття Правлінням ЖБК «Нептун» рішення про скорочення посад, зміни у штатний розклад, була необхідність оптимізувати витратну частину діяльності ЖБК «Нептун» з метою економії обігових коштів. Посада диспетчера ЖБК «Нептун» була скорочена у зв`язку з недоцільністю її функціонування, оскільки переважна більшість мешканців будинків, які входять до складу ЖБК «Нептун», вже тривалий час подають відповідні заявки напряму до безпосередніх виконавців надання тієї чи іншої послуги, не звертаючись при цьому до диспетчера, який фактично почав виконувати функцію «передавача» відповідної отриманої інформації, отриманої від заявника, до її безпосереднього виконавця, в чому в подальшому не було жодної необхідності.

У судовому засіданні третя особа ОСОБА_22 повідомив суду, що він, як Голова Правління ЖБК «Нептун», намагався довести вищевказані обставини до відома Позивача в телефонному режимі, однак під час цієї розмови стало зрозуміло, що позивач просто так не збирається залишати займану нею посаду диспетчера ЖБК «Нептун».

22 лютого 2024 року, на виконання вищевказаного Протоколу № 07 Зборів Правління ЖБК «Нептун» від 21 лютого 2024 року, виданий Наказ ЖБК «Нептун» № 04-к «Про внесення змін до штатного розпису ЖБК «Нептун», у відповідності до якого наказано:

«1.Внести зміни до штатного розпису ЖБК «Нептун», у зв`язку зі скороченням штатної посади диспетчера. Підстава: протокол ЖБК «Нептун» від 21.02.2024 №7. Штатний розпис із внесеними змінами від 21.02.2024 починає діяти з 21.04.2024.

2. Повідомити працівників, яких стосується внесення змін до Штатного розпису.

3. Виконання п. 2 цього наказу залишаю за собою.» (а.с.39 т.1)

02 березня 2024 року, на виконання вимог ч.1 ст.49-2 Кодексу законів про працю України, відповідач надіслав на адресу Позивача письмове Повідомлення ЖБК «Нептун» вих. №7 від 02 березня 2024 року, у якому повідомив, що: «наказом №04-к від 22.02.2024 року на підставі рішення Правління ЖБК «Нептун» від 21.02.2024 (протокол зборів Правління №7) були внесені зміни до штатного розпису, у зв`язку з чим посада диспетчера скорочена». Одночасно з повідомленням Відповідач надіслав на адресу Позивача в якості Додатку № 1 копію наказу ЖБК «Нептун» від 22 лютого 2024 року № 04-к "Про внесення змін до штатного розпису ЖБК «Нептун». (а.с.40 т.1)

Вказане повідомлення було отримано позивачкою 08 березня 2024 року, що не заперечується сторонами.

У судовому засіданні відповідач повідомив, що одночасно з попередженням позивача про її звільнення Відповідач не пропонував їй іншу роботу в ЖБК «Нептун» через відсутність будь-яких вільних вакантних посад, які залишились після скорочення чисельності та штату працівників ЖБК «Нептун», та з урахуванням професійної кваліфікації Позивача - викладач російської мови та літератури.

Отже, факт обізнаності Позивача про скорочення Правлінням ЖБК «Нептун» займаної нею посади диспетчера ЖБК «Нептун», підтверджується наявними у справі доказами та не заперечується самою позивачкою. Таким чином, Позивач у встановлений ч.1 ст.49-2 КЗпПУ строк (за два місяці) була належним чином повідомлена про наступне вивільнення та про розірвання з нею трудового договору з ініціативи Відповідача: з 08 травня 2024 року - через 2 місяці з дня отримання Позивачем вищевказаного письмового Повідомлення.

08 травня 2024 року, Позивач для отримання копії наказу ЖБК «Нептун» про її звільнення, письмового повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні та для проведення розрахунку, до ЖБК «Нептун» не з`явилась, про причини своєї неявки станом на 08 травня 2024 року Відповідача чином не повідомила.

Посилання позивача на те, що вона письмово повідомила Відповідача про перебування на лікарняному у період часу з 07.05.2024 по 17.05.2024, надіславши таке повідомлення на адресу: АДРЕСА_9 , яка є адресою реєстрації місця проживання фізичної особи ОСОБА_22 , суд не приймає до уваги як доказ належного повідомлення роботодавця, оскільки місцезнаходження юридичної особи ЖБК «Нептун» зареєстроване за адресою: Русанівська набережна, буд. 20, м. Київ, 02154, а тому саме ця адреса може бути адресою офіційного листування з юридичною особою.

У свою чергу, відповідач не заперечує факту отримання 09 травня 2024 року о 14 год. 42 хв. (наступного дня після звільнення позивача) поштового конверту (трек-номер: 070), в якому знаходилось письмове Повідомлення Позивача від 08.05.2024, за змістом якого остання повідомила про свою хворобу з 07 травня 2024 року та послалась на «електронний лікарняний» та «електронний лист непрацездатності» за № 2ВНК-2884, однак до свого повідомлення вказані документи позивач не долучила.

Таким чином, суд погоджується з твердженням відповідача, що станом на 08 травня 2024 року включно Відповідач не знав та міг знати про обставини, існування яких виключало звільнення позивача з ініціативи відповідача - тимчасову непрацездатність позивача.

Посилання позивача про порушення відповідачем вимог трудового законодавства щодо невнесення у її трудову книжку запису про звільнення не заслуговують на увагу та спростовуються встановленими у судовому засіданні обставинами. Так, у судовому засіданні позивач пред`явила суду для огляду оригінал своєї трудової книжки та підтвердила, що від початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України, яке відбулось у лютому 2022 року, вона, з метою безпеки, забрала свою трудову книжку із приміщення Правління та зберігала її у себе вдома.

Надати ж відповідачу трудову книжку для внесення ним запису про звільнення позивач у судовому засідання відмовилась.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що відповідач, пересвідчившись про зареєстровану тимчасову непрацездатність позивача в період з 07 травня 2024 року до 17 травня 2024 року включно, здійснив на користь позивача всі передбачені доплати та виплати, передбачені чинним законодавством України.

Відповідно до статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством (статті 2, 36, 40, 41 КЗпП України).

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України).

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно (частини перша-третя стаття 49-2 КЗпП України, тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

У статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

У постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі

№ 6-1264цс17 вказано, що «розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника».

У постанові Верховного Суду України від 18 жовтня 2017 року у справі № 577/3997/15-ц (провадження № 6-1723цс17), на яку є посилання в касаційній скарзі, вказано, що «однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату працівників є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення».

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення (див. постанову Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року в справі № 6-40цс15).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 (провадження № 11-431асі18), на яку є посилання в касаційній скарзі, зазначено, що «оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав відступити від цих висновків».

В оцінці правомірності звільнення працівника на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України Верховний Суд виходить з того, що суди зобов`язані з`ясовувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення (див. постанови Верховного Суду від 15 квітня 2019 року у справі № 443/636/18, від 06 травня 2020 року у справі № 487/2191/17).

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України, пунктом 3 частини першої статті 382 ЦПК України у мотивувальній частині судового рішення зазначаються, зокрема, мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (частина перша статті 264 ЦПК України).

Отже, вимогами процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.

У справі, що розглядається, позивач посилається на те, що при її звільненні за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України відповідачем було порушено вимоги частини третьої статті 49-2 КЗпП України, оскільки відповідач не запропонував позивачу іншої роботи (всіх вакантних посад) на цьому ж підприємстві.

Разом з тим, судом встановлено, що на виконання наказу ЖБК «Нептун» від 22 лютого 2024 року № 04-к "Про внесення змін до штатного розпису ЖБК «Нептун», винесеного на підставі рішення Правління ЖБК «Нептун» від 21.02.2024 (протокол зборів Правління №7), позивача було попереджено про майбутнє звільнення відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Одночасно з попередженням позивача про її звільнення Відповідач не мав можливості перевести позивача з її згоди на іншу роботу у ЖБК «Нептун» саме через відсутність будь-яких вільних вакантних посад, які залишились після скорочення чисельності та штату працівників ЖБК «Нептун», а також з урахуванням професійної кваліфікації Позивача - викладач російської мови та літератури. У судовому засіданні представник відповідача підтвердили, що станом день розгляду справи будь-які вільні вакантні посади в ЖБК «Нептун» відсутні.

Таким чином, суд приходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині вимоги про визнання звільнення позивача незаконним.

Щодо вимог про поновлення ОСОБА_1 на посаді диспетчера з дня звільнення, а саме з 20.05.2024 та стягнення із Житлово-будівельного кооперативу «Нептун» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який станом на 28.01.2025 року становить 63 909, 30 грн, починаючи з 20.05.2024 по день ухвалення рішення.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу приймається одночасно з рішенням про поновлення на роботі, а оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про визнання звільнення незаконним та поновлення позивача на посаді диспетчера в ЖБК «Нептун» з 20 травня 2024 року, зазначене виключає й ухвалення рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки зазначена позовна вимога є похідною та безпосередньо пов`язана з вирішенням судом позовної вимоги про визнання звільнення незаконним та поновлення позивача на роботі.

Щодо позовної вимоги про стягнення із Житлово-будівельного кооперативу «Нептун» на користь ОСОБА_1 в порядку відшкодування моральної шкоди 20 000, 00 гривень, то вона теж не підлягає до задоволення, оскільки є похідною від вимог про визнання звільнення незаконними, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у задоволенні яких суд прийшов до висновку необхідно відмовити.

Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави суду для висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки відповідач належним чином довів суду правомірність звільнення позивача, яке відбулось на підставі наказу ЖБК «Нептун» від 22 лютого 2024 року № 04-к "Про внесення змін до штатного розпису ЖБК «Нептун», винесеного на підставі рішення Правління ЖБК «Нептун» від 21.02.2024 (протокол зборів Правління №7).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58(sad) принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) заява № 18390/91; пункт 29).

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Таким чином, інші доводи сторін, які наведені у заявах по суті справи, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

При цьому, суд враховує, що як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 756/3115/17 (провадження № 61-18653св20) реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Нептун», третя особа: голова правління Житлово-будівельного кооперативу «Нептун» ОСОБА_22, про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат між сторонами.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, у суду відсутні підстави для здійснення розподілу судових витрат між сторонами у відповідності до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 5-1, 40, 49-2 КЗпП України, ст.ст. 4, 12, 13, 81, 82,141, 259, 263-265, 268, 274-279, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Нептун», третя особа: голова правління Житлово-будівельного кооперативу «Нептун» ОСОБА_22, про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформацію по справі можна отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі інтернетhttp://dn.ki.court.go

Повний текст рішення складено 14 травня 2025 року.

С у д д я :