Справа № 352/806/24
Провадження № 22-ц/4808/493/25
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Баркова В.М., Василишин Л.В.,

розглянувши у в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення (заочне) Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Бородовським С.О. 16 липня 2024 року у м. Івано-Франківськ,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовної заяви

У лютому 2024 року ОСОБА_1 подано позов до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області 21.02.2012 року. В даному шлюбі народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 05 грудня 2011 року з відповідача стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 650 гривень щомісячно на утримання спільної дитини, до досягнення нею повноліття.

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 26 березня 2018 року змінено розмір стягнених аліментів з 650 гривень на 1200 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття.

В серпні 2021 року дочка ОСОБА_3 вступила до Івано-Франківського національного медичного університету на денну форму здобуття освіти, за освітньо-професійною програмою «Сестринська справа», за спеціальністю «Медсестринство». Відповідно нею, як законним представником дочки, укладено 03.08.2021 року договір №141/м із цим закладом фахової передвищої освіти про надання освітніх послуг. На виконання договору укладено договір про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців №141 від 04.08.2021 року.

Загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 80 000,00 гривень.

Окрім того, договором визначено, що оплата за навчання проводиться щосеместрово, не пізніше ніж за І, ІІІ, V, VІІ семестр до 01 вересня, за ІІ, ІV, VI, VIII семестр до 01 лютого поточного навчального року.

На виконання умов Договору нею сплачено 10 000 грн за І семестр навчання 2021-2022 року, а 29.12.2021 року 10 000 грн за ІІ семестр навчання 2021-2022 року. Разом 20 000 грн. Частину цієї суми стягнуто рішенням Івано-Франківського апеляційного суду від 27 квітня 2022 року у справі №352/1922/21 про стягнення додаткових витрат на дитину.

31 серпня 2022 року нею оплачено 10 000 грн за І семестр навчання 2022-2023 навчального року, та 04.01.2023 року 10 000 грн за ІІ семестр навчання 2022-2023 року, що підтверджується квитанціями АТ КБ «ПриватБанк».

07 вересня 2023 року нею оплачено 10 000 грн за І семестр навчання 2023-2024 навчального року та 03.01.2024 року 10 000 грн за ІІ семестр навчання 2023-2024 навчального року.

Фактично вона самостійно оплатила ще за два роки навчання дочки в медичному фаховому коледжі на ІІ та ІІІ курсі, на загальну суму 40 000 гривень.

Відповідач, окрім визначених рішенням суду аліментів у розмірі 1200 грн на місяць, жодним чином не допомагає в утриманні дочки.

Звертає увагу суду на те, що дочка проживає з нею в с. Сілець Івано-Франківського району Івано-Франківської області та щодня добирається на навчання до м. Івано-Франківська. Витрати на проїзд в міжміському та міському транспорті складають 800 гривень на місяць. Відповідно, вартість проїзду на навчання протягом одного навчального року становить 8000 гривень.

Таким чином, її витрати на проїзд до навчального закладу для дочки в період двох навчальних років (2022-2023, 2023-2024) становлять 16 000 гривень.

Поряд з наведеними витратами на дитину існують і інші, зокрема: харчування в коледжі протягом дня, підручники, канцелярське приладдя тощо, які відповідач абсолютно не покриває.

Відповідач має фінансову можливість нести додаткові витрати на утримання дочки, в рівних частках, оскільки є фізично здоровим, працездатним, має у власності об`єкти нерухомості (житловий будинок площею 131,3 кв.м в смт. Єзупіль; земельну ділянку для будівництва та обслуговування даного житлового будинку з кадастровим номером :01:004:0523; земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0524 в смт.Єзупіль; об`єкт нежитлової нерухомості магазин «Будматеріали» в АДРЕСА_1 ).

Натомість вона працює медичною сестрою в Обласній клінічній лікарні та її заробітної плати не вистачає на всі потреби.

Просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь додаткові витрати на навчання та супутні витрати, пов`язані із навчанням дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50% фактично понесених витрат, що становить 28 000,00 гривень (а.с.1-4).

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Рішенням (заочним) Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 липня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 половину вартості понесених додаткових витрат на утримання дитини ОСОБА_3 , що становить 28 000,00 гривень. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 1211,20 грн судового збору (а.с.57-60).

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з положень ст. 185 СК України, встановивши, що витрати у зв`язку з навчанням дочки сторін відносяться до додаткових витрат, які були понесені позивачем у зв`язку з навчанням дитини, тому позов підлягає до задоволення та з відповідача на користь позивачки слід стягнути половину вартості документально підтверджених додаткових витрат на дитину.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 січня 2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 липня 2024 року відмовлено (а.с.123-125).

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

Не погодившись із заочним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що суд залишив поза увагою рішення Тисменицького районного суду у справі №352/1922/21 та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 27.04.2022 року. Також судом не з`ясовано, чи має він можливість сплачувати половину вартості навчання дочки та чи не має інших обставин, які дозволяють або перешкоджають сплаті такої суми коштів.

Не погоджується із твердженням позивачки про те, що він є фізично здоровим. Так, згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого, йому встановлено наступний діагноз: ураження міжхребцевих дисків поперекового і інших відділів з радикулопатією. Ускладнений остеохондроз, деформуючий спондилоартроз поперекового відділу хребта, стадія загострення, полі сегментарний тип, екструзія між хребцевого диску L5-S1, випинання фіброзного кільця L4-L5 з стійким больовим та радикулоішемічним синдромом, акцентом зліва. Призначено лікування під контролем травматолога, невропатолога та сімейного лікаря по місцю проживання. Також призначено прийом ліків. Окрім того, має певні обмеження щодо фізичних навантажень, що впливає на можливість заробляти кошти.

Щодо нерухомого майна, що є у його власності, зазначає, що 20.02.2002 року між ОСОБА_4 та ним укладено договір купівлі-продажу квартири, згідно якого він та ОСОБА_1 (позивачка) є співвласниками квартири (по 1/2 частки кожен) АДРЕСА_2 .

Отже, позивачка теж володіє нерухомим майном та не зазначає про це у позовній заяві.

У даній квартирі ніхто не проживає, будь-яких пропозицій щодо надання даної квартири в оренду або її відчуження позивач не приймає.

Також позивач зазначає про наявність у його власності декількох транспортних засобів, якими користується для ведення бізнесу та у власних цілях, однак не надає жодного підтверджуючого доказу.

Зазначає, що у його власності є лише причіп «Дністер», що було встановлено Тисменицьким районним судом під час розгляду справи №352/1922/21 і позивачу про це відомо.

Вказує, що на його утриманні перебуває дочка від іншого шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка має проблеми зі здоров`ям.

Також він постійно допомагає своєї матері ОСОБА_6 , яка є особою пенсійного віку та після смерті батька залишилася одна.

З 27 січня 2025 року він не провадить підприємницьку діяльність та є найманим працівником з мінімальним рівнем заробітної плати, що підтверджується відповідними доказами. Такі факти суттєво відображаються на його фінансовій можливості сплачувати додаткові витрати.

Також в матеріалах справи відсутнє документальне підтвердження щодо вартості проїзду дочкою на навчання в розмірі 8000 грн на рік.

Додатково повідомляє, що дочка ОСОБА_7 не позбавлена можливості проживати у їхній спільній квартирі у м. Івано-Франківську, що зменшить витрати на проїзд.

Просить скасувати заочне рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю (а.с.133-135).

Позиція інших учасників справи

Позивачкою ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу. Вважає оскаржуване судове рішення таким, що винесене у відповідності з нормами матеріального і процесуального права, є законним та обґрунтованим. Апелянт посилається на те, що не має постійного та стабільного доходу, а, отже, не в змозі покривати додаткові витрати на утримання своєї дочки. Разом з тим, посилається на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області у справі №352/1922/21 та постанову Івано-Франківського апеляційного суду у цій же справі від 27.04.2022 року. Вважає, що дані аргументи не заслуговують на увагу, оскільки не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, на підтвердження матеріальної спроможності апелянта нести додаткові витрати по утриманню дитини нею долучалась до матеріалів справи інформація від Головного управління Державної податкової служби України в Івано-Франківській області від 16.10.2024 року про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з І кварталу 2022 року по ІІ квартал 2024 року відносно апелянта ОСОБА_2 та копії податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників-фізичних осіб і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (податкові розрахунки) та звітні (податкові) періоди з І кварталу 2022 року по ІІ квартал 2024 року, які подавались ФОП ОСОБА_2 , яку вона отримала в межах цивільної справи №344/14593/24 щодо стягнення аліментів їхньої уже повнолітньої дочки, яка навчається.

Із вказаних документів прослідковується, що матеріальні доходи апелянта в динаміці з кожним роком збільшуються, а саме: у 2022 році сума задекларованого доходу складала 860 000,00 гривень, в 2023 році уже 1 544 892,22 грн. І це лише офіційно задекларовані доходи.

В той же час її заробітна плата на посаді медичної сестри в Обласній клінічній лікарні на місяць складає близько 12 000,00 гривень.

Вважає, що саме після ухвалення рішення щодо стягнення додаткових витрат на утримання повнолітньої дитини, яка навчається, від 05.11.2024 року ОСОБА_2 вирішив де-юре 27.01.2025 року припинити свою господарську діяльність та працевлаштуватись з 03 лютого 2025 року у ФОП ОСОБА_8 на посаду менеджера (управителя) в роздрібній торгівлі продовольчими товарами.

Наголошує, що де-факто апелянт продовжує здійснювати свою господарську діяльність в попередньому режимі. Щоб не втратити реальні доходи від поставки продуктів харчування Єзупільського ліцею Єзупільської селищної ради, останній відразу ж після реєстрації припинення своєї підприємницької діяльності 20.01.2025 року реєструє ФОПом свою 64-річну тещу ОСОБА_8 , яка і бере його на оплатну посаду менеджера. Наведене повністю спростовує матеріальну неспроможність ОСОБА_2 нести додаткові витрати по утриманні своєї дочки у розмірі 50% витраченої суми.

Також звертає увагу суду на те, що на час ухвалення оскаржуваного рішення дочка не досягла повноліття.

Щодо твердження апелянта про відсутність у нього фізичного здоров`я та потребу в системному лікування, зауважує, що долучена ним виписка із медичної картки стаціонарного хворого не свідчить про обмеження в трудових навантаженнях чи будь-яких інших обмеженнях функцій його організму. Тим більше, ОСОБА_2 , виконуючи замовлення по доставці дров до клієнтів завжди самостійно розвантажує товар, що, як мінімум, свідчить про відсутність системного чи хронічного захворювання, яке б спричинило необхідність у тривалому та коштовному лікуванні та ставить під сумнів наявність такого захворювання взагалі.

Поряд з цим звертає увагу суду на те, що і вона має певні проблеми зі здоров`ям, про що долучає відповідні документи. Однак, не афішує їх, позаяк, не зважаючи на стан здоров`я вважає, що батьки мають обов`язок утримувати свою дитину, яка ще не має можливості забезпечувати себе в повній мірі.

Щодо нерухомого майна, яке є у їх з апелянтом власності, то у даній квартирі ніхто не проживає через те, що остання не придатна для проживання.

Щодо наявності у апелянта іншої дитини, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Також не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що він постійно допомагає своїй матері, яка є пенсіонеркою, оскільки таке не свідчить про матеріальну неспроможність останньої себе забезпечити.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Згідно із частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.2 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.274 ЦПК це справи, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З урахуванням наведених положень розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її необґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21.02.2012 року (а.с.9).

Позивачка та відповідач є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції 05.08.2006 року та про що зроблено відповідний актовий запис №1466 (а.с.10).

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 26.03.2018 року збільшено розмір аліментів та стягнено з відповідача ОСОБА_2 аліменти у користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1200 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.14-15).

Рішенням Тисменицького районного судуІвано-Франківської області від 23.02.2022 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину (а.с.16-17).

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 27.04.2022 року рішення Тисменицького районного судуІвано-Франківської області від 23.02.2022 року скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат, понесених на оплату навчання та ухвалено нове рішення. Суд стягнув з відповідача на користь позивача кошти в сумі 6 667 грн додаткових витрат на утримання дочки дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.18-22).

Відповідно до договору №141/м від 03.08.2021 року, укладеного між Івано-Франківським національним медичним університетом та позивачкою ОСОБА_1 про надання освітніх послуг закладом фахової передвищої освіти, ОСОБА_3 вступила на навчання за денною формою здобуття освіти за освітньо-професійною програмою «сестринська справа», спеціальністю 223 «Медсестринство» для здобуття освітньо-професійного ступеня фахового молодшого бакалавра (а.с.23-24).

Відповідно до договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців від 04.08.2021 року №141, укладеного між Івано-Франківським національним медичним університетом та ОСОБА_1 , загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання ОСОБА_3 становить 80000 грн, за роками вартість навчання становить 2021-2022 навчальний рік - 2000 грн, 2022-2023 навчальний рік - 20000 грн, 2023-2024 навчальний рік - 20000 грн, 2024-2025 навчальний рік - 20000 грн (а.с.25-26).

Згідно квитанції від 31.08.2022, 04.01.2023, 07.09.2023, 03.01.2024 року позивачка ОСОБА_1 сплатила за навчання по 10000 грн (а.с.27-30).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №365696278 від 13.02.2024 року, ОСОБА_2 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , земельної ділянки АДРЕСА_3 , магазину «Будматеріали» за адресою АДРЕСА_1 (а.с.31-33).

Відповідачем ОСОБА_2 долучено ряд медичних довідок про стан його здоров`я (а.с.74-76); договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 від 20.02.2022 року (а.с.77); довідку про зареєстрованих осіб по АДРЕСА_5 (а.с.78); свідоцтво про народження дочки у повторному шлюбі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.79); консультативний висновок спеціаліста про стан здоров`я ОСОБА_5 від 02.08.2024 року (а.с.80); пенсійне посвідчення матері відповідача ОСОБА_6 (а.с.81).

Позивачкою ОСОБА_1 долучено відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків та відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела доходів та утриманих податків щодо ОСОБА_2 (а.с.92-119).

До апеляційної скарги апелянтом долучено довідку фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 від 03.02.2025 року, із змісту якої встановлено, що ОСОБА_2 працює у ФОП ОСОБА_8 з 03 лютого 2025 року на посаді менеджер (управитель) в роздрібній торгівлі продовольчими товарами (а.с.136). Також долучив виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 27.01.2025 року (а.с.137).

Позивачкою ОСОБА_1 долучено до відзиву розрахунок зі сплати аліментів ОСОБА_2 станом на липень 2024 року, фотосвітлини квартири АДРЕСА_4 , оголошення про продаж дров та ряд медичних документів про стан її здоров`я.

Застосовані норми права

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України (далі СК України) визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст.1,2 Закону України "Про охорону дитинства"батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку.

Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

Утримання дітей, надання їм матеріальної допомоги є обов`язком батьків, що випливає зі змісту положення ст. 180 Сімейного кодексу України, яке зобов`язує батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно (частина друга статті 185 СК України).

Аналіз відповідних приписів закону свідчить про те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину (постанова Верховного Суду від 08.05.2023 року у справі №756/9882/19).

Ці правила стосуються особливих обставин, до таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, потрібно враховувати, якою мірою кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У разі, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. У разі, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29.04.2022 року у справі №761/27222/10 (провадження №61-8815св21).

У постанові від 04.12.2019 року у справі №320/383/19 Верховний Суд зауважив, що доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які підтверджують, зокрема, витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

В свою чергу, відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Звертаючись з позовом до суду ОСОБА_1 посилалася на те, що у зв`язку із навчанням неповнолітньої дочки у Івано-Франківському національному медичному університеті на денній формі здобуття освіти нею понесені додаткові витрати на оплату освітніх послуг за 2022-2023 та 2023-2024 навчальні роки у загальному розмірі 40 000,00 грн, а також на проїзд на навчання дочки в період двох навчальних років 16 000 гривень.

Відповідач, окрім визначених рішенням суду аліментів у розмірі 1200 грн на місяць, жодним чином не допомагає в утриманні дочки.

Виходячи із аналізу статті 185 СК України та встановлених обставин справи, що є предметом апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що витрати у зв`язку з навчанням неповнолітньої (станом на час ухвалення оскаржуваного судового рішення) дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є тими особливими обставинами, щодо яких передбачено стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, відповідно до положень статті 185 СК України та підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому такі підлягають до задоволення.

Суд враховує, що відповідач є працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, а відтак спроможний сплатити половину понесених позивачем додаткових витрат на навчання дочки.

Долучені апелянтом довідки (виписки із медичних документів на його ім`я) самі по собі не можуть бути розцінені як достатні докази на підтвердження його скрутного матеріального становища, оскільки не містять відомостей про майновий стан відповідача, який, крім заробітної плати, може мати інші джерела доходу (грошові вклади, нерухоме та рухоме майно).

Зазначена у медичних довідках інформація про стан здоров`я відповідача ОСОБА_2 (а.с.74-76) не свідчить про втрату ним працездатності і не може бути підставою для звільнення від обов`язку здійснювати матеріальне забезпечення його дитини, в тому числі від додаткових витрат на дитину.

Слід зауважити, що той факт, що апелянт має на утриманні дитину у повторному шлюбі не впливає на обов`язок відповідача, як батька, надавати матеріальне забезпечення неповнолітній дитині від першого шлюбу.

Виходячи із вимог закону, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

Колегія суддів зазначає про доведеність позивачкою в суді понесених нею додаткових витрат на оплату навчання дитини і такі витрати є додатковими, які зумовлені необхідність навчання дитини. Надані позивачкою докази відповідачем не спростовані.

З огляду на вказане вище, витрати понесені позивачем по оплаті за навчання доньки у закладі фахової передвищої освіти, що розміщений у регіоні проживання дитини, пов`язані з необхідністю розвитку здібностей дитини, отримання нею освіти, і в розумінні ст. 185СК України є додатковими.

Встановивши наявність у позивачки ОСОБА_1 , з якою проживає дитина, особливих обставин у додаткових витратах, зумовлених навчанням, суд з урахуванням обставин, що мають істотне значення (документального підтвердження навчання неповнолітньої дочки та сплати позивачкою за навчання; матеріального стану позивача та відповідача), дійшов правомірного висновку про наявність передбачених законом підстав для стягнення з відповідача на користь позивача половини понесених позивачкою додаткових витрат на оплату навчання у розмірі 20 000,00 грн, що викликані особливими обставинами, передбаченими статтею 185 СК України.

Щодо існування особливих обставин, які зумовили необхідність платного навчання дитини при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини, та що ненадання позивачкою доказів про узгодження між сторонами питання щодо навчання дочки, колегія суддів зазначає наступне.

Навчання дитини у закладі фахової передвищої освіти з метою отримання професії слід вважати розвитком її здібностей з огляду на положення Закону України «Про освіту», де в преамбулі зазначено, що освіта є основою інтелектуального, духовного, фізичного і культурного розвитку особистості, її успішної соціалізації, економічного добробуту, запорукою розвитку суспільства, об`єднаного спільними цінностями і культурою, та держави. Метою освіти є всебічний розвиток людини як особистості та найвищої цінності суспільства, її талантів, інтелектуальних, творчих і фізичних здібностей, формування цінностей і необхідних для успішної самореалізації компетентностей, виховання відповідальних громадян, які здатні до свідомого суспільного вибору та спрямування своєї діяльності на користь іншим людям і суспільству, збагачення на цій основі інтелектуального, економічного, творчого, культурного потенціалу Українського народу, підвищення освітнього рівня громадян задля забезпечення сталого розвитку України та її європейського вибору.

При цьому, колегія судів зауважує, що поняття здібність не зводиться до знань, умінь і навичок, що є у людини, але вони забезпечують їх швидке надбання. Як і всі інші індивідуально-психологічні особливості, здібності не даються людині відразу, не є природною властивістю. Здібності кожної людини, її індивідуальні особливості є результатом її розвитку.

Крім того, постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 27 квітня 2022 року вирішувалось питання щодо стягнення з ОСОБА_2 додаткових витрат на навчання дочки ОСОБА_3 за період навчання у Івано-Франківському національному медичному університеті за 2021-2022 навчальний рік. Отже, відповідач був обізнаний про навчання і даний факт слід трактувати як доказ про узгодження між сторонами питання щодо навчання дочки.

Наявним у справі доказам суд першої інстанції дав належну правову оцінку та з урахуванням всіх обставин у справі правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягали застосуванню, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині витрат на оплату навчання у навчальному закладі, оскільки витрати, які понесла позивач, зумовлені позитивними фактами (навчання), що вимагають додаткових матеріальних витрат на утримання дочки.

Судом встановлено, що у цій справі додаткові витрати на дитину встановлені з урахуванням її особливостей і понесені на її навчання з 31.08.2022 року по 03.01.2024 року, тобто до досягнення дочкою повноліття, в розмірі 40 000 грн, половина від яких становить 20 000 грн.

Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та припущень, на яких не може ґрунтуватися судове рішення.

Однак,суд помилково стягнув витрати в розмірі 8 000 гривень, на які позивачка претендувала як на витрати на проїзд до навчального закладу, не подавши жодних доказів понесення таких витрат (квитків на проїзд, квитанцій на оплату проїзду тощо).

Подання доказів на обґрунтування позову є прямим обов`язком позивача, який позивачкою не виконаний і в цій частині її позов не доведений.

Таким чином колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає зміні, а позов задоволенню частково.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до пункту другого частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Змінити рішення (заочне) Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 липня 2024 року в частині задоволення позову у повному обсязі на часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені за період з 31.08.2022 року по 03.01.2024 року додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: В.М. Барков

Л.В. Василишин

Повний текст постанови складено 20 травня 2025 року.