ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/1514/24Головуючий у 1-й інстанції Тхорик І.І.
Провадження № 22-ц/817/427/25 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

секретар - Панькевич Т.І.

з участю представника ГУ ПФУ в Тернопільській області - Николишин І.І., представника ОСОБА_1 - адвоката Дзьоби О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 22 січня 2025 року, ухвалене суддею Тхорик І.І., повний текст якого складено 27 січня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Бучацька міська рада Тернопільської області, ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою, в якій із урахуванням уточнень, просив встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, його, ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 у період із 13 серпня 2009 року до 05 квітня 2021 року.

В обгрунтування вимог заяви зазначав, що між ним та ОСОБА_3 04.10.1980 року було зареєстровано шлюб, у якому в них народилися діти ОСОБА_4 , 1981 р.н., та ОСОБА_5 , 1986 р.н.

Шлюб було розірвано 27.05.2006 року, однак, після розірвання шлюбу ОСОБА_1 продовжував проживати разом із ОСОБА_3 як чоловік і дружина, вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом займалися благоустроєм будинку: робили ремонт, купували меблі та інші предмети домашнього побуту, а також всі свята проводили в колі рідних та друзів.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла в м. Бучач, причиною смерті стало інфікування її, як медпрацівника, гострою респіраторною хворобою СОVІD - 19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2.

На його звернення щодо надання необхідних документів для отримання соціальної виплати у зв`язку зі смертю медичного працівника - ОСОБА_3 від СОVІD - 19, ГУ ПФУ в Тернопільській області йому було повідомлено, що на момент смерті ОСОБА_3 не перебувала з ним у шлюбі, а інших документів, які б підтверджували належність заявника до членів сім`ї померлої, матеріали розслідування не містять.

У зв`язку з вищенаведеним, ОСОБА_1 просив вимоги заяви задовольнити.

Рішенням Бучацького районного суду від 22.01.2025 року заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ГУ ПФУ в Тернопільській області, Бучацька міська рада, ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, задоволено. Встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 14.08.2009 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 . Судові витрати покладено на сторони в межах, в яких вони їх понесли.

В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Тернопільській області просить рішення Бучацького районного суду від 22.01.2025 року скасувати та відмовити у задоволенні заяви.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заявником не доведено факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу як чоловіка та дружини ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у період з 2006 року до 05 квітня 2021 року, з огляду на: наявність іншого зареєстрованого шлюбу 18.08.2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , який 13.08.2009 року було розірвано; відмінним зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; неврахування судом першої інстанції відповіді Бучацької міської ради про те, що будь-яка інформація яка містить відомості про факт спільного проживання, ведення спільного господарства між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в зазначений період - відсутня.

Кім того, у доповненням до апеляційної скарги ГУ ПФУ в Тернопільській області посилається на те, що заявлена вимога ОСОБА_1 у цій справі пов`язана з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально - правового статусу (члена сім`ї медичного працівника, померлого від коронавірусної хвороби, смерть якого настала внаслідок його інфікування гострою респіраторною хворобою СОVІD - 19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2 під час виконання професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження), не пов`язані будь - якими цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням. Відповідно, за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно - правовими відносинами заявника з державою, а отже, не підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник ГУ ПФУ в Тернопільській області - Николишин І.І. підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, з підстав, які у ній викладено.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Дзьоба О.Б. заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, вказуючи на безпідставність її вимог, тому просив рішення Бучацького районного суду від 22.01.2025 року залишити без змін.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Обставини справи.

04.10.1980 року виконавчим комітетом Переволоцької сільської ради Бучацького району Тернопільської області між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстровано шлюб, актовий запис № 13.

У даному шлюбі народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Як вбачається із свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Бучацького районного управління юстиції Тернопільської області 27.05.2006 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 82 від 27 червня 1996 року.

З відповіді Бучацького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 258/35.12.4-01 від 22.11.2024 видно, що:

між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 Осташівською сільською радою Зборівського району Тернопільської області 18.08.2006 року було зареєтровано шлюб (актовий запис №6);

шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 було розірвано 13.08.2009 року Бучацьким відділом ДРАЦС у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (актовий запис № 64)

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Бучач Бучацького району Тернопільської області (свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Бучацьким районним відділом ДРАЦС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ, актовий запис 186)

Спільний син заявника та ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_6 в м. Гавролін, що стверджується долученим свідоцтвом про смерть, виданим Мазовецьким воєводством Управління цивільного стану Гавролін 27.12.2022 року .

На час смерті ОСОБА_3 місце її проживання було зареєстровано за адресою АДРЕСА_1 . Крім ОСОБА_3 , за вказаною адресою разом із нею були зареєстровані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується довідкою № 90 від 13.01.2025, виданої Бучацькою міською радою дочці ОСОБА_3 - ОСОБА_12 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого приватним нотаріусом Чортківського районного нотаріального округу Тернопільської області Одіжинською Л.Б., зареєстрованого в реєстрі за № 1024, спадкова справа № 46/2021, спадкоємцем майна померлої ОСОБА_3 , а саме, земельної ділянки, яка розташована на території Турівської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області, є її дочка ОСОБА_2 .

Згідно відповіді Бучацької міської ради Тернопільської області № 08-10/1489 від 25.11.2024 на виконання ухвали Бучацького районного суду від 11.11.2024 року, інформація, яка містить будь-які відомості про факт спільного проживання, ведення спільного господарства заявника ОСОБА_1 разом із ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 2006 року по 05 квітня 2021 року, в Бучацькій міській раді Тернопільської області відсутня.

Місцем реєстрації заявника ОСОБА_1 , є АДРЕСА_1 з 11.10.2016 року (витяг з реєстру Бучацької територіальної громади № 2022/000594608 від 19 вересня 2022 року).

За даними квитанції до прибуткового касового ордера №111 від 06.04. 2021 року, виданої ПП ОСОБА_13 , ОСОБА_1 сплатив кошти за обід (поминки) в сумі 8000 грн.

Як вбачається з відповіді Головного управління ПФУ в Тернопільській області № 6964-6858/Є-02/8-1900/24 від 26.08.2024 року, адресованої ОСОБА_1 за його зверненням від 12.08.2024 року за вх. № 6858/Є-1900-24, згідно матеріалів розслідування гострого професійного захворювання, отруєння, що призвели до смертельного наслідку, що сталося ІНФОРМАЦІЯ_9 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла потерпіла - ОСОБА_3 на момент смерті не перебувала з ним у шлюбі. Інших документів, які б підтверджували його належність до членів сім`ї померлої ОСОБА_3 матеріали розслідування не містять. Роз`яснено, що у разі відсутності документів, що підтверджують належність до складу сім`ї померлого медичного працівника або перебування на його утриманні, статус члена сім`ї або факт утримання встановлюється в судовому порядку.

З показань допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_14 (яка є рідною сестрою ОСОБА_3 ), ОСОБА_13 , ОСОБА_15 (сусідка ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ) та ряду інших встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 постійно, зокрема й у період з серпня 2009 року до дня смерті ОСОБА_3 , проживали разом як подружжя, вели спільне господарство, виховували та навчали дітей, добудовували будинок, ОСОБА_1 опікувався дружиною під час хвороби, придбавав ліки, а після її смерті організовував поховання, поминальний обід. Свідкам (зокрема, ОСОБА_14 та ОСОБА_13 ) було відомо, що ОСОБА_3 у 2006 році укладала фіктивний шлюб з іншим чоловіком з метою надання можливості виїхати до США разом з нею ще одній людині, оскільки вона виграла зелену карту.

Дочка заявника та ОСОБА_3 - ОСОБА_12 до суду першої інстанції подала клопотання, у якому вона підтвердила той факт, що її батько ОСОБА_1 та покійна мама ОСОБА_3 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період із 13.08.2009 року до 05.04.2021 року.

За частиною 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

За ч.ч. 2, 4 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 3 червня 1999 року у справі № 1-8/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 31 березня 2020 року у справі № 205/4245/17 (провадження № 61-17628св19).

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» захворювання на інфекційні хвороби медичних та інших працівників, що пов`язані з виконанням професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження збудниками інфекційних хвороб (надання медичної допомоги хворим на інфекційні хвороби, роботи з живими збудниками та в осередках інфекційних хвороб, дезінфекційні заходи тощо), належать до професійних захворювань. Зазначені працівники державних і комунальних закладів охорони здоров`я та державних наукових установ підлягають обов`язковому державному страхуванню на випадок захворювання на інфекційну хворобу в порядку та на умовах, установлених Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 3 Порядку здійснення страхових виплат у разі захворювання або смерті медичних працівників у зв`язку з інфікуванням гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, та визначення їх розмірів, затвердженого постановою КМУ від 17.06.2020 № 498, у разі смерті медичного працівника, що настала внаслідок його інфікування гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, під час виконання професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження, членам сім`ї, батькам, утриманцям померлого медичного працівника проводиться виплата в розмірі 750-кратного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року. Члени сім`ї та батьки померлого медичного працівника визначаються відповідно до Сімейного кодексу України.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Вирішуючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції, оцінивши у відповідності з вимогами ст. 89 ЦПК України надані докази: письмові документи та показання свідків дійшов висновку, що заявник ОСОБА_1 та померла ОСОБА_3 є членами однієї сім`ї і проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 14.08.2009 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Так, із матеріалів справи вбачається, що заявник просив встановити вищевказаний факт, посилаючись на те, що він, як член сім`ї померлої ОСОБА_3 , має право на страхові виплати, оскільки причиною смерті ОСОБА_3 стало інфікування її, як медпрацівника, гострою респіраторною хворобою СОVІD-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2.

Отже, встановлення факту проживання однією сім`єю породжує юридичні наслідки, оскільки законодавство пов`язує можливість реалізації прав заявника на призначення одноразової грошової допомоги.

Заінтересована особа Головне управління ПФУ в Тернопільській області факту, який просить встановити заявник - не визнає, тому ОСОБА_1 фактично не має іншої можливості підтвердити те, що він та померла ОСОБА_3 були членами однієї сім`ї, спільно проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 14.08.2009 року по 05.04.2021 року.

На думку колегії суддів, наявним у справі доказами підтверджено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у період з 14.08.2009 року по 05.04.2021 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що заявником не доведено факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу як чоловіка та дружини ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у період з 2006 року до 05 квітня 2021 року, з огляду на наявність іншого зареєстрованого шлюбу 18.08.2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , який 13.08.2009 року було розірвано, колегія суддів оцінює критично, так як вимоги заяви були уточнені 14.01.2025 року, зокрема, заявник уточнив період, за який він просить встановити факт спільного проживання - з 13.08.2009 року до 05.04.2021 року, і саме такі вимоги задоволені судом.

Інші доводи апеляційної скарги щодо відсутності належних доказів спільного проживання однією сім"єю заявника та ОСОБА_16 , неврахування судом тих обставин, що місце проживання заявника та ОСОБА_3 було зареєстровано за різними адресами, відсутності у Бучацькій міській раді будь-яких відомостей про спільне проживання заявника та ОСОБА_3 , колегія суддів також оцінює критично, оскільки відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належні та достатні докази у їх сукупності, суд прийшов до законного та обгрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що заявлена вимога ОСОБА_1 у цій справі пов`язана з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально - правового статусу (члена сім`ї медичного працівника, померлого від коронавірусної хвороби, смерть якого настала внаслідок його інфікування гострою респіраторною хворобою СОVІD - 19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2 під час виконання професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження), не пов`язані будь - якими цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням. Відповідно, за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно - правовими відносинами заявника з державою, а отже, не підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Обґрунтовуючи вимоги заяви, ОСОБА_1 посилався на необхідність забезпечення його майнових права, зокрема як члена сім`ї медичного працівника на отримання виплати, у зв`язку із смертю ОСОБА_3 , що настала внаслідок її інфікування гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, під час виконання нею професійних обов`язків.

При цьому, ОСОБА_1 не посилалася на обставини вирішення питання встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в позасудовому порядку, з ухваленням за його наслідками будь-якого рішення органу державної влади або місцевого самоврядування та виникнення у зв`язку із цим публічно-правового спору за участю заявника, вирішення якого віднесено до розгляду судів адміністративної юрисдикції.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

Отже, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року судом, встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 ЦПК України та пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України.

Такі висновки про застосування норм права викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21, провадження № 11-150апп23. Ці висновки є релевантними для застосування у цій справі.

У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду також звернула увагу на таке.

Відповідно до частини п`ятої статті 188 ЦПК України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Аналогічне правило закріплено в частині четвертій статті 172 КАС України про те, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, не можуть бути поєднаними в одному провадженні вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, та оскарження рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, оскільки ці вимоги підсудні судам різних юрисдикцій.

Разом із тим 30 січня 2020 року Велика Палата Верховного Суду розглянула справу № 287/167/18-ц за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - Ємільчинське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, у якій заявник просив суд установити факт, що у списку евакуйованих громадян Чорнобильського району Київської області було допущено описку щодо дати народження ( ІНФОРМАЦІЯ_10 ) ОСОБА_2 , який під порядковим № 69 значиться як ОСОБА_2 , 1952 року народження.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19) виснувала, що встановлення юридичного факту, який пов`язаний із вирішенням спору із суб`єктом владних повноважень щодо права на отримання пенсії, відповідно до частини другої, пункту 3 частини шостої статті 12, пункту 2 частини першої статті 263 КАС України має розглядатися в спрощеному позовному провадженні як справа незначної складності за правилами адміністративного судочинства.

Верховний Суд у постанові від 22 березня 2023 року, застосувавши наведену правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), виснував про те, що оскільки вимоги заявниці пов`язані з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за нею певного соціально-правового статусу, не пов`язаного з будь-якими цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням, то відповідно за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами заявниці з державою, а отже, не підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства.

При цьому Велика Палата Верховного Суду у згаданій вище релевантній постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23) визнала помилковими такі висновки, оскільки вказаний підхід до визначення юрисдикції справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, не узгоджується із завданням і метою адміністративного судочинства, визначеними статтею 2 КАС України.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що є неефективним підхід до визначення юрисдикції спорів у судовому порядку про встановлення фактів, що мають юридичне значення, залежно від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих же обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви.

Тому Велика Палата Верховного Судув постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23) відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19) та у постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 290/289/22-ц (провадження № 61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судовому порядку. Рішення щодо фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

Оскільки у справі, яка переглядається, рішення, прийнятого в позасудовому порядку органами державної влади або місцевого самоврядування щодо фактів, які мають юридичне значення, немає, а навпаки, заявник звернувся до суду цивільної юрисдикції з метою встановлення факту, який належить встановлювати в судовому порядку за правилами ЦПК України, тому помилковими є доводи апеляційної скарги про те, що ця не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів звертає увагу, що у відповіді Головного управління ПФУ в Тернопільській області № 6964-6858/Є-02/8-1900/24 від 26.08.2024 року, адресованої ОСОБА_1 . Пенсійним Фондом, питання щодо встановлення факту, що мають юридичне значення, не вирішувалося, тому означений лист не є рішенням органу державної влади прийнятий у позасудовому порядку.

Вищевказане узгоджується із висновком, висвітленим у Постанові Верховного Суду від 07.02.2024 року у справі №343/481/22.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться лише до незгоди з висновком місцевого суду щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області - залишити без задоволення.

Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 22 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 19 травня 2025 року

Головуюча Хома М.В.

Судді Костів О.З.

Гірський Б.О.