Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №936/305/25
Провадження №2/936/101/2025
14.05.2025 селище Воловець
Воловецький районний суд Закарпатської області в складі судді Софілканич О.А., з участю секретаря судового засідання Дзямко А.А., представника позивача- адвоката Денисюка О.І., який брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань в селищі Воловець в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом адвоката Денисюка Олега Івановича, поданого в інтересах ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,
В С Т А Н О В И В:
11.03.2025 до суду надійшов вищезазначений позов.
18 грудня 2024 позивач звернувся до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» зі зверненням про помилково перераховані кошти на банківський рахунок фізичної особи- підприємця ОСОБА_2 , банк зареєстрував звернення позивача та направив відповідачу лист- вимогу про повернення помилково сплачених коштів, але це звернення залишено відповідачем без розгляду.
30 січня 2025 позивач направив відповідачу вимогу про повернення помилково сплачених коштів. Згідно з відомостями поштового відправлення, дана вимога не була вручена за адресою відповідача та повернута за закінчення встановленого терміну зберігання. Враховуючи зазначене, відповідач безпідставно утримує кошти позивача в розмірі 66 320, 00 гривень, які були йому помилково перераховані, і у телефонних комунікаціях між сторонами не досягнуто згоди щодо добровільного повернення коштів.
24.03.2025 Воловецьким районним судом Закарпатської області постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі.
27.03.2025 задоволено клопотання представника позивача про проведення судового розгляду справи в режимі відеоконференції.
24.04.2025 судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду.
У судовому засіданні представник позивача адвокат Денисюк О.І., який брав участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, позов підтримав з підстав наведених у такому.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином: за адресою, вказаною в позовній заяві, яка збігається з адресою місця реєстрації, на електронну адресу, надану позивачем, а також через оголошення на сайті Воловецького районного суду Закарпатської області. Правом на подання відзиву не скористався, клопотань на адресу суду не надсилав.
Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення її по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом установлено, що згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадянських формувань, ФОП ОСОБА_2 здійснює підприємницьку діяльність за основним ОСОБА_3 діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту (а.с.18).
Позивач зазначає, що платежі були обумовлені існуванням між сторонами договірних відносин- усного договору купівлі-продажу, в рамках якого при попередній оплаті позивача, відповідачем постачалися деревні паливні гранули (пелети). На підтвердження укладення вказаного договору позивачем суду надано виставлений відповідачем рахунок номер 1 від 19 червня 2024 (а.с.7).
Матеріалами справи підтверджується, що з метою досудового врегулювання спору, 18 грудня 2024 позивач звернувся до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» зі зверненням про помилково перераховані кошти на банківський рахунок фізичної особи- підприємця ОСОБА_2 , банк зареєстрував звернення позивача та направив відповідачу лист- вимогу про повернення помилково сплачених коштів, але це звернення залишено відповідачем без розгляду (а.с.11-12).
30 січня 2025 позивач направив відповідачу вимогу про повернення помилково сплачених коштів. Згідно з відомостями поштового відправлення, дана вимога не була вручена за адресою відповідача та повернута позивачу за закінчення встановленого терміну зберігання (а.с.13-17). У телефонних комунікаціях між сторонами не досягнуто згоди щодо добровільного повернення коштів.
Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.
Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.
Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.
Частиною другою статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Набуття однією із сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.
Тобто, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно позивачу.
Разом із тим, договір є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).
Загальна умова частини першої ст.1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню інший стороні на підставі ст.1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинення або була відсутня взагалі.
Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Як досліджено з матеріалів справи, спірні грошові кошти перераховані позивачем на виконання домовленості з відповідачем про придбання товару, тобто з метою забезпечення породження між позивачем та ФОП ОСОБА_2 певних цивільних прав та обов`язків.
З доказів, наданих стороною позивача, не встановлено, що позивач перерахував спірні грошові кошти відповідачу без будь-яких попередніх домовленостей щодо їх цільового призначення.
За таких обставин, грошові кошти не можна визнати як безпідставно набуте майно, а питання виконання чи невиконання домовленості між сторонами за договором купівлі-продажу не входить до предмету розгляду даної справи.
У даному спорі позивач не довів належними та достатніми доказами, що ним були перераховані спірні грошові кошти відповідачу помилково чи з інших причин, а не у зв`язку з виникненням правовідносин на підставі домовленості.
Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.
Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статями 11, 600, 601, 604-607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.
Тобто, у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Як на підставу заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач отримав кошти в сумі 66 320,00 гривень без достатньої правової підстави у зв`язку з тим, що ці кошти він перерахував помилково.
За твердженнями позивача, безпідставне набуття відповідачем грошових коштів було результатом саме його поведінки (помилки).
Однак, таке обґрунтування позову викликає об`єктивні сумніви, оскільки належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження помилковості перерахування відповідачу коштів позивач не надав та жодних обставин, які б свідчили про можливість такої помилки, суд не встановив.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та надавши їм правову оцінку, суд приходить висновку про недоведеність вимог позивача, а тому вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.
У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України у зв`язку із відмовою у позові понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.
Керуючись статтями 141, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд
У Х В А Л И В:

У задоволенні позову адвоката Денисюка Олега Івановича, поданого в інтересах ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - відмовити.
Судові витрати залишити за позивачем.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання її до Закарпатського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне рішення буде складено 20.05.2025.

Суддя Софілканич О.А.