Провадження № 2/686/1084/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого судді Палінчака О.М.,

при секретарі Цибульській Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» про відшкодування шкоди,

встановив:

11 грудня 2024 року ОСОБА_1 в інтересах якої діє Талалай А.С. звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (далі ПрАТ «СК «Уніка»), ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої фізичним знищенням транспортного засобу.

Свої вимоги позивачка обґрунтувала тим, що 11.10.2024 року близько 16:39 год. за адресою: Хмельницька область, місто Хмельницький, вулиця Київська, 11 сталась дорожньо-транспортна пригода (надалі за текстом ДТП) за участю таких транспортних засобів: Skoda Octavia Tour, державний номерний знак НОМЕР_1 , та Mercedes-Benz E320 CDI, державний номерний знак НОМЕР_2 . Учасниками ДТП є: ОСОБА_2 , винуватець ДТП, водій транспортного засобу Skoda Octavia Tour, державний номерний знак НОМЕР_1 , та ОСОБА_1 , потерпіла у ДТП, водій транспортного засобу Mercedes-Benz E320 CDI, державний номерний знак НОМЕР_2 .

Відповідальність власника транспортного засобу Skoda Octavia Tour, державний номерний знак НОМЕР_1 застрахована ПрАТ «СК «Уніка», поліс № 222045727.

Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим було завдано матеріальної шкоди.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28.10.2024 року у справі № 686/28490/24 ОСОБА_2 було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (зазначена постанова набрала законної сили 08.11.2024 року).

28.10.2024 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Талалай А.С. звернулась до ПрАТ «СК «Уніка» із заявою № 1/1 про відшкодування шкоди. Проте, листом ПрАТ «СК «Уніка» вих. № 1/1 від 13.11.2024 року ОСОБА_1 відмовлено у виплаті страхового відшкодування, оскільки зазначено, що ОСОБА_1 не є особою, яка має право на отримання страхового відшкодування.

Із вказаною вище відмовою позивачка не погоджується, вважає її протиправною, оскільки на момент ДТП ОСОБА_1 була законним володільцем транспортного засобу, оскільки правомірно ним керувала, маючи при собі посвідчення водія та реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Позивач зазначає, що право на відшкодування майнової шкоди, завданої майну фізичних та юридичних осіб, має власник (частина третя статті 386 ЦК України) та/або особи, які мають речове право на чуже майно (статті 396 ЦК України). Таким чином, вимагати відшкодування завданих збитків пошкодженням транспортного засобу може не лише власник авто, а й особа, яка на відповідній правовій підставі володіє ним. Факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної транспортному засобу, яким керувала особа під час ДТП.

Більше того, як було інформовано ПрАТ «СК «Уніка», станом на момент подання заяви № 1/1 про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_1 вже була власником транспортному засобу Mercedes-Benz E320 CDI, державний номерний знак НОМЕР_2 .

Згідно висновку експерта № 080/24 від 04.12.2024 року: вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Mercedes-Benz E 320 3.2 CDi, реєстраційний номер: НОМЕР_3 , внаслідок його пошкодження у ДТП, складає: 393 181 грн. 16 коп. Разом з тим, ринкова вартість пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля Mercedes-Benz E 320 3.2 CDi, реєстраційний номер: НОМЕР_4 , на момент огляду складає: 101 711 грн. 67 коп.

Ринкова вартість автомобіля Mercedes-Benz E 320 3.2 CDi, реєстраційний номер: НОМЕР_4 , станом на момент ДТП 15.10.2024 року складала 393 181 грн. 16 коп.

Позивачка бажає залишити транспортний засіб у своїй власності, тому претендує на відшкодування їй різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 293 469 грн. 49 коп., а також витрат на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди в сумі 2 000 грн. 00 коп.

З огляду на визначений чинним законодавством України ліміт страхової суми на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну у розмірі 160 000 грн. 00 коп., позовна вимога у зазначеному розмірі пред`явлено до Приватного ПрАТ «СК «Уніка», а в решті суми у розмірі 133 469 грн. 49 коп. до ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 24 грудня 2024 року по справі відкрито провадження та ухвалено проводити розгляд справи в порядку загального провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 13 лютого 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «Уніка», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу в частині вимог до ОСОБА_2 ,було залишено без розгляду за заявою представника позивачки.

31 грудня 2024 року представниця відповідача ПрАТ «СК «Уніка» Ровінська Т.С. подала до суду відзив на позов, у якому вказала, що 15.07.2024 року між страхувальником ОСОБА_3 та ПрАТ «СК «Уніка» було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 222045727 (далі Поліс). Предметом страхування за Полісом є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу Skoda Octavia Tour, державний номерний знак НОМЕР_1 .

11.10.2024 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу, за кермом якого перебував ОСОБА_2 , та автомобіля Mercedec- Benz E320 CDI, державний номерний знак НОМЕР_5 .

ПрАТ «СК «УНІКА» вважає, що немає правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до ст. 35 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. До заяви про виплату страхового відшкодування додаються, окрім іншого, г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну.

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Mercedec- Benz E320 CDI, державний номерний знак НОМЕР_5 , його власником на момент ДТП була фізична особа ОСОБА_4 . Гр. ОСОБА_4 не подавав відповідачу заяву на виплату страхового відшкодування, а також не надходило жодного документу, який би підтверджував і надавав право позивачці ОСОБА_1 на вчинення юридично значимих дій від імені власника пошкодженого транспортного засобу. Отже враховуючи викладене, у відповідача відсутні підстави для виплати страхового відшкодування позивачці.

Також представниця вказує, що відповідачем було розраховано розмір збитку по пошкодженому транспортному засобу Mercedec- Benz E320 CDI, державний номерний знак НОМЕР_5 , на підставі Звіту № 74420 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу від 01.11.2024 року: вартість відновлювального ремонту, згідно наведеного вище Звіту, складає 550 228 грн. 07 коп., та перевищує середню ринкову вартість досліджуваного автомобіля 350 889 грн. 60 коп.

Відповідно до ст. 30.2 Закону, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. А також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Вартість транспортного засобу Mercedec- Benz E320 CDI, державний номерний знак НОМЕР_5 , у пошкодженому стані було визначено на підставі зобов`язуючої пропозиції, та яка становить 126 780 грн. 00 коп. Суму страхового відшкодування було розраховано наступним чином: 350 889,60 грн. 126 780,00 грн. = 223 220 грн.

Відповідно до спеціального Закону України про ОСЦПВ обмежує розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність (пункт 22.1 статті 22 межами ліміту відповідальності). Згідно Полісу ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну 160 000 грн.

У зв`язку з наведеним, представниця відповідача просить суд в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «Уніка» відмовити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 13 лютого 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилась, її представник ОСОБА_5 подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги позову підтримав.

Представниця відповідача ПрАТ «СК «Уніка» Ровінська Т.С. в судове засідання не з`явилась, у відзиві на позов заявила клопотання про розгляд справи у її відсутності, проти задоволення позову заперечила.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши надані докази оцінивши їх у сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Судом об`єктивно встановлено, що 11.10.2024 біля 16 год. 39 хв. ОСОБА_2 , керуючи належним ОСОБА_3 транспортним засобом марки Skoda Octavia Tour, державний номерний знак НОМЕР_1 , порушив п. 16.13 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом Mercedec-Benz E320 CDI, державний номерний знак НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження (далі - ДТП).

Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 28.10.2024 року у справі № 686/28490/24 ОСОБА_2 було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. (постанова набрала законної сили 08.11.2024 року).

15.07.2024 року між страхувальником ОСОБА_3 та ПрАТ «СК «УНІКА» було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 222045727 (далі Поліс). Предметом страхування за Полісом є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу Skoda Octavia Tour, державний номерний знак НОМЕР_1 .

На момент ДТП позивачка ОСОБА_1 була володільцем транспортного засобу, Mercedec-Benz E320 CDI, державний номерний знак НОМЕР_5 , оскільки керувала ним, маючи при собі посвідчення водія та реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

28.10.2024 року ОСОБА_1 , як потерпіла у ДТП особа, через свого представника адвоката Талалай А.С. звернулась до ПрАТ «СК «Уніка» із заявою № 1/1 про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП, що підтверджується описом

Листом вих. № 1/1 від 13.11.2024 року відповідач ПрАТ «СК «Уніка» відмовив позивачці ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування з посиланням на те, що ОСОБА_1 не є особою, яка має право на отримання страхового відшкодування, оскільки на момент ДТП - 11.10.2024 року власником транспортного засобу, Mercedec-Benz E320 CDI, державний номерний знак НОМЕР_5 , був ОСОБА_4 . Гр. ОСОБА_4 не подавав відповідачу заяву на виплату страхового відшкодування, а також не надходило жодного документу, який би підтверджував і надавав право позивачці ОСОБА_1 на вчинення юридично значимих дій від імені власника пошкодженого транспортного засобу.

Проте, суд з такою відмовою відповідача не погоджується з наступних підстав.

Право на відшкодування майнової шкоди, завданої майну фізичних та юридичних осіб, має власник (частина третя статті 386 ЦК України) та/або особи, які мають речове право на чуже майно (статті 396 ЦК України).

Речове право на чуже майно, як і право власності, має абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує.

Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа з-поміж тих, з ким він вступає у відносини.

Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно.

Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України.

Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України володільцем джерела підвищеної небезпеки є юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Згідно з пунктом 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України.

Спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху (висновок Верховного Суду України в постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14).

Особа, яка правомірно керувала транспортним засобом, має право на відшкодування майнової шкоди, заподіяної цьому майну за рахунок страховика (страхової компанії) винної особи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, вимагати відшкодування завданих збитків автомобілю може не лише власник авто, а й особа, яка на відповідній правовій підставі володіє ним. До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постановах: від 16 листопада 2022 року № 335/2566/18; від 12 травня 2022 року № 623/290/21, від 07 листопада 2018 року у справі № 200/21325/15-ц, від 03 квітня 2019 року в справі № 299/2811/16-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі № 300/193/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 607/3007/16-ц, Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14, тобто така судова практика є сталою.

Факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної автомобілю, яким керувала особа під час ДТП. Аналогічні висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20).

Позивачка ОСОБА_1 правомірно керувала транспортним засобом, а отже правомірно використовувала транспортний засіб Mercedes-Benz E320 CDI, державний номерний знак НОМЕР_2 (була законним володільцем транспортного засобу), тому в силу норм цивільного законодавства має право на відшкодування майнової шкоди, заподіяної пошкодженням транспортного засобу за рахунок страховика (страхової компанії) винної особи.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (далі Закон № 1961-IV).

У статті 3 цього Закону визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 28 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до вимог п. 30.1. ст. 30 Закону № 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлюваний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до вимог п. 30.2. ст. 30 Закону № 1961-IV, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Щодо розміру матеріальної шкоди, завданої позивачці фізичним знищенням транспортного засобу Mercedec-Benz E320 CDI, державний номерний знак НОМЕР_5 , у дорожньо-транспортній пригоді, яка трапилась 11.10.2024 року за участю застрахованого у ПрАТ «СК «Уніка» транспортного засобу Skoda Octavia Tour, державний номерний знак НОМЕР_1 , то нею на обґрунтування зазначеного до стягнення зі страховика розміру шкоди надано суду копію висновку експерта Соломахи Віктора Сафроновича за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження № 080/24 від 04.12.2024 року.

Разом з тим, представницею відповідача на обґрунтування розміру шкоди, завданої фізичним знищенням транспортного засобу Mercedec-Benz E320 CDI, державний номерний знак НОМЕР_5 , надано суду копію звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу вих. № 74420 від 01.11.2024 року наданого суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_6 .

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

Положення статей 76, 102 - 113 ЦПК України визначають висновки експертів як один із засобів встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, шостої статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Згідно з абзацом чотирнадцятим пункту 4.14 розділу ІV Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня1998 року № 53/5(далі - Інструкція № 53/5), у вступній частині висновку експерта зазначаються: попередження (обізнаність) експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за статтею 384 Кримінального кодексу України або за відмову від надання висновку за статтею 385 Кримінального кодексу України.

З 15 грудня 2017 року набрали чинності зміни до ЦПК України, зокрема, в частині викладення статті 106 цього Кодексу у редакції, яка визначає можливість складання експертного висновку за зверненням учасника справи.

У висновку експерта Соломахи В.С. за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження № 080/24 від 04.12.2024 року (сторінка 2) зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду та про те, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Натомість, у звіті про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу вих. № 74420 від 01.11.2024 року наданого суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_6 такі застереження відсутні.

Тому, для визначення розміру шкоди, завданої фізичним знищенням транспортного засобу Mercedec-Benz E320 CDI, державний номерний знак НОМЕР_5 , суд приймає за основу доказ - висновок експерта ОСОБА_7 за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження № 080/24 від 04.12.2024 року, відхиляючи при цьому звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу вих. № 74420 від 01.11.2024 року наданого суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_6 .

Отже, згідно вказаного висновку експерта № 080/24 від 04.12.2024 року: вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Mercedec-Benz E320 CDI, державний номерний знак НОМЕР_5 , ідентифікаційний номер (VIN): НОМЕР_6 , внаслідок його пошкодження у ДТП, враховуючи пошкодження зазначені в актах огляду транспортного засобу від 29.11.2024 року, станом на час завершення виконання даного дослідження, складає: 393 181 грн. 16 коп.; ринкова вартість пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля Mercedec-Benz E320 CDI, державний номерний знак НОМЕР_5 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_6 , на момент огляду складає: 101 711 грн. 67 коп.; ринкова вартість автомобіля Mercedec-Benz E320 CDI, державний номерний знак НОМЕР_5 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_6 , станом на момент ДТП 11.10.2024 року складала 393 181 грн. 16 коп.; вартість відновлюваного ремонту автомобіля Mercedec-Benz E320 CDI, державний номерний знак НОМЕР_5 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_6 , складає 855 832 грн. 94 коп.

Оскільки витрати на відновлюваний ремонт транспортного засобу згідно висновку експерта перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, то в силу п. 30.1. ст. 30 Закону № 1961-IV транспортний засіб Mercedec-Benz E320 CDI, державний номерний знак НОМЕР_5 , вважається фізично знищеним.

У зв`язку з наведеним та з урахуванням п. 30.2. ст. 30 Закону № 1961-IV, позивач має право на відшкодування їй різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Тобто, 393 181 грн. 16 коп. - 101 711 грн. 67 коп. = 291 469 грн. 49 коп. + витрати на евакуацію транспортного засобу 2 000 грн. 00 коп. (акт виконаних робіт № 55 від 11.10.2024 року, квитанція № 000054 від 11.10.2024 року) = 293 469 грн. 49 коп.

Отже, загальний розмір шкоди, завданої позивачці фізичним знищенням транспортного засобу Mercedec-Benz E320 CDI, державний номерний знак НОМЕР_5 , становить 293 469 грн. 49 коп.

Відповідно до спеціального Закону № 1961-IV розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність (пункт 22.1 статті 22) обмежено межами ліміту відповідальності.

Згідно Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 222045727 від 15.07.2024 року, укладеного між страхувальником ОСОБА_3 та ПрАТ «СК «УНІКА» ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну 160 000 грн. 00 коп.

Отже, суд приходить до висновку про задоволення вимоги позивачки про стягнення на її користь з відповідача ПрАТ «СК «Уніка» 160 000 грн. 00 коп. відшкодування матеріальної шкоди, завданої фізичним знищенням транспортного засобу Mercedec-Benz E320 CDI, державний номерний знак НОМЕР_5 .

Щодо судових витрат

Згідно положень ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи, на професійну правничу допомогу.

Так, у позовній заяві від 10.12.2024 року позивачкою зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат: судовий збір 2 934 грн. 69 коп. (платіжна інструкція № 51 від 10.12.2024 року); витрати, пов`язані з проведенням транспортно-товарознавчого дослідження у розмірі 5 200 грн. 00 коп. (рахунок № 080/24 від 29.11.2024 року та платіжна інструкція № 1.78514327.1 від 03.12.2024 року); витрати на професійну правничу допомогу у розмірі орієнтовно 20 000 грн. 00 коп.

В подальшому, у заяві від 30.12.2024 року, представник позивачки зменшив розмір судового збору, заявленого до стягнення з відповідача до 1 600 грн. 00 коп.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Положеннями частини першої статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення по справах «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009 року; «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

До схожого висновку Верховний Суд дійшов у своїй постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) та постанові від 15 червня 2022 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20).

Суд бере до уваги, що як зазначено у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Також, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Таким чином, зменшення судових витрат судом можливо лише за клопотанням іншої сторони.

Зазначене відповідає правовій позиції викладеній в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, у якій Верховний Суд зазначив, що право суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, що підлягає розподілу між сторонами, можливе лише за клопотанням іншої сторони.

Судом встановлено, що 25 лютого 2025 року представник позивачки Талалай А.С. подав до суду на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу копію договору № 11/2024 від 23.10.2024 року про надання правової допомоги між Адвокатським бюро «Андрія Талалая «А.Т.Лекс» та Бойко М.В., копію додаткової угоди до договору № 11/2024 від 23.10.2024 року про надання правової допомоги від 04.12.2024 року, копію додаткової угоди до договору № 11/2024 від 23.10.2024 року про надання правової допомоги від 06.12.2024 року,копію акту № 01-11/2024 прийому-передачі наданих послуг до договору № 11/2024 від 23.10.2024 року про надання правової допомоги від 14.02.2025 року, копію рахунку-фактури № 01-11/2024 від 14.02.2025 року на суму 21 000 грн. 00 коп.

Отже, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, відсутності заперечень представника відповідача, принципів розумності та співмірності, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 21 000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Також, з урахуванням повного задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 600 грн. 00 коп. та витрати на проведення експертизи в сумі 5 200 грн. 00 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 23, 988, 1187, 1188, 1192 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 81, 82, 141, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (, адреса: 04112, м. Київ, вул. Теліги Олени, 6В) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_1 ) страхове відшкодування в сумі 160 000 грн. 00 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (, адреса: 04112, м. Київ, вул. Теліги Олени, 6В) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 1 600 грн. 00 коп., витрати на проведення експертизи в розмірі 5 200 грн. 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 21 000 грн. 00 коп., а всього 27 800 грн. 00 коп. судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 23 травня 2025 року.

Суддя О.М. Палінчак