Справа № 697/1529/24
Провадження № 2/697/117/2025
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Скирди Б.К.,

за участю секретаря судового засідання Васянович Ю.В.,

позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 ,

представника позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом адвоката Гончарука А.В.,

відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 ,

представника відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом адвоката Ткач В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Канів, Черкаської області цивільну справу в порядку загального позовного провадження за первісним позовом ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Гончарук Андрій Володимирович до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 в інтересах якого діє адвокат Ткач Вікторія Олександрівна до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач за первісним позовом відповідач за зустрічним) в інтересах якої діє адвокат Гончарук А.В. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі також ОСОБА_2 , відповідач за первісним позовом позивач за зустрічним) про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 19.07.2019 позивач та ОСОБА_2 зареєстровали шлюб у Канівському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Черкаської області, про що було складено актовий запис № 182 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу позивач та відповідач мають спільних дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачкою.

Сумісним подружнім життям з відповідачем проживали до січня 2024 року.

На цей час шлюб між сторонами за рішенням суду припинено, питання аліментних зобов`язань між сторонами вирішено в судовому порядку.

За обставин того, що відповідач в досудовому порядку не реагує на інші дозволені законом можливості вирішення питання щодо спірного нерухомого майна, позивачкою прийнято рішення розв`язати це питання виключно в судовому порядку.

Під час шлюбу позивачкою та відповідачем у власність для потреб сім`ї було придбано нерухоме майно, а саме 20.10.2021 за наслідками укладення договору купівлі-продажу сторони набули права спільної сумісної власності на об`єкт житлової нерухомості двокімнатну квартиру загальною площею (кв.м): 36,6, житлова площа (кв.м.): 25,4, матеріали стін цегла, розміщена на першому поверсі двоповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

На цей час за наслідками припинення шлюбу, позивач в спосіб визначений законом вважає за необхідне визнати набуте майно, придбане або створене під час шлюбу, спільною сумісною власністю подружжя, оскільки власником цього нерухомого майна у письмових документах та електронній інформації визначений виключно відповідач, що обмежує право позивача вирішувати, впливати на визначення та спосіб користування майном.

Просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нерухоме майно житлову двокімнатну квартиру загальною площею (кв.м.): 36,6, житлова площа (кв.м.): 25,4, матеріали стін цегла, розміщена на першому поверсі двоповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , понесені витрати стягнути з відповідача.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 26.09.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с.35).

31.10.2024 від ОСОБА_2 в інтересах якого діє адвокат Ткач В.О. надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що ОСОБА_2 не заперечує той факт, що 17.07.2019 між ним та ОСОБА_1 було укладено шлюб, зареєстрований у Канівському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (актовий запис № 182) та розірваний рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 13.02.2023. Так само, позивач ОСОБА_2 не заперечує і придбання на його ім`я житлової двокімнатної квартири загальною площею 36,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .

Проте, позивач ОСОБА_2 вважає, що вказана квартира не може бути визнана спільною сумісною власністю подружжя, виходячи з того, що вона була придбана виключно за кошти батька позивача ОСОБА_4 , 1966 року народження, а не за спільні кошти позивача та відповідача.

Факт надання коштів для придбання нерухомості на ім`я позивача його батьком ОСОБА_4 в сумі 2 245,00 грн. завдатку та 140 000,00 грн. є підставою для визнання даних коштів особистою власністю одного з подружжя у зв`язку з тим, що цей факт передачі грошей за домовленістю саме на власні інтереси позивача, не пов`язані з спільними сімейними інтересами. Наступні додаткові поліпшення майна, його ремонт, придбання матеріалів, заміна комунікацій, заміна вікон здійснювались також за фінансування таких виключно за кошти батька ОСОБА_4 та з залученням майстра ОСОБА_5 , пошуком, підвезенням та розрахунком за роботи з яким займався ОСОБА_4 .

Це також підтверджується тими фактами, що за час знайомства та перебування в шлюбі, в період вагітності та після пологів, відповідач ніде не працювала, не мала будь-якого доходу, майна та проживала з позивачем в орендованому житлі.

На час перебування у шлюбі позивач також мав незначні доходи за місцями роботи, які враховуючи витрати по побутовому самозабезпеченню позивачем себе та витрати сім`ї неспівмірні з вартістю об`єкту нерухомості, тому придбати спірну квартиру за кошти сімейного бюджету він самостійно не міг.

Так як кошти на придбання квартири були надані батьком позивача ОСОБА_4 і саме за ці кошти на ім`я позивача було придбано житлову двокімнатну квартиру загальною площею 36,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 позивач вважає, що право спільної сумісної власності на таке майно у відповідача не виникло і це майно є його виключно особистою приватною власністю.

Просить суд прийняти зустрічний позов до спільного розгляду з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя; визнати, що житлова двокімнатна квартира загальною площею 36,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 є особистою приватною власністю ОСОБА_2 (а.с.44-46).

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 25.11.2024 прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 в інтересах якого діє адвокат Ткач В.О. до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя (а.с.87-89).

06.12.2024 від представника позивача за первісним позовом відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 адвоката Гончарука А.В. надійшов відзив на зустрічну позовну заяву в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Пояснив, що під час шлюбу позивачем та відповідачем у власність виключно для потреб сім`ї було придбано нерухоме майно, а саме 20.10.2021 за наслідками укладення договору купівлі-продажу сторони набули права спільної сумісної власності на об`єкт житлової нерухомості двокімнатну квартиру загальною площею (кв.м.): 36,6, житлова площа (кв.м.): 25,4, матеріали стін цегла, розміщена на першому поверсі двоповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час укладення договору купівлі-продажу (умови договору п.20) від відповідача за зустрічним позовом нотаріусом було витребувано та отримано окремо письмову заяву, як від дружини покупця з роз`ясненням всіх суттєвих вимог Цивільного законодавства та Сімейного кодексу про те, що нерухоме майно набувається у шлюбі і відповідач за зустрічним позовом про це надає відповідну письмову згоду з роз`ясненням їй вимог та змісту ст.ст. 60-65 Сімейного кодексу України.

Кошти на придбання квартири були отримані позивачем та відповідачем в результаті доходів від офіційної трудової діяльності, оскільки позивач за зустрічним позовом декілька років працював на підприємстві отримував дохід, що підтверджено додатками до поданої ним зустрічної позовної заяви, в яких тільки за 2021 рік позивачем в якості заробітної плати отримано коштів більше 200 000,00 грн., крім того у сторін були заощадження отримані як подарункові кошти на весілля в сумі 60 000,00 грн. та кошти в сумі 30 000,00 грн., які надали батьки сторін у справі в рівних частках по 15 000,00 грн. кожний.

За ці кошти в загальній сумі 143 000,00 грн. сторонами, перебуваючи в шлюбі, було придбано зазначену квартиру.

Відповідачка за зустрічним позовом дійсно особливої фінансової участі в бюджет придбання квартири особисто не вклала, оскільки на той час перебувала у відпустці по догляду за дитиною по досягненню нею трьох років, тому виконувала ведення домашнього господарства, здійснювала всю побутову працю щодо утримання та збереження родини, працю щодо виховання та утримання дитини, тобто мала поважні причини з приводу відсутності особистого фінансового внеску в бюджет сім`ї.

Вважає, що придбане нерухоме майно є спільною сумісною власністю сторін у справі та бажає отримати юридичну сатисфакцію у вигляді відповідного судового рішення.

За цих обставин, спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки є набутими в період зареєстрованого шлюбу, обставини укладення договору купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна сторонами не оскаржуються.

Оскільки між сторонами у справі будь-якої домовленості не існує, як не існує шлюбного контракту або договору, а тому визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності не може суперечити інтересам сторін (а.с.91-93).

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 06.02.2025 закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.122-123).

Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала первісний позовом та просила визнати квартиру об`єктом спільного майна їх подружжя.

Представник позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом адвокат Гончарук А.В. у судовому засіданні первісний позов та відзив підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував проти первісного позову, просив задовольнити зустрічний позов у повному обсязі та визнати спірну квартиру його особистою приватною власністю.

Представник відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом адвокат Ткач В.О. в судовому засіданні заперечувала проти первісного позову, просила задовольнити зустрічний позов у повному обсязі та визнати спірну квартиру особистою приватною власністю ОСОБА_2 .

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 пояснила, що є матір`ю ОСОБА_7 . В 2019 році її дочка вийшла заміж за ОСОБА_8 . На весіллі були подаровані певні суми коштів. Перший час вони жили на орендованій квартирі, деякий час вони також жили в неї, допоки не сталася пожежа. По оголошенню вона знайшла для дочки і зятя квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Вони поїхали подивилися на цю квартиру, їм ніби все там сподобалося, після чого вирішили її купити. Вартість квартири була орієнтовно 140 000 грн. На її купівлю бралися як спільні кошти дочки і зятя, оскільки останній працював і в нього на той час була не низька зарплата, а також свідок допомагала дочці і зятю своїми коштами. Підтверджує, що спірна квартира придбана за спільні кошти.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 пояснив, що є батьком ОСОБА_8 . Коли його син ОСОБА_9 став спільно проживати з ОСОБА_10 , вони спочатку проживали в орендованому житлі. Однак, проживши спільно деякий час, постало питання купівлі власного житла. Про спірну квартиру йому сказав син ОСОБА_9 . Після чого, вони поїхали туди подивитися. Він запитав сина, чи подобається йому квартира, на що син відповів, що подобається та вони вирішили її купити. Спочатку вони дали власниці квартири невелику суму, на що вона їм віддала ключі від квартири. Враховуючи також те, що квартира потребувала ремонту, вони вирішили спочатку зробити там ремонт, визначався обсяг робіт та кількість матеріалів, що мали бути придбані для виконання ремонтних робіт. Пізніше він повністю розрахувався за купівлю квартири з попередньою її власницею. Загальна вартість квартири складала близько 145 000 грн., точну ціну не пам`ятає, але пам`ятає також, що розраховувався не лише за квартиру, а й за нотаріальне її оформлення. Щоб не виникало суперечок між його сином та ОСОБА_10 з приводу права власності, тому таке право оформили за його сином ОСОБА_9 .

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 пояснила, що є матір`ю ОСОБА_8 . Коли її син ОСОБА_9 став спільно проживати з ОСОБА_10 , вони спочатку проживали в орендованому житлі. Однак, проживши спільно деякий час, постало питання купівлі власного житла. Про спірну квартиру сказав син ОСОБА_9 . Оскільки вона перебувала на роботі, тому квартиру оглядали ОСОБА_9 з батьком. Ця квартира їм сподобалася, тому вирішили її купити. Вартість квартири була орієнтовно 140 000 грн., точну суму не пам`ятає. Розрахунок проводився двома платежами. Перший платіж становив орієнтовно 2400 грн. Другий платіж було сплачено вже при оформленні документів про право власності на квартиру. Про наявність договору купівлі-продажу їй невідомо, оскільки вона такий договір не бачила. Відомо лише, що були написані розписки, однак що в них конкретно зазначено, вона не знає. Будь-якої фінансової участі у купівлі квартири ОСОБА_10 не брала. Квартира придбана за кошти їхнього сімейного бюджету. Право власності на квартиру вирішили оформити на сина ОСОБА_9 .

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 пояснив, що є рідним братом ОСОБА_8 . Батьки давно хотіли купити ОСОБА_9 квартиру. Тому як тільки була можливість, вони купили квартиру його братові ОСОБА_9 за кошти їхнього сімейного бюджету. Всі питання з приводу квартири детально обговорювалися. Він особисто був у спірній квартирі, оскільки займався встановленням сантехніки та допомагав робити ремонт. Оксана будь-якої фінансової участі у придбанні спірної квартири не брала, а квартира придбавалася виключно за кошти їхніх з ОСОБА_9 батьків. Розрахунок за квартиру відбувався двома платежами. Перший платіж був орієнтовно 2300-2400 грн. Другим платежем відбувся повний розрахунок за квартиру. Насправді ж, придбання квартири і оформлення права власності на його брата ОСОБА_9 це був подарунок ОСОБА_9 від батьків.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_13 пояснив, що є знайомим батька ОСОБА_9 ОСОБА_4 . Коли ОСОБА_9 став спільно проживати з ОСОБА_10 , батьки ОСОБА_9 хотіли купити для сина квартиру. Знайшовши потрібну квартиру, вони купили її для сина. Однак ОСОБА_4 право власності на цю квартиру оформив на ОСОБА_9 , хоча свідок рекомендував ОСОБА_4 оформити таке право на себе, однак останній не погодився з метою уникнення будь-яких суперечок між ОСОБА_9 і ОСОБА_10 . Також після купівлі, в квартирі робився ремонт, придбавалася побутова техніка за кошти батька ОСОБА_9 . Будь-якої фінансової участі в купівлі квартири та її ремонті ОСОБА_10 не брала. Також зазначив, що був свідком процесів з пошуку майна для подружжя та займався організацією ремонту.

Заслухавши в судовому засіданні думку учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, судом встановлено наступне.

Згідно вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 27.04.2019 перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області у справі № 697/40/23 від 13.02.2023 (а.с.9).

20.10.2021 ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_14 квартиру АДРЕСА_3 (попередня адреса: АДРЕСА_4 ), що підтверджується договором купівлі-продажу квартири зареєстрованого в реєстрі за № 2149 (а.с.58-59).

Відповідно до п. 4 договору купівлі-продажу квартири, оціночна (ринкова) вартість квартири становить 142 456,00 грн.

Відповідно до п. 20 договору купівлі-продажу квартири, дружина покупця ОСОБА_1 надала свою згоду на купівлю ним вищевказаної квартири і укладення даного договору в заяві, справжність підпису на якій засвідчено Стеблиною С.В., приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області, 20.10.2021 за реєстровим № 2148. Про зміст цієї заяви нотаріусом повідомлено продавця (а.с.59-зворот).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 385806335 від 06.07.2024, ОСОБА_2 на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 , дата державної реєстрації 20.10.2021 (а.с.6).

Відповідно до договору оренди квартири (житлового приміщення) від 28.12.2019, ОСОБА_1 орендувала квартиру за адресою: АДРЕСА_5 , вартість щомісячної орендної плати 2100,00 грн., строк оренди 6 місяців (а.с.60).

З заявки-угоди № 30998 від 12.10.2021 вбачається, що ОСОБА_4 уклав договір на виготовлення та встановлення виробів ПВХ з ТОВ «ІНТЕР-ПЛАСТ» (а.с.51).

Відповідно до договору-анкети про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з правилами) № 0 від 26.03.2021, ОСОБА_2 уклав кредитний договір з АТ «УКРСИББАНК» та отримав кредит в розмірі 25 000,00 грн. (а.с.52-54).

Відповідно до розписки від 20.10.2021 підписаної ОСОБА_14 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , ОСОБА_14 отримала готівкові кошти у повній сумі сто сорок тисяч гривень від ОСОБА_4 за купівлю для його сина ОСОБА_2 її двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 . Більше грошей від сторонніх людей за продаж вона не отримувала. Претензій до суми грошей не має (а.с.56).

З довідки Філії «МХП Логістика» ПрАТ «МХП» № 15/1 від 15.10.2024 вбачається, що ОСОБА_2 постійно працює з 01.07.2021 на посаді водія автотранспортних засобів в Філії «МХП Логістика» ПрАТ «МХП» і його дохід складає: липень 2021 року 14 856,89 грн., серпень 2021 року 23 555,71 грн., вересень 2021 року 17 946,26 грн., жовтень 2021 року 18 565,76 грн. (а.с.57).

З довідок Пенсійного фонду України форми ОК-5 та форми ОК-7 вбачається, що ОСОБА_2 отримав доходи: за 2019 рік 141 659,70 грн., за 2020 рік 207 268,15 грн., за 2021 рік 220 514,88 грн., за 2022 рік 284 514,10 грн. (а.с.65-68).

Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 20.10.2021 адресованої приватному нотаріусу Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Стеблині С.В. та зареєстрованій у реєстрі за № 2148, ОСОБА_1 повністю розуміючи значення і правові наслідки своїх дій та без будь-якого тиску зі сторони, володіючи українською мовою, що дало їй можливість вільно спілкуватися з нотаріусом при складанні тексту цієї заяви, заявляє усім зацікавленим у тому особам про те, що дає згоду на укладення її чоловіком ОСОБА_2 договору купівлі квартири АДРЕСА_3 (а.с.94-зворот).

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_5 , справжність підпису завірено приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Стеблиною Є.В. 18.01.2025 та зареєстровано в реєстрі № 25, у листопаді 2021 року до нього звернувся ОСОБА_4 із пропозицією надання ним послуг виконання ремонтних робіт в квартирі його сина ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з її придбанням. Після отримання його згоди вони кілька разів здійснили виїзд до квартири спільно з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 для визначення об`єму робіт та кількості матеріалів, що мали бути придбані для виконання ремонтних робіт. У подальшому, на підставі зроблених ним попередніх розрахунків кількості необхідних будівельних матеріалів, які були придбані ОСОБА_4 за його участі, забезпечено ОСОБА_4 підвезення необхідної будівельної продукції: пісок, цемент, шпаклівка стартова, шпаклівка фінішна, сітки штукатурні, грунтовка, кабелі електричні, дроти, розетки та вимикачі, труби та сантехнічні елементи, віконні профілі, фарби, клеї, шпалери та інші витратні матеріали. Протягом одного місяця ним проводились ремонтні роботи у квартирі ОСОБА_2 на підставі усного договору, укладеного між ним та ОСОБА_4 , котрий здійснював постійне підвезення на об`єкт і відвезення його з нього. По завершенню виконання робіт та їх перевірки ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 повністю розрахувався з ним за весь об`єм виконаних робіт. Зазначає, що жодних інших осіб в процесі його залучення та виконання ним ремонтних робіт, їх замовлення і розрахунку по об`єкту квартири за адресою: АДРЕСА_2 , з ним не контактувало, крім ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с.115).

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд виходить з наступних мотивів.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 36 Сімейного кодексу України (далі СК України), шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).

Тлумачення статті 61 СК України, свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина перша статті 63 СК України).

Відповідно до ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

За таких обставин, за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя, є визначена законом мета укладення договору інтереси сім`ї, а не власні.

Набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, тобто, ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Наведене узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду 04.08.2021 у справі № 553/2152/19.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2024 року у справі № 712/3590/22 зазначено, що «Згода одностороннє волевиявлення суб`єкта права. Вчинення згоди односторонній правочин, оскільки особа тим самим реалізує своє право та робить це можливим для інших осіб здійснити своє право. Згода може бути: (а) передумовою для встановлення правовідносин між особою, яка надала цю згоду, та адресатом згоди або між останнім та іншими особами; (б) юридичним фактом у вже існуючих правовідносинах, що дозволяє або обумовлює ті чи інші етапи їх існування; (в) дією, спрямованою на припинення правовідносин.

Згода іншого з подружжя має значення на стадії укладення договору та є необхідним юридичним фактом для укладення відповідного договору. Відсутність згоди іншого з подружжя може мати наслідком, зокрема, визнання договору недійсним у разі недобросовісності контрагента іншого з подружжя. Суб`єкт, який надає згоду на укладення договору іншим з подружжя, не стає стороною договору. Сторона договору (інший з подружжя) представляє у відносинах з третьою особою права та інтереси того з подружжя, який надав згоду.

Наявність згоди одного з подружжя на укладення другим з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном наділяє його необхідним обсягом повноважень на вчинення такого правочину (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18 (провадження № 12-71гс20)). […]

По своїй суті згода одного з співвласників щодо розпорядження спільним сумісним майном є одностороннім правочином. При вчиненні такого правочину воля виражається (виходить) від однієї сторони. Законодавець не передбачив вимог щодо моменту вчинення такого правочину (до чи після розпорядження). Звісно, логічним є те, що, зазвичай, вчинення такого правочину передує розпорядженню спільним сумісним майном. Проте приватне законодавство не містить заборони на вчинення згоди одного з співвласників щодо розпорядження спільним сумісним майном і після розпорядження спільним сумісним майном.

Касаційний суд неодноразово звертав увагу на те, що по своїй сутності згода є одностороннім правочином (див., наприклад, постанови Верховного Суду від: 23 червня 2021 року у справі № 537/3100/17; 10 листопада 2021 року в справі № 756/2312/18; 24 листопада 2021 року в справі № 357/15284/18; 26 січня 2022 року в справі № 754/5554/16-ц; 06 липня 2022 року в справі № 303/2983/19).

Обміркувавши викладене та підстави передання справи на розгляд Об`єднаної палати з урахуванням принципу розумності, касаційний суд зауважує, що:

вчинення згоди іншим з подружжя на розпорядження спільним майном є одностороннім правочином, розрахованим на його сприйняття іншими особами, а саме - подружжям, який є стороною договору, та третьою особою (інша сторона договору). Волевиявлення іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження спільним майном, яке виражено у згоді, адресоване та сприймається як подружжям, який виступає стороною договору, так і контрагентом за таким договором;

згода іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження спільним майном має значення на стадії укладення договору та є необхідним юридичним фактом для укладення відповідного договору іншим з подружжя, який є стороною договору, з його контрагентом. Сторона договору (інший з подружжя) представляє у відносинах з своїм контрагентом права та інтереси того з подружжя, який надав згоду;

сприйняття волевиявлення іншого з подружжя на розпорядження спільним майном відбувається шляхом відображення такої згоди у відповідному договорі. У такому випадку регулюючий ефект договору поширюється як на сторони договору, так і на іншого з подружжя (співвласника), який надав згоду на розпорядження спільним майном;

згода одного з подружжя на вчинення другим з подружжя договору з розпорядження спільним майном як односторонній правочин є одним із правомірних обмежень свободи договору, оскільки визначена законодавцем необхідність одержання згоди обмежує як того з подружжя, хто укладає договір з розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і контрагента за договором, оскільки він має переконатися, що особа, з якою укладається договір, перебуваючи в шлюбі, має згоду на укладення такого договору;

згода іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя поширюється на як на випадки відчуження майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і на випадки набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності;

надання згоди іншим з подружжя на набуття майна подружжям (стороною договору) свідчить про набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності, оскільки у такому випадку відбувається розпорядження коштами, які належать подружжю на праві спільної сумісної власності;

не виключається вчинення усного договору між подружжям про набуття майна в спільну сумісну власність, зовнішнім вираженням якого є згода одного з подружжя на розпоряджаються майном (коштами) на набуття майна в спільну сумісну власність. Така згода може бути зафіксована безпосередньо у договорі про набуття майна, вчиненим іншим з подружжя;

наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя;

у разі, якщо інший з подружжя надав згоду на розпорядження майном (коштами) для набуття майна в спільну сумісну власність і така згода зафіксована безпосередньо у договорі купівлі-продажу майна, який вчинено іншим з подружжя, то суд не може своїм рішенням підміняти домовленість подружжя про набуття майна в спільну сумісну власність.»

З урахуванням вказаних висновків, зроблених у цій постанові, Об`єднана палата відступила від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 липня 2020 року у справі № 127/16354/17 (провадження № 61-5698св19) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 травня 2019 року у справі № 523/8319/14-ц (провадження № 61-38040св18), про те, що: «наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору на придбання майна, зафіксованої у такому договорі, не свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки письмова згода необхідна при розпорядження таким майном, а не на його придбання».

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбу з 19.07.2019 по 13.02.2023.

За період перебування у шлюбі, а саме 20.10.2021 була придбана квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Як встановлено в судовому засіданні, у нотаріально посвідченій заяві від 20.10.2021 ОСОБА_1 надала згоду чоловікові ОСОБА_2 на придбання спірної квартири, тобто вказаною заявою сторони погодили набуття нерухомого майна у спільну власність подружжя, визначивши тим самим статус грошових коштів як таких, що використані в інтересах сім`ї, а укладання договору з придбання спірної квартири відповідає спільному волевиявленню подружжя.

Згода дружини ОСОБА_1 на купівлю її чоловіком спірної квартири також зафіксована і в п.20 договору купівлі-продажу квартири від 20.10.2021.

Крім того, у п. 13 договору купівлі-продажу також передбачено, серед іншого, що зі змістом ст.ст. 57-62, 65, 75 Сімейного кодексу України покупець і продавець ознайомлені.

З урахуванням викладеного доводи сторони відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом про те, що спірна квартира придбана за особисті кошти його батька ОСОБА_4 , суд оцінює критично, та зазначає, що підписання особою в нотаріальній конторі будь-яких документів повинно сприйматися як настання юридичного факту, з яким пов`язано виникнення або припинення прав та обов`язків (такий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах висловлений у постанові Верховного Суду від 29 липня 2020 року у справі № 727/7658/15-ц).

Під час укладення ОСОБА_2 договору купівлі-продажу квартири по АДРЕСА_2 обидва з подружжя висловили свою волю щодо правового режиму майна спірної квартири як спільного майна подружжя. Волевиявлення ОСОБА_1 щодо правового статусу квартири було посвідчено приватним нотаріусом у її заяві про надання згоди на придбання спірної квартири, а також засвідчення того, що вказана квартира набувається у спільну сумісну власність подружжя, укладання договору купівлі-продажу спірної квартири відповідає спільному волевиявленню подружжя та вчиняється в інтересах сім`ї.

Вказані дії свідчать про те, що сторони при оформленні правочину домовилися, що джерелом набуття цього майна є спільні кошти подружжя (незалежно від джерела їх набуття) і нерухоме майно буде придбане у спільну сумісну власність. При цьому, суд не може своїм рішенням підміняти домовленість подружжя про набуття майна в спільну сумісну власність.

Системний аналіз наведених норм матеріального права свідчить про існування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас законодавство передбачає можливість спростування поширення правового режиму спільного сумісного майна одним із подружжя, що є процесуальним обов`язком особи, яка з нею не погоджується. Тягар доказування обставин для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що квартира по АДРЕСА_2 є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим позовні вимоги первісного позову ОСОБА_1 про визнання її спільною сумісною власністю подружжя підлягає до задоволення, а позовна вимога ОСОБА_2 про визнання спірної квартири особистою приватною власністю відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом задоволенню не підлягає.

Долучені відповідачем за первісним позовом, позивачем за зустрічним позовом розписки про отримання грошей ОСОБА_14 (продавцем квартири) від ОСОБА_4 в сумі 140 000,00 грн., не спростовують факт спільної сумісної власності сторін на квартиру, оскільки в розписці вартість об`єкту купівлі-продажу не співпадає з вартістю, яка вказана в договорі купівлі-продажу і дана розписка не підміняє укладення самого договору купівлі-продажу в нотаріальній конторі.

Таким чином, відповідачем за первісним позовом, позивачем за зустрічним позовом не спростована обставина поширення правового режиму спільного сумісного майна на спірну квартиру. А отже, враховуючи презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, суд приходить до висновку про те, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя.

Інші доводи сторони позивача не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, з огляду на предмет та підстави позовів, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 76-83, 89, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Первісний позов ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Гончарук Андрій Володимирович до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нерухоме майно житлову двокімнатну квартиру загальною площею 36,6 кв.м., житловою площею 25,5 кв.м., матеріали стін цегла, розміщена на першому поверсі двоповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 в інтересах якого діє адвокат Ткач Вікторія Олександрівна до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю відмовити.

Судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень, 20 копійок) компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 23.05.2025.

Відомості про учасників справи:

Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Головуючий Б . К . Скирда