Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2025 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Годованюк Ю.Р., представника позивача Острицького А.О., представника відповідача Малиш Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит», про захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач) звернулась звернувся звернулось до Подільського районного суду міста Києва з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» (надалі за текстом - відповідач) про захист прав споживачів.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач звільнений від сплати процентів за користування кредитом перед відповідачем за Договором про надання споживчого кредиту №1613416 від 05.07.2024 (надалі за текстом - Договір), оскільки є військовослужбовцем та проходить дійсну військову службу, з огляду на, що просить суд:

1. Визнати протиправними дії відповідача, які полягають у порушенні прав споживача шляхом нарахування військовослужбовцю позивачу процентів за користування кредитом за Договором.

2. Зобов`язати відповідача припинити нарахування позивачу процентів за користування кредитом за Договором з дати укладення вказаного Договору до закінчення дії особливого періоду, списати нараховані проценти за вказаним договором та зарахувати внесені позивачем кошти на погашення тіла кредиту.

Відповідач заперечує проти позову виходячи з того, що відповідачем не надано відповідних документів для отримання пільги за користування кредитом за Договором.

Ухвалою Суду від 09.12.2024 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд в загальному позовному провадженні та призначено підготовче засідання.

24.12.2024 до суду від відповідача надійшов відзив.

30.12.2024 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

За наслідками підготовчого засідання 04.02.2025 судом закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.

10.02.2025 до суду від позивача надійшли пояснення.

У судове засідання 17.04.2025 прибули представники сторін.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, суд встановив наступне.

Відповідно до Посвідчення НОМЕР_1 від 10.12.2018 позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Згідно з крайнім записом, який міститься у Посвідченні офіцера НОМЕР_2 , позивача призначено начальником відділу Національного університету оборони України наказом №16 від 01.02.2024.

05.07.2024 позивач уклав договір з відповідачем про надання споживчого кредиту за продуктом на суму 27 500,00 грн.

Також, 07.07.2024 між позивачем та відповідачем будо укладено Додаткову угоду до Договору від 07.07.2024 щодо збільшення суми кредиту на 2400,00 грн.

Позивач (полковник) перебуває на військовій службі у Національному університеті оборони України. У Збройних силах України з 27.07.1998 по теперішній час, що підтверджується Довідкою Міністерства оборони України №182/4/88/1/464 від 05.06.2024.

За змістом довідки Міністерства оборони України №182/4/88/1/881 від 22.08.2024 позивач в період з 16.07.2018 по 29.08.2018 безпосередньо брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях.

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 28.08.2024 з проханням припинити нарахування відсотків за споживчим кредитом та зарахувати сплачені на користь відповідача відсотки в рахунок тіла кредиту.

Відповідач листами від 10.09.2024 №2946 та від 15.10.2024 №№3510 відмовив у задоволенні заяви позивача.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що є військовослужбовцем, учасником бойових дій, проходить дійсну військову службу у Збройних Силах України з 27.07.1998 року по теперішній час та має право на пільги, встановлені ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що підтверджується відповідними доказами.

Відповідач заперечує проти позову виходячи з того, що позивач не надав доказів обов`язкові для військовослужбовців, які проходять інший вид військової служби. При цьому відповідач не заперечує факту можливості застосування пільг до позивача, у випадку надання ним відповідних документів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним.

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд дійшов висновку що даний договір за своєю правовою природою є договором кредиту.

За змістом ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

На підтвердження обставин поширення на нього положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей позивач надав суду відповідні докази, з яких вбачається що позивач має звання полковника; перебуває на військовій службі у Національному університеті оборони України; служить у Збройних силах України з 27.07.1998 по теперішній час; працює начальником відділу Національного університету оборони України з 16.01.2024 та в період з 16.07.2018 по 29.08.2018 безпосередньо брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях

У Постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.

Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.

Аналогічна позиція міститься у Постанові Верховного Суду від 04вересня 2024 року у справі № 426/4264/19

Однак, Матеріали справи не містять відповідних документів як доказів звільнення позивача від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом в розумінні пункту 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей».

За змістом положень ст. ст. 76 - 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Надане позивачем Посвідчення НОМЕР_1 від 10.12.2018 свідчить лише про те що позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Довідка Міністерства оборони України №182/4/88/1/881 від 22.08.2024 підтверджує, що позивач в період з 16.07.2018 по 29.08.2018 безпосередньо брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях.

Довідка Міністерства оборони України №182/4/88/1/464 від 05.06.2024 підтверджує, що позивач (полковник) перебуває на військовій службі у Національному університеті оборони України. У Збройних силах України з 27.07.1998 по теперішній час.

Разом з цим, Закон України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» не містить норм, які б звільняли позичальника від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом протягом особливого періоду у зв`язку з наявністю у нього статусу учасника бойових дій.

Суд зазначає, що положення зазначеного закону стосуються виключно мобілізованих позичальників та за фактичних обставин у справі, встановлених під час неодноразового її розгляду, на спірні правовідносини не поширюються.

За змістом ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку про залишення позову без задоволення.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 18, 133, 141, 259, 263-265, 280-282, 289, ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит», про захист прав споживачів - залишити без задоволення;

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 );

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» (юридична адреса: 04070, м. Київ, вул. Андріївський узвіз, 1А, ідентифікаційний код: 43979069);

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення;

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Гребенюк