ОСНОВ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ХАРКОВА
№ провадження 2/646/916/2025
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28.04.25 місто Харків
Основ`янський районний суд міста Харкова у складі:
головуючої судді Іщенко О. В.,
за участю секретаря судового засідання Петренко А. О.,
учасники справи:
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС",
представник позивача Романенко М. Е.,
відповідач ОСОБА_1 ,
розглянувши у порядку заочного розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Основ`янського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» в особі представника Романенка Михайла Едуардовича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Стислий виклад позиції позивача; заяви, клопотання учасників справи; інші процесуальні дії у справі
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 25 липня 2024 року на загальних зборах учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Довіра та Гарантія» протоколом № 1706 було вирішено змінити найменування Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс». Наказом № 55-к від 25.07.2024 на виконання протоколу № 1706 від 25.07.2024 внесено зміни про перейменування до облікових та інших документів товариства.
02 січня 2019 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» укладено договір кредитної лінії № L0149400 з ОСОБА_1 . Первісний кредитор виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти, в свою чергу, позичальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість.
Відповідно до пунктів 6.5 та 6.5.1 загальних положень договору кредитної лінії, позичальник погоджується, що кредитодавець має право на уступку прав, претензій та/або зобов`язань, що виникають з цього договору, будь-яким третім особам у тому числі з моменту стягнення боргів.
На переконання позивача, всупереч умовам кредитного договору та вимогам закону, ОСОБА_1 належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми кредиту та сплати процентів і комісії, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед новим кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс».
Додатково позивач зазначив, що кредитний договір № L0149400 укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до положень статей 3, 11 та 12 Закону України «Про електронну комерцію», статей 5, 6, 7 та 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», статей 639, 652 та 1054 Цивільного кодексу України.
На веб-сайті первісного кредитора розміщено публічний договір кредитної лінії, до якого приєднався відповідач, уклавши спеціальні умови договору кредитної лінії в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Таким чином, відповідачем було укладено договір у порядку, передбаченому чинним законодавством, а саме Законом України «Про електронну комерцію».
Оскільки, відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, то Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» уважає за доцільне користуватись обсягом прав, якими був наділений попередній кредитор, але в межах, що не суперечать нормам законодавства щодо позовної давності.
Позивач зазначив, що з урахуванням положень частини другої статті 625 Цивільного кодексу України нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами належними до сплати кредиторові.
Окрім того, позивач просить суд стягнути на свою користь з ОСОБА_1 судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.
Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13 січня 2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін у відкритому судовому засіданні на 27 січня 2025 року.
У позовній заяві представник позивача просив розгляд справи здійснити без його участі; зазначив, що у разі неявки у судове засідання належним чином повідомленого відповідача не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення.
Відповідач у судове засідання, призначене на 27 січня 2025 року, не з`явився, клопотань/заяв від нього до суду не надходило, відзив на позовну заяву не надходив.
Ураховуючи той факт, що відповідач вперше викликався у судове засідання, суду була невідома його правова позиція, судове засідання було відкладено на 05 березня 2025 року об 11:00 годині.
У судове засідання 05 березня 2025 року ОСОБА_1 повторно не з`явився, заяв/клопотань від нього не надходило, відзив на позовну заяву не надходив.
З метою дотримання принципів рівності учасників процесу, забезпечення доступу сторін до правосуддя, судом було відкладено судове засідання на 28 квітня 2025 року.
Відповідач у судове засідання 28 квітня 2025 року також не з`явився, про час та місце його проведення повідомлявся належним чином шляхом направлення процесуальних документів засобами поштового зв`язку за останнім відомим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. Причини неявки суду не повідомив, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.
За загальним правилом частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
При цьому відповідно до частини четвертої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Частиною першою статті 280 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, у зв`язку із неодноразовою неявкою відповідача у судові засідання та не повідомлення ним про причини такої неявки, не подання відзиву на позовну заяву та ураховуючи згоду позивача на ухвалення заочного рішення по справі, ухвалою від 28 квітня 2025 року постановив розглядати справу за відсутності відповідача у порядку заочного розгляду справи за наявними в справі матеріалами.
Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову тощо) не вчинялось.
Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши їх у сукупності та взаємозв`язку, встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
02 січня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Дінеро» та ОСОБА_1 за допомогою дистанційних засобів на основі заяви позичальника, яка була подана через особистий кабінет на порталі позикодавця www.dinero.ua, було укладено договір кредитної лінії № L0149400.
Відповідно до пунктів 1.2, 2, 3 та 4 спеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії останні створені у тому випадку, коли позичальник прочитав, оцінив та прийняв правила, регламентують порядок надання фінансових послуг ТОВ «Дінеро», паспорт споживчого кредиту, загальні умови договору кредитної лінії та пропозицію кредитора щодо спеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії, що були надані позичальнику через особистий кабінет на порталі; включають терміни, які визначаються та регулюються загальними умовами договору кредитної лінії; є невід`ємною частиною договору кредитної лінії та виконуватимуться сторонами відповідно до загальних умов договору кредитної лінії; укладаються дистанційно та мають юридичну силу без будь-якого підпису на папері.
З матеріалів справи убачається, що дію короткострокового кредиту договору кредитної лінії № AG3785328 було неодноразово подовжено, про що свідчать спеціальні умови для короткострокового кредиту договору кредитної лінії № AG3785328 із строками погашення 15.02.2019, 01.03.2019 та 08.03.2019.
Судом встановлено, що в зазначених вище загальних умовах договору кредитної лінії та спеціальних умовах для короткострокового кредиту договору кредитної лінії № AG785328 наявна інформація про зазначення підпису документів позичальником шляхом накладення електронного підпису, реальна форма вираження якого відсутня під зазначеними документами.
Згідно із довідкою ТОВ «Дінеро», у якій відсутня дата та номер вихідної кореспонденції, за підписом представника ТОВ «Дінеро» за довіреністю та за відсутністю такої довіреності в матеріалах справи, прийняття та підтвердження умов договору, його підписання позичальником відбулося шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором - otp паролем: 947325.
Як було вже зазначено судом, інформація про підписання договору кредитної лінії та спеціальних умов до такого договору саме вказаним ідентифікатором відсутня.
Аналогічні умови договору кредитної лінії зазначені у копії паспорта споживчого кредиту інформації, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма).
Із змісту зазначеного документа убачається, що його підписано кредитодавцем та позичальником електронним підписом 02 січня 2019 року за відсутності на документі підпису як такого. Також, паспорт споживчого кредиту містить дані, що інформація зазначена у документі зберігає чинність та є актуальною до 02 січня 2019 року.
01 липня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДІНЕРО» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» було укладено договір відступлення права вимоги № 01072019.
Відповідно до пункту 1.1 зазначеного договору кредитор відступає новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права грошової вимоги до боржників за кредитним договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості).
Відповідно до пунктів 6.2, 6.2.1, 6.2.2 та 6.2.3 договору відступлення права вимоги відбувається у наступному порядку: сторони підписують акти прийому - передачі та кредитор передає новому кредитору в електронному вигляді реєстри боржників, що передаються кредитором новому кредитору в рамках даного договору.
За цим договором кредитор передає, а новий кредитор приймає права вимоги в розмірі портфеля заборгованості.
Для підтвердження дійсності прав вимоги, що відступаються, кредитор надає новому кредитору документацію в порядку, передбаченому цим договором.
Права вимоги переходять до нового кредитора з моменту підписання акту прийому - передачі.
При цоьму виконання новим кредитором та кредитором умов, що визначені цим пунктом, є необхідною та достатньою підставою для оформлення відступлення права вимоги. Додаткового оформлення відступлення права вимоги у цих випадках не вимагається.
Стягнення заборгованості боржників новий кредитор проводить з моменту підписання сторонами акту прийому - предачі.
Судом встановлено, що матеріали справи не містять акта прийому - предачі, який підписано Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДІНЕРО» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».
Відповідно до протоколу № 1706 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" від 25 липня 2024 року змінено найменування товариства з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ФІН ФІНАНС".
До позову також додано розрахунок суми заборгованості за кредитним договором № L0149400 від 02.01.2019, інфляційних втрат та 3 % річних.
Окрім того, позивачем до позовної заяви додано виписку з рахунку за кредитним договором AG3785328 (L0149400) від 02.01.2019 року станом на 01 липня 2019 року, яка оформлена ТОВ «Дінеро» та підписана представником за довіреністю. Як було вже зазначено судом, матеріали справи не містять довіреності, якою надано повноваження представнику ТОВ «Дінеро» підписувати документи від імені товариства.
Отже, як убачається з наведених вище обставин справи, спірні правовідносини виникли між кредитодавцем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Дінеро» та фізичною особою ОСОБА_1 - споживачем фінансових послуг.
Договір про надання фінансового кредиту було укладено відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
Також, згідно із договором № 36 про надання правової допомоги від 25 квітня 2024 року та додаткової угоди до договору № 36 про надання правової допомоги від 25 квітня 2024 року Адвокатське бюро "Анастасії Міньковської" здійснює представництво інтересів товариства у даних спірних правовідносинах.
Мотивована оцінка щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування
Відповідно до положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються учасниками цивільної справи.
Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно із положеннями статті 77 Цивільного процесуального коденсу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною другою статті 95 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Відповідно до частин першої та другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно із змістом статей 626 та 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із приписами частин першої та третьої статті 1054 Цивільного кодексуУкраїни за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.
Згідно із приписами частин першої, четвертої, п`ятої та сьомої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: найменування тамісцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (занаявності), прізвище, ім`я, по батькові та місцепроживання споживача(позичальника); тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; загальний розмір наданого кредиту; порядок та умови надання кредиту; строк, на який надається кредит; необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; порядок дострокового повернення кредиту; відповідальність сторін за порушення умов договору.
У разі укладення договору про споживчий кредит на умовах кредитування рахунку в ньому має бути передбачено, що кредитодавець має право вимагати повністю повернути суму кредиту в будь-який час із визначенням строку попередження споживача про таку вимогу.
Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Зміна умов договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін. Умова договору про споживчий кредит про можливість внесення до договору змін в односторонньому порядку є нікчемною.
Згідно із приписами статті 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит.
Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.
Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Відповідно до пунктів 5) та 6) частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», у редакції чинній на час виникнення спіних правовідносин, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до частин третьої та шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно із частиною першою статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до частин першої - третьої статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Згідно із частиною першою статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Судом встановлено, що конструкцію договору приєднання, яким є договір кредитної лінії № L0149400, його умови було розроблено кредитодавцем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дінеро".
Оскільки умови договору приєднання розробляються фінансовою компанією, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим фінансова компанія має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
Тому з огляду на зміст статей 633 та 634 Цивільного кодексу України можна уважати, що споживач фінансових послуг лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
На підтвердження виконання кредитодавцем кредитного договору позивачем долучено до матеріалів позовної заяви виписку з рахунку за кредитним договором AG3785328 (L0149400) від 02.01.2019 року станом на 01 липня 2019 року підписану представником ТОВ «Дінеро» за довіреністю Зичковим С. В. та скріплену печаткою ТОВ «Дінеро».
Судом встановлено, що загальні умови договору кредитної лінії, паспорт споживчого кредиту інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма), спеціальні умови для короткострокового кредиту договору кредитної лінії № AG3785328, додаткові угоди № АМ1948754 до спеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії № AG3785328 не містять підпису відповідача, у графі «Позичальник (електронний підпис)" відсутній одноразовий ідентифікатор, натомість вказано лише «(електронний підпис)» без його фактичного відображення.
Наведені обставини в своїй сукупності не можуть свідчити про волевиявлення ОСОБА_2 на укладення кредитного договору, оскільки матеріалами справи не підтверджується, що відповідач, відповідно до приписів Закону України «Про електронну комерцію», засвідчив/підписав як вищезазначений договір кредитної лінії, так і додані до нього додаткові угоди шляхом накладення електронного підпису або електронного цифрового підпису, чи електронного підпису одноразовим ідентифікатором, чи аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису).
Відсутність вказаних доказів позбавляє суд можливості встановити факт ознайомлення із вказаними саме такими умовами надання кредитних послуг та їх підписання, що є обов`язковим у разі пред`явлення позивачем вимог щодо стягнення заборгованості за порушення грошового зобов`язання.
Окрім того, додані до позовної заяви загальні умови договору кредитної лінії не міститять дати та часу їх складення, будь-яких відомостей про їх редакцію, ким та в якому порядку вони видані або затверджені.
Відповідно до пункту 2.1.1.2 загальних умов, позичальник створює особистий кабінет на порталі (веб-сайті кредитодавця www.dinero.com.ua), куди в подальшому отримує пропозицію кредитодавця спеціальних умов кредиту.
Відповідно до пункту 2.1.1.3 загальних умов, натискаючи кнопку «Прийняти», позичальник підтверджує, зокрема, встановлення договірних відносин із кредитодавцем та складення договору.
Однак, зазначений документ не містить жодних даних щодо позичальника, в ньому не згадується імені будь-якої фізичної особи, графи для підписів кредитодавця та позичальника, що, згідно з згальними умовами, мають бути підписані електронним цифровим підписом, порожні.
На підтвердження позовних вимог позивачем також надано паспорт споживчого кредиту інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит», які за своїм змістом є формуляром зі стандартизованою формою.
Судом встановлено, що зазначений документ містить суттєві умови кредитування, зокрема, розмір кредитного ліміту, відсоткової ставки, мети кредитування, однак, як убачається з його змісту, є лише інформуванням клієнта про основні характеристики кредиту.
Вказані обставини підтверджуються змістом документу, в якому біля графи, призначеної для підпису сторін, зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням наданої ним інформації про сімейний стан, майновий стан, розмір доходів.
Підписуючи даний документ, клієнт підтверджує лише отримання та ознайомлення із інформацією про умови кредитування. В графі для підпису споживача міститься в дужках " ОСОБА_1 », але відомості про накладення електронного підпису як кредитодавця, так і споживача відсутні.
З огляду на порядок укладення кредитного договору, передбачений загальними умовами (пункти 2.1.1-2.1.1.2) зазначений документ підтверджує лише формування кредитодавцем пропозиції укласти договір та не може свідчити про доведення її до споживача і, тим більше, прийняття її умов останнім.
Ураховуючи наведене вище, суд критично ставиться до наведених позивачем обставин підписання короткострокового кредиту договору кредитної лінії та інших документів, що є його невід`ємними частинами.
Інформація від банківської установи про зарахування коштів 02.01.2019 саме на картковий рахунок, що належить ОСОБА_1 ; чи був номер телефону: НОМЕР_1 фінансовим номером телефону за картковим рахунком та знаходився в анкетних даних банківської установи стосовно саме ОСОБА_1 тощо, в матеріалах справи відсутня.
На підтвердження позовних вимог позивачем надано також виписку з рахунку станом на 01 липня 2019 року, підписану представником за довіреністю ТОВ «Дінеро» та скріплену печаткою ТОВ «Дінеро».
Суд зазначає, що у постановах Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18, від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14-ц, від 17.12.2020 у справі № 278/2177/15-ц та від 22.04.2024 року у справі № 559/1622/19 зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно з указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Застосовуючи даний підхід до цієї справи, суд звертає увагу, що надана виписка не є первинним документом банківської установи, не підтверджує належним чином факту отримання кредиту чи користування ним.
Таким чином, належних та допустимих доказів в підтвердження підписання саме ОСОБА_2 договору кредитної лінії № L0149400 від 02 січня 2019 року, отримання ним кредитних коштів у зазначеному позивачем розмірі, отже, наявності заборгованості за простроченим тілом кредиту, матеріали справи не містять.
Стосовно обгрунтування позивачем наявності заборгованості зі сплати збитків з урахуванням 3 % річних та суми збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань суд зазначає таке.
Оскільки суд уважає недоведеними у встановлений законом спосіб підписання саме відповідачем договору кредитної лінії № L0149400 від 02 січня 2019 року та отримання ним кредитних коштів у зазначеному позивачем розмірі, то, відповідно, і право на отримання 3 % річних, інфляційних втрат у позивача не виникло, оскільки зазначені вимоги є похідними від основного зобов`язання та не мають самостійного характеру.
Викладене вище узгоджується з правовим висновком, викладеним у Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) від 07 квітня 2020 року, у пункті 43 якої зазначено, що інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимогою.
Відповідно до пунктів 6.2, 6.2.1, 6.2.2 та 6.2.3 договору відступлення прав вимоги № 01072019 від 01.07.2019 відступлення права вимоги відбувається у наступному порядку: сторони підписують акти прийому - передачі та кредитор передає новому кредитору в електронному вигляді реєстри боржників, що передаються кредитором новому кредитору в рамках даного договору.
За цим договором кредитор передає, а новий кредитор приймає права вимоги в розмірі портфеля заборгованості.
Для підтвердження дійсності прав вимоги, що відступаються, кредитор надає новому кредитору документацію в порядку, передбаченому цим договором.
Права вимоги переходять до нового кредитора з моменту підписання акту прийому - передачі.
При цоьму виконання новим кредитором та кредитором умов, що визначені цим пунктом, є необхідною та достатньою підставою для оформлення відступлення права вимоги. Додаткового оформлення відступлення права вимоги у цих випадках не вимагається.
Стягнення заборгованості боржників новий кредитор проводить з моменту підписання сторонами акту прийому - предачі.
Матеріали справи не містять жодного доказу в підтвердження підписання сторонами акту прийома - передачі.
Отже, суд критично ставиться до наявності у позивача права вимагати у ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № L0149400 від 02 січня 2019 року.
Стосовно прохання позивача поновити строк позовної давності для подання позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яке заначене у якості позовної вимоги, суд зауважує, що відповідно до частини третьої статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Згідно із частиною першою статті 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно із вимогами частин першої та шостої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року.
Відповідно до частин першої та другої статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, ураховуючи наведене вище, оцінивши надані позивачем докази та встановлені відповідно ним обставини справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд доходить висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність права вимагати у відповідача заборгованість за кредитним договором, наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню, тому, позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до частин першої та другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ураховуючи, що позовні вимоги задоволенню не підлягають в повному обсязі, сплачені позивачем судові витрати по справі залишаються за ним.
Керуючись статтями 2, 76, 89, 141, 259, 263-265, 280, 282, 289, 352, 354 та 355 Цивільного процесуального кодексу України, -
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст заочного рішення складено 28 квітня 2025 року.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІН ФІНАНС", , місцезнаходження: вулиця Авіаконструктора Ігоря Сікорського, будинок 8, місто Київ, 04112, номер телефона: 87; email: ;

Представник позивача: Романенко Михайло Едуардович, РНОКПП: НОМЕР_2 , вулиця Авіаконструктора Ігоря Сікорського, будинок 8, місто Київ, 04112, номер телефона: НОМЕР_3 ; email: ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса останнього відомого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя О. В. Іщенко