Справа № 404/4248/24
Номер провадження 2/404/1172/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року Фортечний районний суд міста Кропивницького у складі:

головуючого судді Іванової Н.Ю.

при секретарі - Коцюбі Т.С

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» про стягнення заборгованості по заробітній платі і середнього заробітку за час затримки розрахунку

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» про стягнення заборгованості по заробітній платі і середнього заробітку за час затримки розрахунку, просив суд стягнути з відповідача заборгованість зі сплати заробітної плати за період з 01 липня 2023 року до 07 серпня 2023 року у розмірі 26 499,72 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку у розмірі 134 537,04 грн. та стягнути судові витрати у справі.

В обґрунтування заявлених вимог в позовній заяві позивач зазначав, що від 03 липня 2021 року позивач працював у ТОВ «Дієса» продавцем консультантом філії № 2 Департаменту з роздрібної торгівлі, наказ № 0/02/07/006 від 02 липня 2021 року. Відповідно до наказу № 00/04/08/018 від 04 серпня 2023 року його звільнено за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Вказував, що відповідач з липня місяця 2023 року не виплачує його заробітну плату, не надаючи жодних пояснень.

Ухвалою судді від 14 травня 2024 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін.

У судове засідання позивач не з`явився, повідомлявся належним чином. Просив суд здійснювати розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. Надав до суду письмові пояснення у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності зі ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Згідно зі ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Судом установлено, що з 03 липня 2021 року позивач працював у ТОВ «Дієса» продавцем консультантом філії №2 Департаменту з роздрібної торгівлі, наказ № 0/02/07/006 від 02 липня 2021 року.

Відповідно до наказу № 00/04/08/018 від 04 серпня 2023 року його звільнено за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначав, що заборгованість зі сплати заробітної плати за період з 01 липня 2023 року до 07 серпня 2023 року становить 26 499,72 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку 134 537,04 грн.

Суд не може погодитися з наведеними розрахунками позивача, оскільки незрозуміло з яких саме сум виходив позивач при здійсненні таких розрахунків, документів та доказів, які б підтверджували саме такі суми заробітної плати позивача суду не надано.

Жодних доказів, які б вказували на наявність у відповідача перед позивачем заборгованості по заробітній платі матеріали справи не містять, а з боку позивача суду не надано.

Натомість, відповідачем була надана довідка за підписом головного бухгалтера, відповідно до якої була надана інформація, що за червень 2023 року позивачу нарахована сума до виплати 19 976,02 грн., платіжними дорученнями підтверджується сплати цих сум. За липень 2023 року нарахована сума до виплати 5 393,50 грн., платіжним дорученням підтверджується виплати вказаної суми. За серпень 2023 року нарахована сума до виплати 15 162,15 грн. та платіжним дорученням підтверджується виплати вказаної суми

Судом установлено, що відповідачем по справі було виплачено позивачу заробітну плату у повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи.

Позивач належними та допустимими доказами не довів існування заборгованості по заробітній платі.

Підстав для задоволення позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, судом також не встановлено.

Згідно із частиною першою статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, установлена статтею 117 КЗпП України.

Відповідно до часини першої статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (наведена позиція викладена в пунктах 67, 69, 70, 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц).

За положеннями статті 117 КЗпП України обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Частиною 6статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 3статті 12 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1статті 76 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Цивільного процесуального кодексу України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Надані позивачем докази жодним чином не доводять, що у відповідача перед позивачем дійсно існує заборгованість по заробітній платі станом на звернення до суду з позовною заявою, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, та наявність підстав для стягнення, на підставі ст.117 Кодексу законів про працю України, середнього заробітку за весь період затримки розрахунку, про який зазначено в позовній заяві.

Беручи до уваги викладене вище, у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі та середній заробіток за період затримки розрахунку.

Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, при відмові у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» про стягнення заборгованості по заробітній платі і середнього заробітку за час затримки розрахунку, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Дієса», місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 45, .

Повний текст судового рішення складено 20.05.2025 року.

Суддя Фортечного районного суду

міста Кропивницького Н. Ю. Іванова