Справа № 367/8857/24
Провадження №2/367/1707/2025
05 травня 2025 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:
головуючого судді - Третяк Я.М.,
за участі секретаря с/з - Люліної О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ірпені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «О-ТРАНС-Україна» про стягнення заборгованості,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «О-ТРАНС-Україна» про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 518000,00 грн. та витрати на правничу допомогу.
В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 (Позикодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «О-ТРАНС-УКРАЇНА» (Позичальник) було укладено Договір про надання поворотної фінансової допомоги № 27 від 02 липня 2020 року, відповідно до умов якого позикодавець зобов`язався надати позичальнику кошти у вигляді поворотної фінансової допомоги у сумі 518000,00 грн.
Позивач вказує, що виконав свої зобов`язання за Договором в повному обсязі, що підтверджується відповідними квитанціями до прибуткового касового ордеру. В свою чергу, відповідач свої зобов`язання з повернення грошових коштів не виконав взагалі.
Позивач, з метою досудового врегулювання спору, неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути позику, що не принесло жодного результату. Останній раз, позивач звернувся вже з претензією, яку було направлено на офіційну адресу відповідача з описом вкладення.
Ухвалою суду від 09 вересня 2024 року за вказаним позовом було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання по справі.
20 січня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач у судове засідання не з`явився. Від представника позивача, адвоката Дорофєєва Д.О., до суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримує, поти заочного рішення не заперечує.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про розгляд справи відповідача повідомлено належним чином, про причини неявки суд не повідомлено, будь-яких клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло.
Відповідно до ч.ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Враховуючи вимоги даної норми закону, суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним.
Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Через відсутність від відповідача клопотань та відзиву на позов, враховуючи відсутність заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ч. 2 ст. 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.
Частинами 5 та 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що 02 липня 2020 року між ОСОБА_1 , як допомогодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «О-ТРАНС-УКРАЇНА», як користувачем, було укладено Договір про надання поворотної фінансової допомоги № 27, що підтверджується копією договору.
Відповідно до п. 1.1. Договору Допомогодавець зобов`язується надати Користувачу поворотну фінансову допомогу, а Користувач зобов`язується повернути поворотну фінансову допомогу Допомогодавцю, в порядку та на умовах, визначених даним Договором.
Згідно п. 1.3. Договору метою даного Договору не є отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів Сторін.
Відповідно до п. 2.1. Договору розмір поворотної фінансової допомоги, яка надається Допомогодавцем Користувачу за даним Договором, становить 518000,00 грн.
Відповідно до п. 3.1. Договору Допомогодавець зобов`язується надати Користувачу поворотну фінансову допомогу, у визначеному в п. 2.1. даного Договору розмірі, протягом 10 (десяти) банківських днів, з моменту підписання Сторонами даного Договору.
Відповідно до п. 3.2. Договору Поворотна фінансова допомога надається Допомогодавцем Користувачу, у безготівковому порядку, шляхом перерахування Допомогодавцем грошових коштів на поточний рахунок Користувача. Сторони домовились, що сума поворотної фінансової допомоги, може надаватись Допомогодавцем Користувачу частинами, розмір яких визначається Допомогодавцем самостійно.
Згідно п. 3.3. Договору Користувач зобов`язується повернути Допомогодавцю надану за даним Договором поворотну фінансову допомогу у повному розмірі до 01 липня 2021 року включно.
Відповідно до п. 3.4. Договору поворотна фінансова допомога повертається Користувачем Допомогодавцю, у безготівковому або готівковому порядку, шляхом перерахування Користувачем грошових коштів на поточний рахунок Допомогодавця, надання видаткових касових ордерів. В межах строку, визначеного в п. 3.3. даного Договору, Користувач має право повертати Допомогодавцю отримані грошові коші частинами, розмір яких визначається Користувачем самостійно.
Згідно п. 4.1. Договору у випадку порушення Сторонами своїх зобов`язань за даним Договором, сторони несуть відповідальність, що визначена цим Договором та чинним законодавством України.
Відповідно до п. 7.1. Договору даний Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до 01 липня 2021 року включно, але в будь-якому випадку до виконання Сторонами своїх зобов`язань по даному Договору.
Позивач свої зобов`язання за Договором про надання поворотної фінансової допомоги № 27 від 02 липня 2020 року виконав в повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти у розмірі 518000,00 грн., що підтверджується копіями квитанцій до прибуткового касового ордеру № 36 від 02 липня 2020 року; № 37 від 03 липня 2020 року; № 38 від об липня 2020 року; № 39 від 07 липня 2020 року; № 40 від о8 липня 2020 року; № 41 від 09 липня 2020 року; № 42 від 10 липня 2020 року; № 43 від 13 липня 2020 року; № 44 від 14 липня 2020 року; № 45 від 15 липня 2020 року; № 46 від 16 липня 2020 року.
У свою чергу, відповідач свої зобов`язання за Договором з повернення грошових коштів позивачу не виконав.
Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до ваги те, що поворотна фінансова допомога - це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення (ст. 14 п. 14.1 п.п. 14.1.257 Податкового кодексу України).
В постанові Верховного Суду від 28.08.2019 у справі №140/125/17 зазначено, що правовою основою для отримання позики або поворотної фінансової допомоги є договір позики.
За своєю цивільно-правовою природою та юридичним змістом договір про надання поворотної фінансової допомоги є договором позики.
Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Однак, з матеріалів справи вбачається, що в порушення вищевказаних вимог законодавства та умов договору, відповідач належним чином своїх зобов`язань не виконав та заборгував позивачеві грошові кошти у розмірі 518000,00 грн.
Наразі вказана заборгованість відповідачем не погашена.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки дані правовідносини, які склалися між сторонами витікають з договірних відносин, які є обов`язковими для виконання сторонами.
При цьому суд також враховує, що відповідачем не надано даних, що свідчать про виконання своїх зобов`язань з повернення грошових коштів та про причини несвоєчасного повернення грошових коштів за Договором про надання поворотної фінансової допомоги № 27 від 02 липня 2020 року в добровільному порядку, а також про наявність підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Щодо вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає, що розподіл судових витрат не є позовною вимогою, має компенсаційний характер і є певною мірою відповідальністю кожної зі сторін за вчинення дій, в тому числі процесуальних, під час розгляду справи. Вирішення цього питання є обов`язком суду, яке вирішується за результатами розгляду справи в залежності від того, яке рішення приймається судом.
Ст. 137 ЦПК України детально описує порядок визначення та відшкодування вказаних витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критеріїв реальності понесення адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини - заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними та неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).
Таким чином, дослідивши, надані на підтвердження надання позивачу правової допомоги та її розміру, документи, враховуючи складність справи, значення справи для сторони, з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд дійшов висновку, про часткове задоволення заявлених витрат, тому позивач має право на відшкодування витрат на правничу (правову) допомогу у розмірі 7000,00 грн.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 76, 77, 81, 89, 133, 141, 247, 263-265, 263-265, 268, 273, 274, 279, 280-285, 354 ЦПК України, ст.ст. 526, 530,625, 629,633, 634, 1048-1050, 1054 ЦК України, суд
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «О-ТРАНС-Україна» про стягнення заборгованості- задовольнити.
Копію рішення направити сторонам для відому.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Я. М. Третяк