Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Іванова А.П.,

при секретарі Боті О.І.,

за участі заявниці ОСОБА_1 ,

представника заявниці ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи Шведи О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Міністерство оборони України, Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу,

встановив:

Представник заявниці адвокат Смірнова Г.В. звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання заявниці з померлим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період часу з 21 липня 2006 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обґрунтування поданої заяви вказує, що заявниця з 21 липня 2006 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 загинув в районі проведення бойових дій Донецької області. В період спільного проживання у заявниці та ОСОБА_3 народилася спільна дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , де у свідоцтві про народження їх записано батьками. У сповіщенні сім`ї (близьких родичів) ІНФОРМАЦІЯ_5 заявниця зазначена, як дружина, оскільки ОСОБА_3 зазначений, як її чоловік.

Заявниця та ОСОБА_3 впродовж спільного проживання і по день смерті жила з ним однією сім`єю, вони виховували спільну дочку, спільно займалися побутом, спільно вирішували питання життєзабезпечення сім`ї, витрачаючи кошти на спільні цілі, мали спільний бюджет, спільно проводили дозвілля, святкували дні народження та інші події. З часу проживання у сім`ї заявниця виконувала обов`язки дружини, а ОСОБА_3 , виконував обов`язки чоловіка та батька. ОСОБА_3 турбувався про заявницю, забезпечував її та дітей матеріально. Вони були пов`язані спільним побутом, одним місцем проживання, спільним бюджетом. Як заявниця, так і ОСОБА_3 з відповідальністю ставилися до виховання та навчання дочки, в однаковій мірі цікавилися проблемами своєї дитини, разом відвідували батьківські збори, були присутні на дитячих ранках, весь вільний час проводили в сім`ї з дитиною, а також спільно брали участь у вихованні дітей заявниці від першого шлюбу. Заявниця була домогосподаркою в сім`ї, займалася доглядом, вихованням дітей, готувала їжу, разом з ОСОБА_3 приймала участь у вирощуванні городніх культур, спільно будували будинок, дбайливо відносилися до житлового приміщення в якому проживали та надвірних споруд. Вони разом працювали задля сім`ї. Встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу наддасть Заявниці змогу реалізувати соціально економічні права, зокрема пов`язані із отриманням соціальних виплат, пенсій, пільг, субсидій, грошової компенсації (допомоги), у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 , а також надання статусу члена сім`ї загиблого захисника. Крім того, встановлення вказаного факту необхідне заявниці для вжиття заходів щодо подальшої реалізації права на отримання грошової компенсації (допомоги) у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 .

В судовому засідання заявниця просила встановити факт постійного проживання із загиблим ОСОБА_3 та пояснила, що познайомилась із ОСОБА_3 , деякий час зустрічалась з ним, а вже з липня 2006 вони стала проживати однією сім`єю. Шлюб не реєстрували, оскільки в неї було двоє дітей від попереднього шлюбу і вони боялись, що укладення шлюбу негативно вплине на них. Від спільного проживання з ОСОБА_3 народилась донька ОСОБА_4 . В період спільного проживання вони в с, Оноківці побудували будинок, мали спільний бюджет, піклувалися один про одного, як чоловік і дружина, спільно виховували дітей, придбавали речі, тощо. Після мобілізації ОСОБА_3 вони хотіли офіційно укласти шлюб, подавали відповідну заяву, однак із-за загибелі ОСОБА_3 не встигли цього зробити.

Представник заявниці вимоги ОСОБА_1 підтримала в повному обсязі.

В судовому засідання представник заінтересованої особи Міністерства оборони України заявила про те, що вважає, що в даній справі спір про право відсутній, однак доказів того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали, як чоловік і жінка без шлюбу однією сім`єю недостатньо, тому просила суд відмовити у задоволенні заяви.

В судове засідання заінтересовані особи представники Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 не з`явилися, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Заслухавши учасників, з`ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши докази, якими дані обставини обґрунтовуються, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Відповідно до ч. ч 2,4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Верховний Суд у своїй постанові від 30 жовтня 2019 року у справі №643/6799/17 зазначив, що проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.

Згідно з акту про фактичне проживання особи без реєстрації, виданим Директором Приватного підприємства «Ужгородський будинковий Сервіс» від 17 грудня 2024 року, який складено та підписано громадянами України ОСОБА_5 , яка проживає за адресом АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 , яка проживає за адресом АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 , яка проживає за адресом АДРЕСА_3 , які є мешканцями будинку АДРЕСА_1 , останні засвідчують те, що ОСОБА_3 проживав однією сім`єю з ОСОБА_1 17 років, вели спільне господарство, виховували дітей та спільно проживають з 21 липня 2006 року у квартирі АДРЕСА_4 .

Довідкою за № 402, виданою Приватним підприємством «Ужгородський будинковий Сервіс» від 17 грудня 2024 року, стверджується, що ОСОБА_3 фактично проживав з 21 липня 2006 року і до дня смерті за адресом АДРЕСА_5 з цивільною дружиною ОСОБА_1 , вели разом спільне господарство.

Відповідно до довідки № 404, виданою Приватним підприємством «Ужгородський будинковий Сервіс» від 17 грудня 2024 року, ОСОБА_1 дійсно проживає за адресом АДРЕСА_5 в такому складі сім`ї: - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 - син; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 - син; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - донька.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 22 квітня 2022 року (видано повторно), ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 .

Згідно з довідки № 3715 військової частини НОМЕР_2 від 02 серпня 2024 року та копії військового квитка ОСОБА_3 останній перебував на військовій службі у військові частини НОМЕР_2 з 18 липня 2024 року до 10 вересня 2024 року.

Відповідно до копії військового квитка ОСОБА_3 з 11 вересня 2024 року за номером наказу № 293, командира військової частини НОМЕР_3 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини.

Копією сповіщення, адресованого ІНФОРМАЦІЯ_5 №27538 від 26.11.2024, стверджується, що ОСОБА_3 загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 в районі населеного пункту Торецьк, Донецької області.

Згідно з копії свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 03 грудня 2024 року ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в Донецькій області місто Торецьк.

Згідно з лікарського свідоцтва про смерть № 5186м/ 2248с від 28 листопада 2024 року смерть настала у зоні проведення військових дій через вибухову травму ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу заявниці та ОСОБА_3 надано письмові свідчення ряду осіб: ОСОБА_12 , яка проживає за адресом АДРЕСА_6 , ОСОБА_13 , яка проживає за адресом АДРЕСА_7 , ОСОБА_14 , яка проживає за адресом АДРЕСА_2 та ОСОБА_15 , яка проживає за адресом АДРЕСА_8 , ОСОБА_16 яка проживає за адресом АДРЕСА_8 , ОСОБА_17 , який проживає за адресом АДРЕСА_8 , ОСОБА_18 , яка проживає за адресом АДРЕСА_9 . Вказані свідки засвідчують, що Заявниця, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживав однією сім`єю 17 років з 21 липня 2006 року і до дня смерті за адресом АДРЕСА_5 , піклувались одне про одного, вели спільне господарство, будували разом будинок за адресом АДРЕСА_8 , виховували разом дітей, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 від першого шлюбу Заявниці та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 їх спільну дитину, разом купляли речі, разом харчувалися, допомагали одне одному, вели спільний побут, мали взаємні обов`язки та права.

В судовому засіданні неповнолітня ОСОБА_4 підтвердила, що її маті ОСОБА_1 та її батько ОСОБА_3 дійсно проживали разом, як чоловік і жінка, мали спільний бюджет, спільно будували будинок, спільно займались її вихованням і утриманням, всі рідні і знайомі знали їх, як чоловіка і жінку.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_5 , ОСОБА_18 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 .. ОСОБА_17 дали аналогічні покази і підтвердили, що знали ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як чоловіка і дружину, що вони разом проживали приблизно з 2006 року, в АДРЕСА_10 , при цьому спільно будували будинок в с. Оноківці. Разом вони виховували двох дітей ОСОБА_1 від першого шлюбу та мали одну спільну дитину. Підтвердили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мали спільний бюджет, ОСОБА_3 працював на будівництвах, їздив на заробітки, ОСОБА_1 працювала нянею, гроші витрачали спільно на придбання речей та побутової техніки. Свідки підтвердили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вели спільне господарство, мали спільний побут та спільний бюджет.

На підтвердження розглядуваного факту заявницею надано: платіжні інструкції, якими підтверджується поповнення заявницею ОСОБА_3 мобільного рахунку, перерахування останнім заявниці грошових коштів; підтвердження надсилання поштових відправлень заявницею ОСОБА_3 і навпаки; фото постійного обміну інформацією у вигляді повідомлень/дзвінків в месенджері Viber між заявницею та ОСОБА_3 ; фотокартки із зображенням заявниці та ОСОБА_3 , в т.ч. з іншими членами родини, у побутовій обстановці, зокрема ОСОБА_3 здійснює ремонт будинку тощо; накладна із засвідченням факту придбання ОСОБА_3 вікон в будинок за адресою місця проживання його та заявниці.

Окрім цього в матеріалах справи наявна заява ОСОБА_3 від 19.08.2024 №8494, адресована з в/ч НОМЕР_2 до відділу ДРАЦС у м. Ужгороді, з проханням зареєструвати шлюб із заявницею, заява від ОСОБА_1 , адресована начальнику ІНФОРМАЦІЯ_5 , про виплату допомоги за загиблим ОСОБА_3 їй та її доньці - ОСОБА_4 .

Також з платіжних інструкцій вбачається отримання заявницею соціальних виплат після загибелі ОСОБА_3 .

Також судом досліджено свідоцтво про розірвання шлюбу від 07.11.2006 серії НОМЕР_5 між ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , за яким останні перебували у зареєстрованому шлюбі, однак розірвали такий 07.11.2021; свідоцтво про смерть серії НОМЕР_6 від 16.05.2003, за яким ОСОБА_25 (прим. батько ОСОБА_3 ) помер ІНФОРМАЦІЯ_10 , свідоцтво про смерть серії НОМЕР_7 від 17.06.2024, за яким ОСОБА_26 (прим. мати ОСОБА_3 ) померла ІНФОРМАЦІЯ_11 , наданими стороною заявника у підтвердження факту відсутності інших, повнолітніх, членів сім`ї загиблого.

Необхідність встановлення розглядуваного факту викликана тим, що померлий був військовослужбовцем, помер під час виконання службових обов`язків, а відтак члени його родини мають право на отримання грошової допомоги та пільг, передбачених ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII), який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.

Відповідно до частини другої статті 16 Закону № 2011-ХІІ встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, відповідно до пункту 1 одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

Згідно зі ст. 16-1 Закону № 2011-ХІІ,у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті. За наявності особистого розпорядження право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, на користь яких складено таке особисте розпорядження, у розмірі частки, визначеної в такому розпорядженні у відсотках. Незалежно від змісту особистого розпорядження право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки загиблої (померлої) особи у розмірі 50 відсотків частки, яка належала б кожному з них у разі призначення і виплати одноразової грошової допомоги за відсутності особистого розпорядження. У разі відсутності особистого розпорядження або за наявності неохопленої особистим розпорядженням частки розміру одноразової грошової допомоги право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги (її частки) мають особи, визначені у пункті 4 цієї статті, у рівних частках.

У пункті 4 статті 16-1 Закону № 2011-ХІІ зазначено, що до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Для встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України, де визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки саме як членів сім`ї.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) і зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)».

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі № 1-8/99 за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», частин четвертої і п`ятої статті 22 Закону України «Про міліцію» та частини шостої статті 22 Закону України «Про пожежну безпеку» (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») вказано, що обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Встановлення факту проживання однією сім`єю передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин (спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України), оскільки самі по собі, наприклад, факти спільної присутності їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між особами є усталені відносини, притаманні сім`ї.

Наведене узгоджуються із правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19), неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61- 5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61- 11607св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61- 44641св18), від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61- 42601св18), від 08 грудня 2021 року у справі № 531/295/19 (№ 61-3071св21), та інших. У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 587/302/16 (провадження № 61- 18522св18) Верховний Суд указав, що закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Згідно з частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За правилами статей 13, 81 ЦПК України обов`язок доведення обставин, на які посилаються сторони, покладається на кожну із сторін. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Надані стороною заявника докази підтверджують факт спільного проживання заявниці із загиблим ОСОБА_3 , останні перебували у шлюбі, однак розлучилися в 2006 році, після проживали спільно без реєстрації шлюбу, в 2009 році у них народилася спільна донька. Окрім цього ОСОБА_3 приймав участь у вихованні двох дітей заявниці від попереднього шлюбу. Заявниця та загиблий проживали за однією адресою, вели спільне господарство та були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет та взаємні права й обов`язки, як щодо виховання дітей, так і щодо користування спільним майном. Досліджені судом докази, зокрема покази свідків, засвідчують реальність сімейних відносин між заявницею та загиблим, в свою чергу покази свідків повністю узгоджуються із дослідженими в судовому засіданні доказами.

Окрім цього суд враховує, що сповіщення про загибель ОСОБА_3 надійшло саме ОСОБА_1 , як дружині ОСОБА_3 .

Відтак заявлений заявницею факт спільного проживання з померлим однією сім`єю без реєстрацію після 2006 року знайшов своє підтвердження під час розгляду заяви, а отже така підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 12, 76-81, 247, 258-259, 263-265, 273, 293-294, 315, 319, 351-356 ЦПК України, суд

ухвалив:

Встановити факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживали однією сім`єю, як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період часу з 21.07.2006 по ІНФОРМАЦІЯ_13 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов