Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.05.2025 Справа №607/27314/24 Провадження №2/607/1078/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Дзюбича В.Л., за участі секретаря судового засідання Кочмар С.М., представника позивача адвоката Вароди П.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Варода Павло Борисович до виконавчого комітету Тернопільської міської ради, треті особи ОСОБА_2 , КП «Міське бюро технічної інвентаризації» про зобов`язання вчинити дії, щодо приватизації житла,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Вароду Павла Борисовича, звернулася в суд із позовом до виконавчого комітету Тернопільської міської ради, в якому просить зобов`язати виконавчий комітет Тернопільської міської ради вчинити дії щодо приватизації 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 .

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що розпорядженням Міського бюро технічної інвентаризації №13185 від 22 травня 1996 року прохання наймача квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 задоволено і передано вказану квартиру в спільну сумісну власність.

Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 22 травня 1996 року, виданого Міським бюро технічної інвентаризації на підставі вищевказаного розпорядження, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 серпня 2021 року у справі №607/19465/20, що набрало законної сили 7 жовтня 2021 року, визнано недійсним розпорядження Міського бюро технічної інвентаризації №13185 від 22 травня 1996 року в частині передачі ОСОБА_5 у спільну сумісну власність квартири АДРЕСА_1 , та визнано недійсним Свідоцтво про право власності на житло від 22 травня 1996 року, видане Міським бюро технічної інвентаризації на підставі розпорядження №13185 від 22 травня 1996 року в частині посвідчення, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав №336524107 від 22 червня 2023 року припинено речове право ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 .

В подальшому, 20 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернулася до виконавчого комітету Тернопільської міської ради із заявою про приватизацію квартири, у якій покликаючись на вищевикладені обставини, та керуючись Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», просила передати їй в приватну власність 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .

Виконавчий комітет Тернопільської міської ради листом від 14 грудня 2023 року №27298-Ф/2023, повідомив ОСОБА_1 , що її звернення за №Ш-835 від 21 листопада 2023 року розглянуто в межах компетенції Міським бюро технічної інвентаризації та надано відповідь від 06 грудня 2023 року №71/07-2а відповідно до якої Законом не передбачено визнання частково недійсним розпорядження та свідоцтва про право власності на житло, тому Міське бюро технічної інвентаризації не може виконати рішення суду від 26.08.2021.

З огляду на вищевказані обставини відмова відповідача у здійсненні приватизації позивачкою займаної нею квартири за адресою на АДРЕСА_2 , прийнята всупереч вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та порушує право позивачки на житло, та право на приватизацію займаного позивачкою житла, які підлягають захисту судом шляхом зобов`язання відповідача вчинити дії щодо приватизації спірної 1/3 частини квартири на ім`я позивачки.

Ухвалою судді від 23.12.2024 відкрито провадження у цивільній справі №607/27314/24. Постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Протокольною ухвалою судді без видалення суду до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 19.02.2025 постановлено залучити до участі в справі, в якості третіх осіб ОСОБА_2 , КП «Міське бюро технічної інвентаризації», що відображено в протоколі судового засідання.

Протокольною ухвалою судді без видалення суду до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 14.03.2025 постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті, що відображено в протоколі судового засідання.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позові та просив суд їх задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, попередньо подавши суду заяву про розгляд справи у його відсутності, за наявними у справі документами.

Третя особа ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, не повідомивши суд про причини неявки.

Представник третьої особи КП «Міське бюро технічної інвентаризації», будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи суспільних інтересах. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, розпорядженням Міського бюро технічної інвентаризації №13185 від 22 травня 1996 року прохання наймача квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 задоволено і передано вказану квартиру в спільну сумісну власність.

Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 22 травня 1996 року, виданого Міським бюро технічної інвентаризації на підставі вищевказаного розпорядження, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 серпня 2021 року у справі №607/19465/20, що набрало законної сили 7 жовтня 2021 року, визнано недійсним розпорядження Міського бюро технічної інвентаризації №13185 від 22 травня 1996 року в частині передачі ОСОБА_5 у спільну сумісну власність квартири АДРЕСА_1 , та визнано недійсним Свідоцтво про право власності на житло від 22 травня 1996 року, видане Міським бюро технічної інвентаризації на підставі розпорядження №13185 від 22 травня 1996 року в частині посвідчення, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав №336524107 від 22 червня 2023 року припинено речове право ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та спадкоємцем його майна є його дружина ОСОБА_1 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВАА №610475 від 21 серпня 2002 року.

Відповідно до довідки про склад сім`ї №7 від 25 жовтня 2023 року, виданої ДП «Фаворит-3», у квартирі АДРЕСА_1 , мешкають і мають право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» - ОСОБА_1 .

Згідно довідки АТ «Державний ощадний банк України» від 7 листопада 2023 року №1849 ОСОБА_1 , значиться в списках громадян, які мають право на приватизацію житла за адресою: АДРЕСА_2 , що зберігаються в ТВБВ №10019/010 Філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк», станом на 7 листопада 2023 року приватизаційний депозитний рахунок не відкривався, відповідно, житлові чеки не використовувалися.

20 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернулася до виконавчого комітету Тернопільської міської ради із заявою про приватизацію квартири, у якій покликаючись на вищевикладені обставини, та керуючись Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», просила передати їй в приватну власність 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .

Виконавчий комітет Тернопільської міської ради листом від 14 грудня 2023 року №27298-Ф/2023, повідомив ОСОБА_1 , що її звернення за №Ш-835 від 21 листопада 2023 року розглянуто в межах компетенції Міським бюро технічної інвентаризації та надано відповідь від 06 грудня 2023 року №71/07-2а наступного змісту: «На заяву від 20 листопада 2023 року Міське бюро технічної інвентаризації повідомляє, що приватизація житла, здійснюється згідно Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду від 19.06.1992 року № 2482 / Х1І та Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16.12.2009 року № 396. Одночасно повідомляємо, що Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 видано згідно розпорядження органу приватизації № 1.31.85 від 22 травня 1996 року в спільну сумісну власність на ім`я ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 . Згідно обліку технічної інвентаризації станом на 29.12.2012 р. власниками вищезазначеної квартири є: гр. ОСОБА_1 2/3 частки - 1/3 частка на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого 22 травня 1996 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації та 1/3 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Першою тернопільською державною нотаріальною конторою 22 серпня 2002 року; гр. ОСОБА_6 1/3 частка на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого 22 травня 1996 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації. Законом не передбачено визнання частково недійсним розпорядження та свідоцтва про право власності на житло, тому Міське бюро технічної інвентаризації не може виконати рішення суду від 26.08.2021.

Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ч. 1, 2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку.

У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом (стаття 345 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 4 ЖК Української РСР жилі будинки і жилі приміщення в будівлях, що належать державі, є державним житловим фондом.

Згідно з частиною першою статті 5 ЖК Української РСР державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

У частині третій статті 9 ЖК Української РСР передбачено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин.

Згідно статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Відповідно до п. 17, 18 Положення Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, який затверджений наказом Міністерства з питань жилого-комунального господарства України від 16.12.2009 року №396, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.1.2010 року №109/17404, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації та подає такі документи: оформлену заяву на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копію документа, що посвідчує особу; технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку; довідку про склад сім`ї та займані приміщення; копію ордера про надання жилої площі (копію договору найму жилої площі у гуртожитку; документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі.

Як слідує із ч. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п. 2 ст. 2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках, квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС.

Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, і вбачається, що на спірну квартиру позивача не розповсюджується.

Відповідно до п. 11 ст. 8 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду», спори, що виникають при приватизації квартир державного житлового фонду, вирішуються судом.

Таким чином, в судовому порядку встановлено що займана позивачкою ОСОБА_1 1/3 частина спірної квартири, після скасування за рішенням суду проведеної щодо неї попередньої приватизації на ОСОБА_2 , не відноситься до об`єктів, які не підлягають приватизації; позивачка надала усі необхідні документи для її приватизації, а тому названі підстави для відмови у приватизації не відносяться до чітко визначених законом підстав за яких позивачці може бути відмовлено у приватизації займаної нею 1/3 частини спірної квартири, право користування якою вона набула на законних підставах.

З огляду на зазначені норми права та вищевказані обставини відмова відповідача у здійсненні приватизації позивачкою займаної нею квартири за адресою на АДРЕСА_2 , прийнята всупереч вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та порушує право позивачки на житло, та право на приватизацію займаного позивачкою житла, які підлягають захисту судом шляхом зобов`язання відповідача вчинити дії щодо приватизації спірної 1/3 частини квартири на ім`я позивачки.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на окремі об`єкти, суд при застосуванні цього правила повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту.

Отже, аналізуючи вищенаведені обставини, а також надані докази, суд вважає, позивач вселена до квартири на законних підставах, незаконність її проживання ніхто не оспорює.

Таким чином, відмова відповідача позбавляє позивача можливості реалізувати своє право на приватизацію спірної частини квартири, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі ст. 9 ЖК України, ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, керуючись ст.ст. 15, 16, 328, 345, 28 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 12, 76, 81, 89, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Зобов`язати виконавчий комітет Тернопільської міської ради вчинити дії щодо приватизації 1/3 частини кватири 69, що знаходиться в будинку АДРЕСА_3 , на ім`я ОСОБА_1 .

Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Виконавчий комітет Тернопільської міської ради, адреса місця знаходження: вул.Листопадова, 5, м.Тернопіль, .

Третя особа: ОСОБА_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа: КП «Міське бюро технічної інвентаризації», адреса місця знаходження: вул. За Рудкою, 35, м. Тернопіль.

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич