Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2025 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючої - судді Маслак В.П.,

при секретарі судового засідання Годлюк А.В.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до держави України в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 про відшкодування шкоди, треті особи: ОСОБА_3 , держава Україна в особі Державної казначейської служби України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у грудні 2024р. звернулась до суду з позовом в якому просила стягнути з Держави України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України матеріальну шкоду у розмірі 49081,44 грн. та моральну шкоду у розмірі 24540,72 грн.

В обґрунтування позову вказала, що після звернення 04.09.2023р. до ГУ Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про попередній розрахунок пенсії за віком ОСОБА_1 дізналась, що їй не враховано період проживання, як дружини військовослужбовця з чоловіком у місцевостях, де не було можливості для працевлаштування за спеціальністю у період з 27.08.1985р. по 17.06.1992р. та необхідна довідка згідно форми за додатком №4 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. № 637.

У вересні 2023р. чоловік позивачки ОСОБА_3 , звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про видачу вищезазначеної довідки, однак останньому було відмовлено у видачі такої, оскільки відсутні: довідка установи державної служби зайнятості про неможливість працевлаштування та довідка місцевих органів влади про період фактичного проживання дружини у відповідних місцевостях.

В подальшому, рішенням Житомирського окружного адміністративного суду по справі № 240/35547/23 таке рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано протиправним та зобов`язано видати ОСОБА_3 довідку згідно форми за додатком №4 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. № 637.

Так, вказана довідка була видана та надана до ГУ Пенсійного фонду України в Житомирській області, у зв`язку з чим ОСОБА_1 з 04.11.2024р. перебуває на обліку ГУ Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує пенсію за віком.

Враховуючи зазначене та оскільки внаслідок протиправних дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невидачі довідки №4 ОСОБА_1 призначено пенсію на рік пізніше, остання зазнала матеріальної та моральної шкоди та просила вимоги позовної заяви задовольнити в повному обсязі.

У відзиві представник ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначив, що 01.11.2024р. було видано довідку №4 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. № 637. Зауважив, що наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення. Позивач використала своє право на оскарження рішення державного органу. ОСОБА_1 не доведено об`єктивних обставин, які б не дозволяли їй звернутись до суду у визначений законом строк для перерахунку пенсії, яка була призначена через рік та отримати недоплачені кошти. Також вказав, що доказів на підтвердження обставин завдання моральної шкоди позивачем суду не надано, а обґрунтування моральної шкоди зводяться до суб`єктивної оцінки ситуації, без конкретизації.

Від представника позивача ОСОБА_2 21.01.2025р. надійшла відповідь на відзив з якої вбачається, що приймаючи рішення про відмову, яке оформлене витягом з протоколу №4 від 10.10.2023року засідання комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 з питань видачі довідок про період проживання дружини військовослужбовця (крім військовослужбовців строкової служби) з чоловіком у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю, посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_1 діяли свідомо та знали про те, що мета видачі вказаної довідки врахування стажу для призначення пенсії.

У поясненнях від 27.01.2025р. представник третьої особи в особі Державної казначейської служби України вказав, що у таких справах резолютивні частини рішень не повинні містити відомості про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.

В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги. Вказала, що ОСОБА_1 втратила рік часу через відсутність довідки та не отримала за цей період пенсії у зв`язку з чим зазнала матеріальної та моральної шкоди. Розрахунок неотриманого доходу у вигляді пенсії здійснено з моменту набуття права на пенсію. Моральна шкода полягає в тому, що позивачка була позбавлена свого права на соціальну виплату (пенсію) та зазнала стресу й переживань.

ОСОБА_1 в судовому засіданні повідомила, що через стрес у неї погіршився зір. Вказала, що мала б отримувати пенсію за віком з 04.11.2023р.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав вимоги позовної заяви.

Інші учасники справи не з`явились, були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи.

Заслухавши позивача, представника позивача та третю особу - ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що чоловіком ОСОБА_1 є ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 23.07.1983р. (а.с. 15).

Відповідно до наданих документів, ОСОБА_3 є військовослужбовцем та проходив службу з 02.08.1979р. по 30.06.2005р., що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 від 13.07.2005р. (а.с. 20).

З трудової книжки ОСОБА_1 встановлено, що в період з 1985р. по 1992р. була неодноразово звільнена за власним бажанням через відрядження чоловіка за місцем служби (а.с. 23-28).

Згідно витягу із протоколу №4 від 10.10.2023р., затвердженого ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_4 , заявнику, полковнику у відставці ОСОБА_3 , відмовлено щодо видачі його дружині ОСОБА_1 довідки за додатком № 4 про період її проживання разом з чоловіком в АДРЕСА_1 (гарнізонний) будинок офіцерів НОМЕР_3 загальновійськової армії Середньобільський офіцерський клуб 35 ОА) (а.с. 32-33).

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 31.05.2024р. у справі №240/35547/23, яке залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30.10.2024р., позов ОСОБА_3 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії- задоволено.

Визнано протиправним рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене витягом з протоколу №4 від 10.10.2023 засідання комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 з питань видачі довідок про період проживання дружини військовослужбовця (крім військовослужбовців строкової служби) з чоловіком у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю, щодо відмови ОСОБА_3 у видачі довідки встановленого зразка, передбаченого додатком № 4 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно розглянути заяву ОСОБА_3 та видати ОСОБА_3 довідку встановленого зразка, передбаченого додатком № 4 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 щодо проживання ОСОБА_1 разом з чоловіком ОСОБА_3 з 27.08.1985 по 17.06.1992 в Амурській області, російська федерація ( НОМЕР_4 окрема десантно-штурмова бригада (військова частина НОМЕР_5 ), Білогірський (гарнізонний) будинок офіцерів 35 загальновійськової армії, Середньобільський офіцерський клуб 35 ОА), яка мала спеціальність "Товарознавство і організація торгівлі непродовольчими товарами" і не працювала в періоди з 27.08.1985 по 19.02.1988, з 27.08.1989 по 16.12.1990, з 01.09.1991 по 13.10.1991, у зв`язку з неможливістю працевлаштуватися за даною спеціальністю (а.с. 34-36, 37, 38-40).

Відповідно довідки від 01.11.2024р. № 452, виданої ІНФОРМАЦІЯ_2 для подання до ГУ ПФ України в Житомирській області, полковник у відставці ОСОБА_3 проходив військову службу у період з 27.08.1985р. по 17.06.1992р. Разом з ним проживала дружина ОСОБА_1 і не працювала у зв`язку з неможливістю працевлаштування за спеціальністю (а.с. 41).

Згідно довідки № 0600-0207-8/145369 від 19.11.2024р., виданої ГУ ПФ України в Житомирській області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває на обліку ГУ ПФ України в Житомирській області та отримує пенсію за віком з 04.11.2024р. (а.с. 43).

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У частині другій статті 22 ЦК України визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Тобто збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів як учасника певних суспільних відносин, що виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Збитки як правова категорія включають в себе й упущену (втрачену) вигоду (lucrum cessans), яка відрізняється від реальних збитків (damnum emergens) тим, що реальні збитки характеризують зменшення наявного майна потерпілого (проведені витрати, знищення і пошкодження майна тощо), а у разі упущеної вигоди наявне майно не збільшується, хоча і могло збільшитися, якби не правопорушення. Тобто упущена вигода відображає різницю між реально можливим у майбутньому потенційно отриманим майном та вже наявним майном.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: 1) протиправної поведінки особи (боржника); 2) збитків, заподіяних такою особою; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і збитками; 4) вини особи, яка заподіяла збитки, у тому числі встановлення заходів, вжитих кредитором для одержання такої вигоди. За відсутності одного із елементів складу цивільного правопорушення не настає відповідальності з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди (правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2018 року у справі № 908/2261/17, від 31 липня 2019 року у справі № 910/15865/14 та від 30 вересня 2021 року у справі № 922/3928/20, від 30 жовтня 2024 року у справі № 757/27686/22 ).

Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Крім того, позивачу (кредитору) слід довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача (боржника) стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток (правові позиції, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18) та постановах Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 910/12204/17, від 16 червня 2021 року у справі № 910/14341/18).

Тобто вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 127/16524/16-ц (провадження № 61-22106св18)).

Також позивач (кредитор) повинен довести факти вжиття ним певних заходів щодо одержання таких доходів. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягає відшкодуванню (подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2019 року у справі № 908/2486/18, від 15 жовтня 2020 року у справі № 922/3669/19, від 16 червня 2021 року у справі № 910/14341/18).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_3 було незаконно відмовлено ІНФОРМАЦІЯ_2 у видачі довідки встановленого зразка, передбаченого додатком № 4 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993., що встановлено судовими рішеннями по справі №240/35547/23.

У зв`язку із протиправною відмовою відповідача видати довідку встановленого зразка позивачу призначено пенсію на рік пізніше а саме - з 04.11.2024, що підтверджується довідкою ГУ Пенсійного фонду України в Житомирській області від 19.11.2024 (а.с.43).

Разом з тим, позивачем доведено, що вона зробила всі необхідні дії для того, щоб отримати пенсію за віком з момент набуття права на таку, а саме, 04.09.2023 звернулася із заявою №10772 про призначення пенсії до ГУ Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Однак пенсію за віком було призначено позивачу 04.11.2024, після подачі до ГУ Пенсійного фонду України в Житомирській області довідки від 01.11.2024р. № 452, виданої ІНФОРМАЦІЯ_2 на виконання судового рішення по справі № 240/35547/23.

Таким чином позивачем до стягнення з відповідача за період з листопада 2023 по листопад 2024 правомірно нараховано 49081,44грн. матеріальної шкоди у формі упущеної вигоди.

У справах, де предметом позову є стягнення збитків, позивач повинен довести факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги (протиправна поведінка, спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків, розмір відшкодування), а відповідач - відсутність вини у завданні шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_2 не довів належними та достатніми доказами відсутності своєї вини у заподіянні шкоди позивачу у звязку із відмовою видати ОСОБА_3 довідку згідно з додатком № 4 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993..

Враховуючи зазначене позов у частині стягнення матеріального збитку у формі упущеної вигоди підлягає до задоволення.

Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду в позадовоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17.

У вказаній постанові Верховним Судом зазначено, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Верховний Суд зазначив наступне: «отриманню беззаперечного висновку про заподіяння моральної шкоди має передувати така взаємообумовлена послідовність: ухвалення рішення, вчинення дії, допущення факту бездіяльності суб`єктом владних повноважень, яким порушено права, свободи, інтереси; настання негативних наслідків (заподіяння) шкоди від ухваленого рішення, вчиненої дії, допущеного факту бездіяльності суб`єктом владних повноважень; існування причинно-наслідкового зв`язку між рішенням, дією, бездіяльністю й заподіяною особі шкодою».

Отже, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту частини третьої статті 12 та статті 81 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно положень ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається зі змісту позову, моральну шкоди позивачу завдано внаслідок протиправної відмови відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 видати ОСОБА_3 довідку встановленого зразка, передбаченого додатком № 4 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993, що стало наслідком непризначення позивачу пенсії за віком з моменту, коли вона набула право на таку з 03.11.2023 року.

На переконання суду, безумовно, встановлені факти порушення права позивача на своєчасне призначення та виплату пенсії, мають негативні наслідки та завдали їй моральної шкоди. В даному випадку, прийняття відповідачем неправомірного рішення про відмову у видачі довідки встановленого зразку мало наслідком подальше неприйняття рішення пенсійним фондом щодо призначення пенсії позивачу за відсутності вищевказаної довідки, внаслідок чого позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях через позбавлення права на пенсійні виплати як джерела існування, соціальних гарантій, необхідності зміни життєвих зв`язків, виникненні потреби докладати додаткові зусилля для відновлення своїх порушених прав.

Разом з тим, суд вважає, що позивачем необґрунтовано завищено розмір моральної шкоди та не доведено погіршення стану здоров`я, що стало наслідком прийняття відповідачем неправомірного рішення.

Враховуючи характер перенесених позивачем моральних страждань, істотність вимушених змін у її життєвих і соціальних стосунках, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що розмір моральної шкоди, яка підлягає до відшкодування позивачу, слід визначити в сумі 5000,00 грн.

У задоволенні решти суми компенсації моральної шкоди слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76 - 91, 141, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 49081,44грн. відшкодування матеріальної шкоди, 5000,00грн. компенсації моральної шкоди.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 до державного бюджету 1211,20грн. судового збору.

В решті вимог позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м.Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

.

Суддя В. П. Маслак