Єдиний унікальний номер справи 211/5481/25
Номер провадження 2/211/2582/25
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

22 травня 2025 року суддя Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Гонтар А.Л., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривий Ріг Криворізького району Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про усунення перешкод розпорядження власним майном шляхом скасування арешту, -

ВСТАНОВИЛА:

19 травня 2025 до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривий Ріг Криворізького району Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про усунення перешкод розпорядження власним майном шляхом скасування арешту

Позов обґрунтовано тим, що 11 серпня 2015 року щодо позивача ОСОБА_1 на підставі постанови державного виконавця Довгинцівського ВДВС №43337021 від 08 вересня 2014 року зареєстровано обтяження на все нерухоме майно. 21 вересня 2017 року виконавче провадження АСВП №433337021 завершене, а у позивача на сьогодні відсутня можливість на власний розсуд розпоряджатись власним майном через наявний арешт.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суддя дійшла висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 24 травня 2021 року по справі № 712/12136/18 провадження № 61-4726сво19 вказав, що одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до статті 447-1 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Оскільки позивач ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні, суддя приходить до висновку про те, що він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Арешт на майно ОСОБА_1 , який є боржником у виконавчому провадженні, накладено з метою забезпечення виконання рішення суду, а тому він не може бути позивачем у цій справі й така справа не підлягає розгляду у позовному провадженні, отже, провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Схожі правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 904/51/19, у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18, у постановах Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 127/11276/20, від 08 вересня 2021 року у справі № 369/3757/20, від 01 грудня 2021 року у справі № 201/6486/20, від 19 січня 2022 року у справі № 577/4541/20.

Суддя також зауважує, що оскільки боржник як сторона виконавчого провадження у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, звернення з вимогою, щодо оскарження рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України буде ефективним способом захисту.

Аналогічні висновки наведені в Постанові Дніпровського апеляційного суду від 20 червня 2023 року по справі № 932/6245/22, Провадження № 22-ц/803/5902/23.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.2 ст.186 ЦПК України, про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу.

Керуючись ст. 186 ЦПК України, суддя

УХВАЛИЛА:

у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривий Ріг Криворізького району Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про усунення перешкод розпорядження власним майном шляхом скасування арешту - відмовити.

Відповідно до ч.3 ст.186 ЦПК України, до ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, що надсилається заявникові, додаються позовні матеріали. Копія позовної заяви залишається в суді.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів. У разі скасування цієї ухвали позовна заява вважається поданою в день первісного звернення до суду.

Суддя: Гонтар А. Л.