Номер провадження 2/754/1978/25
РІШЕННЯ

Іменем України

22 травня 2025 року м.Київ

Суддя Деснянського районного суду міста Києва Бабко В. В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське бюро кредитних історій", третя особа: Акціонерне товариство "Комерційний Банк "ПриватБанк" про зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в порядку захисту прав споживачів, про зобов`язання вчинити певні дії.

Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що у жовтні 2024 року, при використанні онлайн-послуг на веб-порталі Українського бюро кредитних історій, він випадково дізнався про наявність сумнівних негативних відомостей щодо своєї кредитної історії. При он-лайн спілкуванні з оператором Українського бюро кредитних історій, йому було повідомлено, що у нього нібито наявна заборгованість перед ПАТ «ПриватБанк» за кредитним договором, укладеним ще у 2011 році. Позивач стверджує, що ним ніколи не укладалось жодних кредитних правочинів з ПАТ «ПриватБанк», та ним не отримувались кредити у вказаній банківській установі, та ніколи не надавалось вказаній банківській установі згоди (дозволу) на використання відомостей про свою кредитну історію та (або) її розповсюдження та передачу до бюро кредитних історій. Оскільки з ПАТ «ПриватБанк» кредитних правочинів він не укладав та кредитних коштів не отримував, просить суд зобов`язати ТОВ «Українське Бюро Кредитних Історій» видалити всю інформацію з кредитної історії ОСОБА_1 та будь-яку іншу наявну інформацію про ОСОБА_1

26.12.2024 ухвалою Деснянського районного суму м. Києва, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

29.01.2025 до суду від ТОВ «Українське Бюро Кредитних Історій» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що позивач у позовній заяві не обґрунтовує те, чому ТОВ «Українське Бюро Кредитних Історій» має видалити наявну в кредитній історії інформацію. Вказують, що передача інформації до ТОВ «Українське Бюро Кредитних Історій» здійснюється на підставі ст. 5 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій». Відповідно до зазначеної статті та інших вимог зазначеного Закону, фінансова установа передає до Бюро інформацію, яка є кредитною історією особи. Отже, ТОВ «Українське Бюро Кредитних Історій» не є особою, яка порушила права та обов`язки ОСОБА_1 , а лише отримала та зберігає інформацію (кредитну історію), яка передана на законних підставах до Бюро фінансовою установою. На підставі наведеного просять відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

03.02.2025 до суду від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого зазначено, що відповідно до ст. 10 ЗУ «Про організацію формування та обігу кредитних історій» бюро кредитних історій вилучає відомості з кредитної історії за відсутності кредитного правочину та за відсутності письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через бюро інформації про нього. Вказує, що в позовних вимогах він належно обґрунтував підстави відсутності кредитного правочину та відсутність його письмової згоди на збір, зберігання, використання відповідачем інформації про позивача. Тому просить позов задовольнити в повному обсязі.

05.02.2025 ухвалою Деснянського районного суду м. Києва, було задоволено клопотання ОСОБА_1 та витребувано у ТОВ "Українське бюро кредитних історій" інформацію щодо повного тексту, змісту даних кредитної історії ОСОБА_1 , розміщеної за даними ПАТ "ПриватБанк", та сформованої ТОВ "Українське бюро кредитних історій". Витребувано інформацію про наявність/відсутність письмової згоди ОСОБА_1 на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро кредитних історій інформації про нього, з наданням копії такої згоди. Також витребувано у АТ "Комерційний Банк "ПриватБанк" інформацію щодо повного тексту, змісту даних кредитної історії ОСОБА_1 , розміщеної за даними ПАТ "ПриватБанк", та сформованої ТОВ "Українське бюро кредитних історій". Витребувано інформацію про наявність/відсутність письмової згоди ОСОБА_1 на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро кредитних історій інформації про нього, з наданням копії такої згоди.

13.02.2025 до суду від ТОВ "Українське бюро кредитних історій", на виконання ухвали суду від 05.02.2025 надійшов кредитний звіт громадянина ОСОБА_1

25.03.2025 від АТ "КБ "ПриватБанк" на виконання ухвали суду від 05.02.2025 надійшли пояснення разом з копією анкети-заяви ОСОБА_1

04.04.2025 до суду від ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення у справі, відповідно до яких зазначено, що засобами ЄСІТС з канцелярії суду, ним було отримано лист АТ КБ "Приватбанк", на виконання ухвали суду, з інформацією незрозумілого характеру та прикладенням незасвідчених, неналежно оформлених ксерокопій документів невідомого походження. Вказує, що зазначені докази не можуть бути взяті до уваги, оскільки були подані третьою особою до суду з грубим порушенням строку, встановленого ухвалою суду від 05.02.2025. Окрім цього, в порушення вимог ЦПК України, зазначені докази були подані третьою особою не засобами ЄСІТС "Електронний Суд", а в паперовій форм. Вказує, що у своєму листі АТ "КБ "ПриватБанк" посилається на ту обставину, що між позивачем та ними нібито було укладено договір від 13.05.2011, однак не надає копії зазначеного договору. Більше того, третя особа безпідставно посилається на те, що фактом підписання зазначеної анкети, позивач нібито погодився з певними банківськими умовами, нібито розміщеними десь в мережі Інтернет, зокрема позивач цим самим нібито надав згоду на передачу відповідних даних до бюро кредитних історій. Зазначає, що він ніколи не підписував та не бачив зазначену анкету та йому невідома належність підпису на ній. Ураховуючи викладені обставини, позивач стверджує, що жодних договорів з третьою особою по справі ніколи не укладав, жодних згод на використання та обробку своїх персональних даних нікому не надавав. А надані відповідачем та третьою особою неправдиві доводи та пояснення вказують на їхнє намагання ввести суд в оману та повністю спростовуються обставинами справи та матеріалами по ній. У зв`язку з цим, заявлені по справі позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити.

05.05.2025 до суду від АТ "КБ "ПриватБанк" надійшов лист, відповідно до якого зазначено, що Банком була виконана ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 05.02.2025 та надана інформація стосовно клієнта ОСОБА_1 .

Станом на 22.05.2025 закінчились строки для подання пояснень/доказів, а відтак, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та ухвалює рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно із статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Суд установив такі факти та їх правовідносини.

13.05.2010 між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено Договір про надання банківських послуг, що підтверджується копією анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

ОСОБА_1 при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складає між ним і Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у п. 4 анкети-заяви.

Згідно із відомостей по кредитному звіту Українського бюро кредитних історій, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має фінансове зобов`язання.

Інформація за договором 0322), тип кредиту: кредитна картка; дата видачі кредиту 12.05.2011, сума кредиту 0,00. Поточна заборгованість 16302,54; Поточна прострочена заборгованість 12325,22; Валюта: UAN. Термін кредиту до 12.05.2025; джерело BNK1, кредит закритий? Відкритий; Дата оновлення 09.02.2025; Вид забезпечення NA, вартість забезпечення в базовій валюті NA. Донор інформації ПриватБанк.

Відповідно до інформації наданої АТ КБ «ПриватБанк», між ОСОБА_1 та Банком укладений Договір № SAMDN0259 від 12.05.2011 про надання банківських послуг. Договір складається з анкети-заяви, пам`ятки клієнта, умов розміщених на офіційному сайті у мережі Інтернет. Належним чином заповнена заява була підписана клієнтом і таким чином клієнт виразив свою згоду, що заява разом з Умовами та Правилами складає укладений Договір про надання банківських послуг.

Також зазначено, що відповідно до п. 1.1.6.8.3.7.3. Умов передбачено, що клієнт згідно Закону України «Про захист персональних даних» з метою формування його кредитної історії дає згоду на збір, зберігання, використання та поширення інформації про себе в ТОВ «Українське бюро кредитних історій», а також на передачу/отримання Банком/іншими суб`єктами господарювання, з якими клієнт уклав кредитні угоди в/від Бюро такої інформації.

Крім того, АТ КБ «ПриватБанк» повідомляє, що заборгованість за Договором № SAMDN0259 від 12.05.2011 становить 16302,54 UAN.

Стаття 4 ЦПК України, передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 15 та ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Закон України «Про захист прав споживачів», це спеціальний закон, який регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до п. 1 ст. 1-1 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Згідно із ст. 2 Закону України «Про захист прав споживачів» законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, ЦК України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів.

Відповідно до ст. 22 Закон України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Правові та організаційні засади формування і ведення кредитних історій, права суб`єктів кредитних історій та користувачів бюро кредитних історій, вимоги до захисту інформації, що складає кредитну історію, порядок утворення, діяльності та ліквідації бюро кредитних історій визначені Законом України «Про організацію формування та обігу кредитних історій».

Метою цього Закону є врегулювання суспільних відносин, що виникають у сфері збору, оброблення, зберігання, захисту та використання інформації про виконання особами грошових зобов`язань, функціонування інституцій, пов`язаних з обміном інформацією про грошові зобов`язання та забезпеченням прав та інтересів суб`єктів кредитної історії.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» закріплено, зокрема, що:

бюро кредитних історій (далі - Бюро) - юридична особа, виключною діяльністю якої є збір, зберігання, використання інформації, яка складає кредитну історію;

ведення кредитної історії - діяльність Бюро із збирання, оброблення, зберігання, захисту, використання інформації, яка складає кредитну історію;

кредитна історія - це сукупність інформації про юридичну або фізичну особу, що її ідентифікує, відомостей про виконання нею зобов`язань за кредитними правочинами, іншої відкритої інформації відповідно до Закону;

користувач Бюро (далі - Користувач) - юридична або фізична особа - суб`єкт господарської діяльності, яка укладає кредитні правочини та відповідно до Договору надає і має право отримувати інформацію, що складає кредитну історію;

договір - правочин, сторонами якого є користувач і бюро, і предметом якого є врегулювання питань надання та отримання інформації, що складає кредитну історію.

положення Бюро - правила формування і ведення кредитних історій, які затверджуються виконавчим органом Бюро та погоджуються Уповноваженим органом.

кредитний звіт - сукупність інформації про суб`єкта кредитної історії, яка є повним або частковим відображенням його кредитної історії.

кредитний правочин - правочин, за яким виникає, змінюється або припиняється зобов`язання фізичної або юридичної особи щодо сплати грошових коштів Користувачу протягом певного часу в майбутньому (в тому числі договір страхування або купівлі-продажу майна з відстроченням платежу).

Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» визначено, зокрема, що принципами формування та доступу до інформації, яка складає кредитну історію, є: забезпечення конституційних прав і свобод суб`єктів кредитних історій; адекватність обсягів інформації цілям, для яких вони збираються; значимість, всебічність, об`єктивність, повнота і достовірність інформації; регулярність та безперервність надходження інформації; цільове використання інформації; строковість зберігання інформації; конфіденційність інформації та її захист; збір і надання інформації, що складає кредитну історію, виключно за згодою суб`єкта цієї кредитної історії; незалежність Бюро.

Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» передбачено, зокрема, що джерелами формування кредитних історій є: відомості, що надаються користувачем до бюро за письмовою згодою суб`єкта кредитної історії відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» бюро вилучає з кредитної історії:

1) інформацію, яка передбачена пунктом 2 частини першої статті 7, у разі відсутності кредитного правочину, Договору або визнання їх недійсними;

2) всю інформацію, що міститься у кредитній історії, у разі відсутності письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про нього;

3) інформацію, яка передбачена пунктами 2-4 частини першої статті 7, у разі закінчення терміну зберігання інформації в кредитній історії.

Отже, на підставі викладених норм Закону вбачається, що ТОВ «Українське бюро кредитних історій» отримує інформацію про позичальників від банків, страхових компаній, лізингових компаній, кредитних спілок та інших фінансових інститутів.

Позивач вказує, що внесена інформація у кредитну історію позивача є недостовірною, оскільки позивач ніколи не укладав кредитних договорів з АТ КБ «ПриватБанк» та не давав згоду на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про нього.

Однак як убачається з матеріалів справи, між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк», було укладено Договір про надання банківських послуг, що підтверджується копією анкети-заяви.

Крім того, ОСОБА_1 , при підписанні Договору про надання банківських послуг, погодився з п. 1.1.6.8.3.7.3. Умов, яки діяли в редакції на момент його підписання, а саме надав згоду на збір, зберігання, використання та поширення інформації про себе в ТОВ «Українське бюро кредитних історій», а також на передачу/отримання Банком/іншими суб`єктами господарювання, з якими клієнт уклав кредитні угоди в/від Бюро такої інформації.

Доказів спростовуючих укладання зазначеного вище кредитного договору позивачем суду не надано, матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно положення ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 ЦК України.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Перш за все необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу в будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам, визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента.

У відповідності до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов`язки, які покладаються на них за договором.

Частини 3 та 5 ст. 203 ЦК України встановлюють, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Зокрема матеріали справи не містять відомостей про те, що Договір № SAMDN0259 від 12.05.2011 про надання банківських послуг, укладений між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» було визнано недійсним.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та надавши оцінку всім доказам в їх сукупності, судом встановлено, що позивачем не надано до суду будь-яких доказів, які б підтвердили настання підстав передбачених у ч. 1 ст. 10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» для вилучення інформації, що складає кредитну історію.

Отже аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача необґрунтовані та не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення його вимог, як це передбачено статтями 76-79 та 81 ЦПК України.

Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Стаття 141 ЦПК України, регламентує, що ухвалюючи рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами.

Ураховуючи приписи статей 133, 142 ЦПК України, беручі до уваги відмову в задоволенні позовних вимог, судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови в позові покладається на позивача.

Отже судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Керуючись Конституцією України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» статтями 3,6, 11, 203, 215, 626, 627, 638, Цивільного кодексу України, статтями 2, 12, 13, 76-79, 81, 82, 141, 262-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське бюро кредитних історій", третя особа: Акціонерне товариство "Комерційний Банк "ПриватБанк" про зобов"язання вчинити дії в порядку захисту прав споживачів - відмовити.

Судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Українське бюро кредитних історій", , адреса місце знаходження: м. Київ, вул. Грушевського. 1-Д.

Третя особа: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», , адреса місцезнаходження: м. Київ, вулиця Грушевського. 1-Д.

Повний текст рішення складено та підписано 22.05.2025.

Суддя В. В. Бабко