Справа № 555/2744/24
Номер провадження 2/555/684/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2025 року

Березнівський районний суд Рівненської області в складі:

головуючої судді Мельничук Н.В.

з участю секретаря судового засідання Стасюк І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області про скасування в частині розпорядження та визнання недійсним правовстановлюючого документу на житло, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулись до суду з позовом до Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області про скасування в частині розпорядження та визнання недійсним правовстановлюючого документу на житло. В обґрунтування позову представник позивачів, адвокат Оніщук М.А. зазначила, що на даний час позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є військовослужбовцями та проходять службу в ЗС України. Позивачі мали намір стати на квартирний облік з метою поліпшення житлових умов, як не забезпечені по нормі, проте дізналися, що згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно є власниками квартири АДРЕСА_1 . Підставою набуття права власності є свідоцтво про право власності на житло від 12 жовтня 1999 року видане Березнівською селищною радою Рівненської області. У відповідності до зазначеного свідоцтва про право власності на житло, Березнівська селищна рада посвідчує, що квартира, яка знаходиться в АДРЕСА_2 дійсно належить на праві спільної часткової власності громадянам ОСОБА_3 , та членам його сім`ї: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». У заяві їхнього батька ОСОБА_3 від 02.09.1999 року про передачу в приватну власність квартири у графі «Підписи наймача та повнолітніх» значиться тільки підпис батька за всіх сторін. Станом на 02 вересня 1999 року позивачу ОСОБА_1 виповнилося 8 років та 7 місяців, позивачу ОСОБА_2 1 рік 7 місяців, тобто позивачі на час приватизації житла були неповнолітні. Позивачі вважають, що видача свідоцтва про право власності на вказану квартиру обмежило їх право на поліпшення житлових умов та реалізацію права на приватизацію в майбутньому. Так, станом на час подання їх батьком ОСОБА_3 до органу приватизації заяви від 02.09.1999 року про передачу йому та членам його сім`ї в приватну власність квартири, приватизація здійснювалася у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» № 2482-XII від 19.06.1992 року та наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56 «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян». Наявність у позивачів власності без їх волевиявлення частини квартири за адресою: АДРЕСА_3 позбавляє їх права отримати житло за місцем проходження військової служби в порядку, передбаченому ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 року № 1081.Вказує, що питання надання згоди неповнолітніми членами сім`ї, які проживали в жилому приміщенні, що приватизується, Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» не визначено, разом з тим, з аналізу положень законодавства чинного на момент виникнення спірних правовідносин, можна зробити висновок, що у разі приватизації житла, в якому постійно проживають на законних підставах також неповнолітні діти, потрібна письмова заява їх законного представника щодо згоди на приватизацію з урахуванням інтересів неповнолітніх. На час приватизації квартири позивачі були неповнолітніми та їх інтереси мали б представляти батьки. Проте зазначеного вище порядку під час приватизації спірної квартири дотримано не було, оскільки відсутня письмова заява законного представника з цього приводу. Розпорядження органу приватизації №24 від 14.09.1999 року в частині приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_3 порушує цивільні права позивачів та позбавляє останніх можливості реалізувати своє право на приватизацію повноцінного житла (враховуючи те, що в неповнолітньому віці вони стали власниками фактично по 1/4 частки квартири, загальною площею 47,8 кв. м, а, виконуючи свій військовий обов`язок перед Батьківщиною, отримати відповідні пільги). Враховуючи наведене, просить суд визнати недійсним та скасувати розпорядження органу приватизації №24 від 14.09.1999 року в частині приватизації на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по частині квартири за адресою: АДРЕСА_3 , визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 12 жовтня 1999 року, видане 12 жовтня 1999 року Березнівською селищною радою Рівненської області, на підставі якого квартира в АДРЕСА_3 належить на праві спільної часткової власності в розмірі по частині кожному ОСОБА_3 - та членам його сім`ї: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в частині частки ОСОБА_1 та частки ОСОБА_2 . Просить зобов`язати державного реєстратора внести відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо видалення інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно.

25.12.2024 року надійшов відзив на позов представника відповідача Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області Пилипчука Р., в якому просив відмовити у задоволенні позову повністю. Представником відповідача зазначено, що з даною позовною заявою Березнівська міська рада Рівненського району Рівненської області не погоджується, вважає, що вимоги позивачів є безпідставними, необґрунтованими. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України. Посилання позивачів на недопустимість здійснення приватизації квартири без їх згоди з огляду на їх неповноліття, є безпідставними, оскільки при здійсненні приватизації квартири органом приватизації були дотримані вимоги діючого на той час законодавства, яке регулювало приватизацію державного житлового фонду.Таким чином, батьки позивачів діяли у процесі приватизації даної квартири у 1999 році як у власних інтересах, так і в інтересах неповнолітніх позивачів, як законні представники відповідно до чинного законодавства. Просить задоволенні позову, поданого ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - відмовити в повному обсязі.

Представник позивачів, адвокат Оніщук М.А. у судове засідання не з`явилася, подала через канцелярію суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача Березнівської міської ради Середа Л.А. в судове засідання не з`явилася, подала через канцелярію суду заяву, в якій позовні вимоги не визнає та просить розгляд справи проводити у її відсутність.

Врахувавши заяви сторін по справі про розгляд справи у їх відсутність, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12 жовтня 1999 року виданого Березнівською селищною радою Рівненської області, Березнівська селищна рада посвідчує, що квартира, яка знаходиться в АДРЕСА_3 дійсно належить на праві спільної часткової власності громадянам ОСОБА_3 , та членам його сім`ї: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Загальна площа квартири становить 47.8. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) від 14 вересня 1999 року № 24.

Відповідно до розпорядження органу приватизації №24 від наймача ОСОБА_3 надійшла заява на приватизацію квартири (будинку), що знаходиться на адресою АДРЕСА_3 яка використовується ним та членами його сім`ї на умовах найму.

З копії довідки про склад сім`ї наймача ізольованої квартири за адресою: АДРЕСА_3 встановлено, що за зазначеною адресою зареєстровані: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . Ізольована квартира складається з двох кімнат жилою площею 26.8 кв.м., кухні площею 7.4 кв.м.,вбиральні 1.1 кв.м, коридору площею 6.6 кв.м., ванни 2.3 кв.м., збудованого приміщення площею 1.6 кв. м. Квартира обладнана балконом, лоджією, терасою площею . Загальна площа квартири (будинку) 45.8 кв. м.

З довідки про склад сім`ї , яка видана КП «Березнівське будинкоуправління» вбачається, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 проживають і мають право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» ОСОБА_3 ,1964 р.н., квартиронаймач, ОСОБА_4 , 1968 р.н., дружина, ОСОБА_1 , 1991 р.н., син, ОСОБА_2 , 1998 р.н., син.

З технічного паспорту на квартиру за реєстраційним номером 14-84-790, інвентарним номером 2545 за адресою АДРЕСА_4 номер квартири АДРЕСА_5 власниками квартири є ОСОБА_3 доля, ОСОБА_4 доля, ОСОБА_1 доля, ОСОБА_2 доля. Паспорт складено 15 вересня 1999 року.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна слідує, що 25.02.2003 року за ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в рівних частках зареєстровано право спільної часткової власності на квартиру, підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності, 12.10.1999 року, виконком Березнівської селищної ради.

З дослідженої заяви батька позивачів ОСОБА_3 від 02 вересня 1999 року про передачу в приватну власність квартири вбачається, що у графі «Підписи наймача та повнолітніх» значиться підпис батька ОСОБА_3 за всіх сторін.

Станом на момент подачі батьком позивачів ОСОБА_3 вищевказаної заяви 02.09.1999 року позивачу ОСОБА_1 виповнилось 8 років та 7 місяців, позивачу ОСОБА_2 виповнилося 1 рік та 7 місцяців, тобто останні на час приватизації житла були неповнолітніми.

З матеріалів справи вбачається, що приватизація квартири за адресою АДРЕСА_3 здійснювалася у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» № 2482-XII від 19.06.1992 року та наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56 «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян».

Згідно з приписами ч.ч. 1,2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію житлового фонду» (в редакції на момент приватизації спірної квартири) приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Згідно з пунктом 5 Наказу № 56 передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім`ї з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за яким зберігається право на житло.

Відповідно до ст. 60 Кодексу про шлюб та сім`ю України (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин), захист прав та інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей лежить на їх батьках, які діють без особливих на те повноважень.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 року № 1081 військовослужбовці забезпечуються по місту проходження військової служби службовими житловими приміщеннями та житлом для постійного проживання.

Судом встановлено, що наявність у власності позивачів без їх волевиявлення частини квартири за адресою АДРЕСА_3 , позбавляє останніх права отримати житло за місцем проходження військової служби в порядку, передбаченому ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 року № 1081.

З довідки про склад сім`ї , яка видана КП «Березнівське будинкоуправління» вбачається, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 проживають і мають право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» ОСОБА_3 ,1964 р.н., квартиронаймач, ОСОБА_4 , 1968 р.н., дружина, ОСОБА_1 , 1991 р.н., син, ОСОБА_2 , 1998 р.н., син.

Згідно п.п. 18, 20, 21, 23, 26 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству 15.09.1992 №56, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. При оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення. У довідці вказуються члени сім`ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. У довідці вказуються новонароджені, і на них розраховується норма площі, що передається безкоштовно, незалежно від строку їх народження та введення в дію Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Оформлена заява на приватизацію квартири (будинку) з доданою до неї довідкою про склад сім`ї та займані приміщення, а також документ, що підтверджує право на пільгові умови приватизації, подаються громадянином до органу приватизації місцевої державної адміністрації, виконкому місцевої Ради народних депутатів чи державного підприємства, організації, установи, де вони реєструються. На підставі оформленого розпорядження орган приватизації готує паспорт на квартиру, а на одноквартирний будинок - паспорт на домоволодіння, свідоцтво про право власності на житло та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі.

Питання надання згоди неповнолітніми членами сім`ї, які проживали в жилому приміщенні, що приватизується, Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду" не визначено, разом з тим, з аналізу положень законодавства чинного на момент виникнення спірних правовідносин, можна зробити висновок, що у разі приватизації житла, в якому постійно проживають на законних підставах також неповнолітні діти, потрібна письмова заява їх законного представника щодо згоди на приватизацію з урахуванням інтересів неповнолітніх.

Відповідно до статтей 1-3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв та ін.) державного житлового фронду на користь громадян України, при цьому державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. До об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються на умовах найму. Приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі, потребуючих поліпшення житлових умов, а незалежно від розміру загальної площі безоплатно передаються у власність займані ними квартири громадян.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 5 цього Закону кожен громадянин має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз, при цьому право на приватизацію житла передбачено і статтею 9 Житлового кодексу Української РСР 1983 року (в редакції чинній на період виникнення спірних правовідносин). Відповідно до статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Підготовка та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків) може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства).

Відповідно до пунктів 18-19 Положення про порядок передачі квартири (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 № 56, діючому в редакції станом на момент передачі квартири у власність ОСОБА_3 та членам його сім`ї, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Згода членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинок) підтверджується письмово і додається до заяви.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації на підставі заяви громадянина приймають рішення про приватизацію, згідно з яким житло передається у приватну власність. Така передача житла у власність громадян оформлюється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації та не потребує нотаріального посвідчення, а зазначене свідчить про те, що Закон передбачає, по-перше, наявність волі громадянина на приватизацію житла; по- друге, прийняття відповідного рішення органом приватизації, який у конкретних правовідносинах впроваджує волю держави, що виражена у Законі. При цьому, органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком обмежень, що встановлені для приватизації деяких категорій житла (квартири-музеї; квартири (будинки), розташовані на територіях закритих військових поселень, тощо), тому лише громадянин може як відмовитись, так і погодитись на приватизацію найманого ним житла з державного житлового фонду.

Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду » до членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем. Тобто Закон пов`язує момент виникнення права на приватизацію житла у осіб, які проживають з наймачем, з фактичним проживанням, а не реєстрацією місця проживання (пропискою). Виходячи з аналізу змісту Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» в поєднанні з нормами статей 1, 9, 61 Житлового кодексу УРСР , статті 29 Цивільного кодексу України, місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені статтею 64 Житлового кодексу УРСР права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності, а отже і право на приватизацію разом з іншими членами сім`ї.

Судом встановлено, що на час приватизації квартири позивачі були неповнолітніми та їх інтереси мали б представляти батьки. Зазначений вище порядок під час приватизації квартири був дотриманий.

Згідно ст. 16 ч. 2 п. 10 ЦК України способом захисту цивільного права або інтересу є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 21 ч. 1 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Розпорядження органу приватизації №24 від 14.09.1999 року в частині приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_3 порушує цивільні права позивачів та позбавляє останніх можливості реалізувати своє право на приватизацію повноцінного житла (враховуючи те, що в неповнолітньому віці позивачі стали власниками фактично 1/4 частки квартири, загальною площею 47.8 кв. м, а, виконуючи свій військовий обов`язок перед Батьківщиною, отримати відповідні пільги).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про власність» у його редакції, чинній за станом на 06.01.1994 року, громадянин набуває права власності на майно, одержане внаслідок укладення угод, не заборонених законом.

За змістом ст. 4 ЦК України у редакції 1963 року, що був чинним до 01.01.2004 року цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов`язки.

Відповідно до цього цивільні права і обов`язки виникають, зокрема, з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; з адміністративних актів; внаслідок інших дій громадян і організацій; внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання цивільно-правових наслідків.

Передача житла у власність громадянам відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», є одним із видів угод (правочином) у розумінні норм цивільного права, що незаборонені законом.

Відповідно до ст. 229 ЦК України особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 229 ЦК України істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін.

Обрання позивачами неправомірного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові, що узгоджується із висновками, висловленими Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21).

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області про скасування в частині розпорядження та визнання недійсним правовстановлюючого документу на житло задоволенню не підлягає.

Так як у задоволенні позову відмовлено, відповідно до статті 141 ЦПК України, судові витрати позивачів не відшкодовуються.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 263-265, 353-355 ЦПК України, суд , -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області про скасування в частині розпорядження та визнання недійсним правовстановлюючого документу на житло -відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Мельничук Н. В.