ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/940/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/2239/25 Категорія: на ухвалу Скляренко В. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіГончар Н.І., Карпенко О.В.
секретар Любченко Т.М.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Юрченка Ю.І. на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.03.2025(повний текст складено 25.03.2025,суддя в суді першої інстанції Скляренко В.М.) про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в :

18.03.2025 ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , яким просить стягнути з відповідача на його користь 14 818 342,10 грн, з яких 7 500 000 грн сума позики, 1 325 445,19 грн проценти за користування позикою, 5 062 235,56 грн інфляційні втрати та 930 661,33 грн 3 % річних, нарахованих відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

З позовом до суду надійшла заява ОСОБА_2 про забезпечення позову, в якій він просив накласти арешт на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , а саме на: частку житлового будинку, загальною площею 488,1 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; частку земельної ділянки загальною площею 0,114га з кадастровим номером :01:016:0066, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вказаного нерухомого майна.

В обґрунтування заяви ОСОБА_2 вказав, що відповідно до боргової розписки від 10.09.2019 позивач позичив відповідачу грошові кошти, які останній зобов`язувався повернути до 11.09.2021. Однак, станом на день звернення до суду, відповідач свої зобов`язання з повернення коштів не виконує. Заявник вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити виконання рішення суду, з огляду на позицію відповідача, а саме його ухилення від врегулювання спору в позасудовому порядку.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.03.2025вказану заяву про забезпечення позову задоволено та накладено арешт на зазначені в заяві об`єкти нерухомого майна шляхом заборони суб`єктам владних повноважень, державним реєстраторам, нотаріусам, іншим органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати реєстраційні дії, що стосуються відчуження вищезазначеного нерухомого майна.

Суд першої інстанції вказав, що наявність можливості у відповідача на відчуження вищевказаного майна може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення суду (у випадку задоволення позову) або ефективний захист прав позивача, тому є підстави для забезпечення позову.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції представник ОСОБА_1 адвокат Юрченко Ю. І. подав 14.04.2025 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить ухвалу скасувати та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що в заяві про забезпечення позову заявником не доведено, що його права можуть бути порушені у разі невжиття заходів забезпечення позову та невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не надано жодних доказів реального наміру відповідача відчужити своє майно та бажання навмисно ухилитися від виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Також скаржник вказує, що оскаржуваною ухвалою порушено право власності відповідача та третіх осіб та право на захист і на ознайомлення з матеріалами справи, на участь в судовому засіданні і надання своїх заперечень, оскільки суд не повідомляв його в жодний спосіб про дату та час розгляду заяви позивача про забезпечення позову.

Скаржник звертає увагу на той факт, що в справі № 369/2856/22, предметом якої є стягнення тих самих коштів, про стягнення яких позивач повторно подав позовну заяву, ще триває розгляд справи і ухвала від 18.03.2025 р. про залишення аналогічного позову без розгляду і скасування арешту не вступила в законну силу і безпідставний арешт все ще діє.

Крім того, вказує, що позивачем пропущено строк позовної давності, так як з 11.09.2021, коли нібито, за твердженням позивача, мало відбутися повернення позики, по дату подання позову - 18.03.2025 вже спливло понад 3 роки позовної давності.

Зазначає, що заява про забезпечення позову не містить жодних пропозицій щодо зустрічного забезпечення, не зважаючи на те, що позов безпідставний, вимоги про забезпечення також ,і це порушує права відповідача та заподіює йому шкоду.

Вказує, що оскаржувана ухвала винесена в порушення прав інших співвласників арештованого будинку та земельної ділянки, а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Також скаржник наголошує на тому, що він не підписував боргову розписку.

У відзиві на апеляційну скаргу представник заявника адвокат Штепа Р.П. просив відмовити у задоволенні апеляційної скарг та залишити без змін оскаржувану ухвалу. Вказує, що аргументи апеляційної скарги ґрунтуються на власному тлумаченні і розумінні представником відповідача спірних правовідносин та положень законодавства, вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій про задоволення заяви про забезпечення позову, а відтак не дають підстав вважати, що місцевим судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.03.2025 року (номер інформаційної довідки 419036097) частина житлового будинку, загальною площею 488,1кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та частина земельної ділянки, загальною площею 0,114га, з кадастровим номером :01:016:0066, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належать на праві власності відповідачу ОСОБА_1 .

Питання про застосування заходів забезпечення позову, яке вирішувалося судом в оскарженій ухвалі, регламентується Главою 10 Розділу І ЦПК України.

У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено види забезпечення позову, зокрема, п.1 шляхом накладення арешту на майно та п.2- заборони вчиняти певні дії.

Згідно ч.10 ст.150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

У постанові ВП ВС від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Таким чином, при розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Окрім того, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Застосовуючи забезпечення позову у даній справі, суд першої інстанції у цій справі виходив з обґрунтованості заяви про забезпечення позову та того, що наявність реальної можливості у відповідача на відчуження вищевказаного майна може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення суду, у випадку задоволення позову, або ефективний захист прав позивача на стягнення заборгованості, у тому числі, шляхом звернення стягнення на нерухоме майно відповідача.

Такий висновок суду першої інстанції по суті вимог заяви щодо необхідності застосування заходів забезпечення позову апеляційний суд вважає вірним, з урахуванням таких міркувань.

Висновки про необхідність забезпечення позову, про що вказав суд першої інстанції, є обґрунтованими, а посилання скаржника на те, що оскаржувана ухвала грубо порушує права та інтереси скаржника не являються підставою для скасування постановленої ухвали, адже скаржником не доведено, що співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову переважатиме над тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони власнику майна здійснювати певні дії.

Посилання в апеляційній скарзі щодо необґрунтованості заяви про забезпечення позову є суб`єктивним судженням скаржника і на правильність рішення суду про необхідність застосування забезпечення позову не впливає, адже характер позовних вимог у справі про стягнення заборгованості у значній сумі свідчить про об`єктивно можливе ускладнення виконання рішення суду по суті спору у разі відчуження під час судового розгляду відповідачем свого нерухомого майна.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо того, що судом першої інстанції порушено право відповідача на захист і на ознайомлення з матеріалами справи, на участь в судовому засіданні і надання своїх заперечень, оскільки суд не повідомляв його про дату та час розгляду заяви позивача про забезпечення позову.

Так відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Доказів відмови судом скаржнику в праві ознайомлення з матеріалами справи останнім не надано.

Скаржник стверджує в апеляційній скарзі про те, що суд не повинен був розглядати заяву про забезпечення позову, так як є інша справа № 369/2856/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яка залишена без розгляду і в ній також було застосовано заході забезпечення позову. Проте колегія відхиляє вказані доводи, оскільки застосування заходів забезпечення позову в іншій справі не свідчить про належну забезпеченість позовних вимог в даній справі.

Колегія суддів відхиляє доводи скаржника щодо того, що він не підписував боргову розписку, а також щодо пропуску строків позовної давності у справі, оскільки дані обставини не входить до предмету доказування при вирішенні процесуального питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, а має враховуватися вже при ухваленні рішення по суті спору.

Апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про те, що оскаржувана ухвала винесена в порушення прав інших співвласників, яким належить також частки у житловому будинку, оскільки забезпечення позову в даному випадку стосується виключно належної відповідачу частки у нерухомому майні.

Стосовно того, що заява про забезпечення позову не містить жодних пропозицій щодо зустрічного забезпечення, апеляційний суд зауважує, що наведене не позбавляє відповідача права звернутися з клопотанням про зустрічне забезпечення окремо у встановленому законом порядку.

Одночасно апеляційний суд звертає увагу на те, що забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

При цьому, апеляційний суд вважає, що такий вид забезпечення позову як накладення арешту на майно не буде повністю відповідати вимогам закону та принципу балансу інтересів сторін, адже застосування такого виду забезпечення позову як арешт полягає не тільки в обмеженні права володіння і розпорядження спірним майном, але й у праві на користування таким майном (державний виконавець при здійсненні виконання судового рішення про забезпечення позову, відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження», має здійснити опис арештованого майна за актом арешту і опису майна, та вчинити відповідні дії по забороні будь-яким особам використовувати таке майно за призначенням, обмеживши до нього доступ), що може привести до необґрунтованого обмеження власника майна, серед якого є і житлові приміщення, оскільки застосування арешту унеможливлює реальне користування житлом і призводить до порушення житлових прав власника майна.

Більш того, колегія суддів звертає увагу на те що законодавець у ч.1 ст. 150 ЦПК відокремлює (а не ототожнює) такі види забезпечення позову як накладення арешту та заборону вчиняти певні дії. Однак, в даній справі заявником не доведено суду необхідність одночасного застосування двох різних видів забезпечення позову: як арешт, враховуючи його специфічність, а саме: неможливість фактичного використання власником свого майна, і заборону вчиняти певні дії, при застосуванні якого особа може володіти і користуватися майном, однак позбавлена можливості розпоряджатися ним.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що належним видом забезпечення позову, який відповідатиме меті застосування такого забезпечення, буде саме застосування заборони відчуження відповідного майна.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Отже ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.03.2025про забезпечення позову у даній справі слід змінити, виключивши вказівку про арешт на усі зазначені в заяві про забезпечення позову об`єкти нерухомого майна, в решті - ухвала має бути залишена без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

апеляційну скаргу задовольнити частково.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.03.2025про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів змінити, вказавши, що позов у справі забезпечується шляхом заборони суб`єктам владних повноважень, державним реєстраторам, нотаріусам, іншим органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати реєстраційні дії, що стосуються відчуження вищезазначеного нерухомого майна.

У решті ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.03.2025про забезпечення позову у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Суддя-доповідач

Судді