Справа № 130/2532/23
Провадження № 22-ц/801/1032/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Порощук П. П.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 рокуСправа № 130/2532/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів Копаничук С.Г., Оніщука В.В.,

за участі секретаря судового засідання Кобенди Ю.О., представника ТОВ «Поділля Агропродукт» Барішевського О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10 лютого 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт», третя особа, що не заявляє самостійних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротал» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

в с т а н о в и в :

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт», третя особа, що не заявляє самостійних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротал» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, мотивуючи свої вимоги тим, що йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії №2-370 належить земельна ділянка з кадастровим номером :06:005:0067, площею 3,933 га, яка розташована на території Потоківської сільської ради Жмеринського району Вінницької області.

15.09.2015 року ним було укладено договір оренди землі з ТОВ «Агротал» терміном на 7 років. Проте він дізнався, що обробіток його земельної ділянки здійснює ТОВ «Поділля Агропродукт», при цьому жодних договорів з відповідачем щодо передачі йому в оренду земельної ділянки не підписував, згоду на обробіток не надавав. Право оренди земельної ділянки зареєстроване за ТОВ «Поділля Агропродукт» на підставі додаткової угоди №1 від 28.06.2018 року про заміну сторони та внесення змін до оренди землі №б/н від 15.09.2015 року. Його земельна ділянка безпідставно перебуває у фактичному користуванні відповідача, чим порушено його право користування майном, а тому земельна ділянка має бути повернута власнику.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10 лютого 2025 року позов задоволено.

Усунуто перешкоди в користуванні ОСОБА_1 земельною ділянкою загальною площею площею 3,933 га, кадастровий номер :06:005:0067, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Потоківської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, шляхом повернення земельної ділянки від Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт».

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Агропродукт" (смт. Браїлів Жмеринського району Вінницької області, вул. Заводська, 7, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ід.н. НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 суму судового збору 1073,60 грн, витрати за проведення експертизи в сумі 7 572,80 грн та понесені судові витрати в розмірі 14 000 грн, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись з такими рішеннями суду, ТОВ «Поділля Агропродукт» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії №2-704 являється власником земельної ділянки з кадастровим номером :06:005:0067, площею 3,9330 га, яка розташована на території Потоківської сільської ради Жмеринського району Вінницької області (а.с.8-9 т.1).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Кметюк С.А. зареєстровано право оренди за договором оренди землі б/н від 15.09.2015 року. Право оренди зареєстровано на підставі договору оренди землі №б/н від 15.09.2015 та додаткової угода номер 1 від 28.06.2018 року, згідно з якою термін дії договору оренди продовжений до 26.06.2025, з правом пролонгації та правом передачі земельної ділянки в піднайм (суборенду) (а.с.11-12 т.1).

Відповідно висновку експерта Вінницького відділення КНДІСЕ Міністерства юстиції України №1929/24-21 від 01.10.2024 року підпис у додатковій угоді №1 від 28.06.2018 року (про заміну сторони та внесення змін для Договору оренди) до договору оренди землі від 15.09.2015 року укладеній між ОСОБА_1 , ТОВ «Агротал» та ТОВ «Поділля Агропродукт» виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою (а.с.182-185 т.1).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 договору про передачу її новому орендарю не підписував, а захистити своє право власності в інший спосіб ніж судовий, позивач не може, тому його звернення з позовною вимогою про усунення перешкод в користуванні належною йому як власнику, земельною ділянкою, шляхом повернення земельної ділянки за досліджених в судовому засіданні обставин справи, є належним способом захисту прав та законних інтересів і позовні вимоги є обґрунтованими.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки вони не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За змістом статті 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних відносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних відносин), договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень частини першої статті 640 ЦК України слідує, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Частиною першою статті 93 Земельного кодексу України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Порядок укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі визначається Законом України «Про оренду землі».

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови (стаття 15 Закону України «Про оренду землі»).

Статтями 125 і 126 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Із положень ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» слідує, що державній реєстрації прав підлягає право оренди земельної ділянки.

Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що правочином є вольова дія учасників цивільних відносин, яка спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Указані цивільно-правові результати мають бути досягнуті внаслідок правомірних дій суб`єктів цивільного права.

У двосторонньому правочині волевиявлення сторін повинно бути взаємним (зустрічним) і спрямованим на досягнення спільної мети. Такі правочини називаються договорами.

Цивільне законодавство встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину, зокрема зміст правочину має бути зафіксований у документі, підписаному сторонами. Отже, підпис є невід`ємним елементом (реквізитом) письмової форми договору, наявність підпису підтверджує наміри та волевиявлення сторін, а також забезпечує їх ідентифікацію.

Договір є укладеним, якщо сторони з дотриманням установленої законом форми досягли згоди (домовленості) щодо всіх істотних умов договору.

Право оренди це один із видів речового права на чуже майно, в тому числі на земельну ділянку, яке складається з права тимчасового володіння та користування майном. Відносини, пов`язані з орендою землі, здійснюються на договірних засадах.

За своєю правовою природою договір оренди землі є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої орендодавець зобов`язується передати орендареві земельну ділянку у строкове володіння та користування, а орендар, у свою чергу, зобов`язується використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням для особистої мети та вносити орендодавцеві плату за землю (орендну плату).

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

За загальним правилом договір оренди землі є укладеним з моменту, коли сторони досягли згоди з усіх істотних умов, а саме з моменту підписання ними договору. Разом із тим, якщо інше не передбачено умовами договору, цей договір набирає чинності з часу державної реєстрації права оренди земельної ділянки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц сформульовано правовий висновок про те, що підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Якщо сторони не досягли згоди з істотних умов договору оренди землі, то такий договір є неукладеним, тобто такий, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Водночас у постанові від 26 жовтня 2022 року (справа №227/3760/19-ц) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за змістом законодавчого регулювання, наведеного як у загальних положеннях про правочини, так і в спеціальних приписах глави 58 ЦК України, якщо договір оренди (найму) будівлі хоча й має ознаки неукладеного, але виконувався обома його сторонами, то така обставина захищає відповідний правочин від висновку про неукладеність і в подальшому він розглядається як укладений та чинний, якщо тільки не є нікчемним чи оспорюваним з інших підстав.

Тобто суду необхідно встановити не просто факт використання спірного майна орендарем, а й те, чи сплачував орендар за таке використання орендодавцю та його правонаступникам і чи приймали вони таку оплату. У разі якщо договір виконувався обома сторонами (зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі), то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір оренди вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше).

Висловлене вище про можливість визначити фактичне укладення правочину у спосіб його виконання (за відсутності законодавчих застережень про інше) не суперечить викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) правовому висновку про те, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 і Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 дійшли висновку про те, що не можна вважати неукладеним договір після його повного або часткового виконання сторонами.

Звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою ОСОБА_1 вказував, що не підписував оспорювану додаткову угоду № 1 від 28.06.2018 року про заміну сторони та внесення змін до Договору оренди землі № б/н від 15.09.2015 року, на підставі якого ТОВ «Поділля Агропродукт» користується його земельною ділянкою, площею 3,9330 га, кадастровий номер :06:005:0067, із цільовим призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Потоківської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, що підтверджує висновок судової почеркознавчої експертизи № №1929/24-21, складений 01 жовтня 2024 року судовим експертом Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Лілією Сімчук.

Відповідно до вказаного висновку підпис у додатковій угоді №1 від 28.06.2018 року (про заміну сторони та внесення змін для Договору оренди) до договору оренди землі від 15.09.2015 року, укладеній між ОСОБА_1 , ТОВ «Агротал» та ТОВ «Поділля Агропродукт» виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Водночас, як встановлено судом першої та апеляційної інстанції та не спростовано матеріалами справи і самим позивачем ОСОБА_1 те, що він отримував орендну плату за користування земельною ділянкою, площею 3,9330 га, кадастровий номер :06:005:0067, із цільовим призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Потоківської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, що передбачена оспорюваною додатковою угодою № б/н про зміну сторони та внесення змін до договору оренди землі № б/н від 15.09.2015 року.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

У постанові Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі № 567/1437/19 (провадження № 61-18670св21) Верховний Суд погодився з судами попередніх інстанцій у цій справі про відмову у задоволенні позову про визнання договорів оренди землі недійсними, у тому числі, з тих підстав, що орендар користувався спірними земельними ділянками і виконував свої зобов`язання за договором в частині сплати орендної плати.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що дії позивача ОСОБА_1 , який не оспорює фактів отримання ним орендної плати за 2018-2024 роки, водночас стверджуючи, що договір між сторонами є неукладеним та просить усунути йому перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом її повернення, є недобросовісними.

Отже, хоча позивач не підписував додаткової угоди №б/н від 28.06.2018 про заміну сторони та внесення змін до Договору оренди землі б/н від 15.09.2015, однак отримуючи орендну плату висловив волевиявлення на продовження договірних відносин сторін, а тому правові підстави у ТОВ «Поділля Агропродукт» на використання його земельної ділянки були.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Відповідно до положень частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України з ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 1 816,80 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» задовольнити.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10 лютого 2025 року скасувати і ухвалити нове.

Відмовити в задоволені позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт», третя особа, що не заявляє самостійних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротал» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 816,80 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21 травня 2025 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: С.Г. Копаничук

В.В. Оніщук