ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Карпушина Г. Л.

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Бакалкіна Олексія Володимировича

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24 грудня 2024 року, ухвалене в м. Полтаві під головуванням судді Гольник Л. В., дата складення повного рішення суду - 02 січня 2025 року

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У серпні 2017 року представник ПАТ «Альфа Банк» (після зміни найменування - АТ «Сенс Банк») звернувся до Московського районного суду м. Харкова із вказаним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив суд про стягнення з відповідача заборгованості за договором № 490073792 від 30.05.2008 в сумі 12 067,34 доларів США, а саме: за кредитом - 9 209,73 доларів США, по процентах - 2 857,61 доларів США та понесених судових витрат.

Позов мотивовано тим, що 30.05.2008 між ПАТ «Альфа-Банк», яке згідно протоколу позачергових загальних зборів акціонерів № 2/2022 від 12.08.2022 змінило найменування на АТ «Сенс Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 490073792, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 21 609,30 доларів США, а позичальник зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

Банк свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит, однак відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, порушив умови договору, в результаті чого станом на 25.05.2017 має прострочену заборгованість у розмірі 9 209,73 доларів США по кредиту та 2 857,61 доларів США - по процентах за користування кредитом.

Згідно розпорядження Голови Верховного Суду від 08.03.2022 № 2/0/9-22, на підставі частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у зв`язку з неможливістю судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану було змінено територіальну підсудність справ Московського районного суду м. Харкова з визначенням підсудності таких справ Октябрському районному суду м. Полтави.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 24 грудня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 12 067,34 доларів США.

Вирішено питання розподілу судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» судовий збір у розмірі 4 705,40 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 порушив умови договору, взяті на себе зобов`язання виконує неналежним чином, фактично отримані та використані кредитні кошти в добровільному порядку АТ «Сенс Банк» не повернув, що є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за кредитом згідно наданого позивачем розрахунку.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Бакалкін О. В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором позивач посилається на розрахунок заборгованості та виписку по особовим рахункам відповідача, проте з цих документів вбачається, що фактичні дані розрахунку про розмір сплачених відповідачем сум і відповідно його заборгованості за кредитом прямо суперечать відомостям у виписці по особовим рахункам позичальника щодо фактично сплачених на виконання договору сум.

Вважає, що суд не надав належної оцінки наданим позивачем доказам на підтвердження позовних вимог та взагалі не відобразив їх в рішенні суду, не навів аналізу їх змісту, що є процесуальним обов`язком суду.

Звертає увагу на те, що виписка по особовому рахунку не містить відомостей про сплату ОСОБА_1 на користь банку коштів в сумі 12 399,57 доларів США, на що посилався представник позивача в письмових поясненнях та поясненнях, наданих у судовому засіданні. Вказане свідчить про наявність протирічь в документах та недостовірність розрахунку заборгованості.

Вказує, що згідно усталеної практики Верховного Суду кредитор втрачає право на нарахування процентів після пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове повернення кредиту, відповідно позовна вимога про стягнення процентів є незаконною. Долучена до матеріалів справи вимога кредитодавця до позичальника від 15.01.2014 полягає саме у дострокову поверненні кредиту, а тому положення частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо втрачання нею чинності внаслідок усунення порушення умов договору в даному випадку не може бути застосоване.

Представник АТ «Сенс Банк» Луньова А. Г. подала додаткові пояснення у справі, в яких просила суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Бакалкін О. В. подав відповідь на письмові пояснення представника АТ «Сенс Банк», в якій підтримує доводи апеляційної скарги та просить суд їх задовольнити.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що 30.05.2008 між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 490073792, згідно умов якого останній отримав кредит у сумі 21 609,30 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14,49% річних строком на 72 місяці, дата остаточного повернення кредиту 30.05.2014, цільове використання кредиту - придбання транспортного засобу GREAT WALL, HOVER CC6460KY згідно договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Дорожна Карта» № 874-08/0 від 29.05.2008 (а. с. 5-7, т. 1).

Додатком № 1 до договору є графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості усіх супутніх послуг (а. с. 8-9, т. 1).

06.11.2009 між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк», що є правонаступником усіх прав та обов`язків ЗАТ «Альфа-Банк», укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору № 490073792 від 30.05.2008, відповідно до якого змінено пункт 2. 3 розділу № 1 «Базові умови кредитування» Кредитного договору та викладено його в наступній редакції: «Дата остаточного повернення кредиту - 30.05.2018 року», Додаток № 1 до кредитного договору викладено у новій редакції, наведеній у додатку № 1 до цього Договору про внесення змін і доповнень.

Вказаними змінами та доповненнями сторони погодили, що з 01.09.2008 по 30.05.2018 процентна ставка за користування кредитом становить 16,5% річних (а. с. 14, т. 1).

Позивач свої зобов`язання виконав, надав відповідачу кредит у розмірі 21 609,30 доларів США, що сторонами у справі не заперечується.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що свої зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами позичальник ОСОБА_1 виконував неналежним чином, внаслідок чого станом 25.05.2017 виникла заборгованість за кредитом в сумі 9 209,73 доларів США, за процентами - 2 857,61 доларів США (а. с. 19-20, т. 1).

12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк», про що 01.12.2022 Національним банком України внесено запис до Державного реєстру банків (а. с. 211, т. 1).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову банку, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з доведеності існування між сторонами договірних правовідносин та невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, що є підставою для стягнення простроченої заборгованості, яка підтверджується наданим позивачем розрахунком.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 1048, частин першої, другої статті 1056-1 ЦК України кредитор має право на одержання від позичальника процентів. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначається у договорі.

За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктом 2 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, зміна умов зобов`язання.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення виконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Верховний Суд у постанові від 3 березня 2021 року у справі № 522/799/16-ц (провадження № 61-2887св20) зазначив, що «законодавець не визначив імперативного правила щодо умов та підстав настання строку виконання основного зобов`язання у разі невиконання чи неналежного виконання позичальником обов`язку з повернення кредиту, процентів у певні строки та у визначеному кредитним договором розміром. Як правило, такі умови визначаються сторонами у договорі.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуваннями вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 628 ЦК України та статті 629 ЦК України закріплено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Таким чином, сторонами кредитного договору на власний розсуд можуть бути визначені певні конкретні умови виникнення права вимоги щодо настання строку повернення кредиту у повному обсязі і визначаючи момент настання строку виконання основного зобов`язання, суди мають враховувати зміст умов кредитного договору, що регулюють спірні правовідносини, а також зміст вимоги, направленої кредитором позичальнику.

У цій справі, яка переглядається апеляційним судом, у пункті 10 кредитного договору сторони встановили порядок реалізації банком свого права вимагати дострокове повернення кредиту, згідно якого, відповідне повідомлення банку, відправлене поштою, вважається отриманим позичальником після спливу 7 календарних днів з моменту відправлення банком такого повідомлення, що підтверджується квитанцією поштового відділення про відправлення відповідного рекомендованого листа позичальнику за адресою його проживання (реєстрації), зазначеною у договорі.

Законом України «Про захист прав споживачів», якій у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування», застосовується до відносин споживчого кредитування, у редакції частини десятої статті 11, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що кредитодавець має право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту.

Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.01.2014 ПАТ «Альфа-Банк» за адресою місця проживання позичальника ОСОБА_1 направлялась вимога за вих. № 2811-102 б/б від 15.01.2014 про дострокове повернення кредиту у розмірі станом на 30.12.2013 - 14 960,88 доларів США, у тому числі штрафні нарахування - 1 394,76 доларів США.

Виходячи з умов кредитного договору та вимог частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ОСОБА_1 мав можливість усунути допущені ним порушення договору, сплативши банку поточну заборгованість до 21.02.2014 включно.

По справі встановлено та не спростовується доводами апеляційної скарги, що така заборгованість позичальником ОСОБА_1 була погашена 05.02.2014 та 10.02.2014, а отже, висновки суду першої інстанції про втрату чинності вказаної вимоги кредитодавця від 15.01.2014 є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та вимогам Закону, який спрямований на захист прав споживачів.

За таких обставин правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, на яку посилається в апеляційній скарзі представник відповідача, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, не є застосовною до спірних правовідносин.

Стягнуті судом з відповідача на користь позивача проценти за договором у сумі 2 857,61 долар США нараховано станом на 25.05.2017, тому досудова вимога за вих. № 38416-102 б/б від 26.05.2017, направлена на адресу боржника ОСОБА_1 27.05.2017, на право кредитодавця нараховувати проценти за кредитом не впливає.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів заборгованості відповідача відхиляються апеляційним судом як безпідставні.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною третьою статті 12 та частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У даній справі відповідачем не доведено належне виконання ним зобов`язання за кредитним договором № 490073792 від 30.05.2008 та відсутність заборгованості, про стягнення якої просить позивач, а доводи апеляційної скарги представника відповідача ґрунтуються лише на незгоді з оцінкою судом доказів по справі, що само по собі не є підставою для скасування судового рішення. Власного розрахунку та доказів на його підтвердження апелянтом по справі не надано та висновків суду першої інстанції не спростовано.

Випискою по особовим рахункам з 30.05.2008 по 25.05.2017 підтверджується факт надання ОСОБА_1 кредиту у розмірі 21 609,30 доларів США, повернення якого відповідно до умов договору відповідачем не доведено.

Доводи та обставини, на які посилається в апеляційній скарзі представник відповідача, не вказують на неправильне застосування судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права, що можуть бути підставою для скасування судового рішення.

З урахуванням наведеного оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін як таке, що прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а апеляційна скарга адвоката Бакалкіна О. В. - залишенню без задоволення.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бакалкіна Олексія Володимировича - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

Г. Л. Карпушин