Справа № 686/4533/25
Провадження № 2/686/2903/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

15 травня 2025 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого судді Палінчака О.М.,

при секретарі Цибульській Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

встановив:

18 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 13 жовтня 2022 року на автодорозі М-30 біля с. Копистин Хмельницького району Хмельницької області за участю транспортного засобу «Ford Sierra» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автопоїзда у складі вантажного тягача «Volvo FH» д.н.з. НОМЕР_2 з напівпричепом «Lambert LVFS-3F» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_3 та автопоїзда у складі «Iveco Strais» д.н.з. НОМЕР_4 з напівпричепом «Kogel SN24» д.н.з. НОМЕР_5 під керуванням водія ОСОБА_4 сталася дорожньо-транспортна пригода.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 20 листопада 2023 року у справі за № 686/25068/23 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди.

На момент вчинення ДТП цивільна відповідальність ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом «Ford Sierra» д.н.з. НОМЕР_1 не була застрахована.

Власником автопоїзда у складі автопоїзда у складі «Iveco Strais» д.н.з. НОМЕР_4 з напівпричепом «Kogel SN24» д.н.з. НОМЕР_5 , який був учасником дорожньо-транспортної пригоди є позивач - ОСОБА_1 .

Внаслідок зіткнення, автопоїзд у складі «Iveco Strais» д.н.з. НОМЕР_4 з напівпричепом «Kogel SN24» д.н.з. НОМЕР_5 , яким керував водій ОСОБА_5 , отримав механічні пошкодження.

Через відсутність діючого договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у відповідача ОСОБА_2 , на адресу Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі МТСБУ) позивачем була направлена заява про виплату страхового відшкодування. Проте МТСБУ відмовило у виплаті страхового відшкодування, яке було оскаржено до суду.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 09 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до МТСБУ було відмовлено у стягнені страхового відшкодування.

Враховуючи вищенаведене ОСОБА_1 вимушений звернутися за захистом свох інтересів і порушених прав до суду з позовом до безпосереднього винуватця ДТП - ОСОБА_2 .

Згідно висновку судового експерта № 259/22 від 03 березня 2023 року вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Iveco Strais» д.н.з. НОМЕР_4 складає 272 857 грн. 39 коп.

У зв`язку з наведеним позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь вартість матеріального збитку, заподіяного автомобілю «Iveco Strais» д.н.з. НОМЕР_4 в сумі 272 857 грн. 39 коп. внаслідок ДТП , що сталося 13 жовтня 2022 року, та судові витрати: за проведення товарно-транспортної експертизи ДП «Експерт-Сервіс Авто» 3 000 грн. 00 коп., на правничу допомогу 8 000 грн. 00 коп. та судовий збір в сумі 2 728 грн. 57 коп.

Ухвалою судді від 24 лютого 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 28 березня 2025 року було забезпечено позов.

Ухвалою суду від 09 квітня 2025 року підготовче засідання було закрито, справу призначено до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився. Представник позивача ОСОБА_6 подав до суду заяву, в якій вказав, що просить розгляд справи проводити без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, відзив на позов у зазначений строк до суду не надіслав, причини неявки суду не повідомив.

У відповідності до ст. 223 ч. 4 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу в порядку заочного розгляду, на підставі наявних в ній даних та доказів.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, кожний доказ окремо та в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Так, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість.

Згідно з цивільним процесуальним законом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

При цьому, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що 13 жовтня 2022 року на автодорозі М-30 біля с. Копистин Хмельницького району Хмельницької області за участю транспортного засобу «Ford Sierra» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автопоїзда у складі вантажного тягача «Volvo FH» д.н.з. НОМЕР_2 з напівпричепом «Lambert LVFS-3F» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_3 та автопоїзда у складі «Iveco Strais» д.н.з. НОМЕР_4 з напівпричепом «Kogel SN24» д.н.з. НОМЕР_5 під керуванням водія ОСОБА_4 сталася дорожньо-транспортна пригода. Внаслідок дорожньої транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області у справі № 686/25068/23 від 20 листопада 2023 року відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена за ст. 124КУпАП. Постанова набрала законної сили 01.12.2023 року.

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 застрахована не була.

Згідно висновку судового експерта № 259/22 від 03 березня 2023 року вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Iveco Strais» д.н.з. НОМЕР_4 склала 272 857 грн. 39 коп.

Зазначена шкода позивачу винуватцем ДТП відповідачем ОСОБА_2 відшкодована не була.

У зв`язку з цим, ОСОБА_1 08 грудня 2023 року звернувся до МТСБУ з відповідною заявою про виплату страхового відшкодування. Проте, 19.12.2023 року МТСБУ розглянуло заяву ОСОБА_1 та повідомило, що в результаті перевірки даних було встановлено, що до МТСБУ впродовж одного року не було подано заяву про відшкодування заподіяної шкоди, тому керуючись підпунктом 37.1.4. пункту 37.1. статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ прийняло рішення про відмову у виплаті ОСОБА_1 відшкодування заподіяної шкоди.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09.10.2024 року у цивільній справі № 686/9607/24 за позовом ОСОБА_1 до МТСБУ про стягнення страхового відшкодування, було відмовлено у задоволенні позовних вимог.

На даний час шкода, завдана власнику пошкодженого автомобіля «Iveco Strais» д.н.з. НОМЕР_4 ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ні відповідачем ні МТСБУ не відшкодована.

Згідно ч. ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановленні рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до абз. 4 п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно вимог ст. ст. 1166, 1187, 1192 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Отже, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимоги позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на його користь суму матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Iveco Strais» д.н.з. НОМЕР_4 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 13.10.2022 року, яка становить - 272 857 грн. 39 коп.

Щодо відшкодування витрат на проведення експертизи, то слід зазначити наступне.

Як вбачається із ухвали від 20 вересня 2023 року у справі № 712/4126/22 (провадження № 61-11308св23) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що колегія суддів вважає за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду: у постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року в справі № 824/647/19-а (адміністративне провадження № К/9901/31359/20), у постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13 липня 2021 року в справі № 640/19089/20 (адміністративне провадження № К/9901/22986/21), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 липня 2022 року в справі № 524/710/21 (провадження № 61-1693св22), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 31 травня 2023 року по справі № 914/3881/21 зробити висновок про те, що: «розумний читач, який повністю володіє мовою, зрозумів би текст процесуальних норм так, що сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену як до подання позову, так і після (особливо, якщо судом враховано відповідний висновок експертизи як доказ). Тобто відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі; звужувальне тлумачення процесуальних норм щодо не відшкодування судових витрат за експертизу суттєво обмежує засаду (принцип) цивільного судочинства про відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення. При цьому, таке обмеження не обумовлене безпосередніми приписами норм процесуального законодавства, а зроблене касаційним судом на підставі припущень про обмеження права іншої особи приймати участь у процесі проведення експертизи, зокрема подавати заяву про відвід експерта, що не відповідає дійсності, оскільки враховуючи засаду (принцип) змагальності учасники справи не позбавлені можливості під час розгляду справи судом заперечувати проти висновку експерта, в тому числі посилаючись на наявність підстав для відводу, а суд, за таких обставин, має підстави для визнання такого висновку експерта недопустимим доказом; відмова у відшкодування судових витрат за проведення експертизи стороні, на користь якої ухвалене судове рішенням (особливо, якщо судом враховано відповідний висновок експертизи як доказ), не відповідає вимогам розумності та правової визначеності, «підриває» конструкцію забезпечення передбачуваності застосування процесуальних норм, а тому не є такою, що відповідає верховенству права».

На підтвердження оплати позивачем витрат на проведення транспортно-товарознавчої експертизи (висновок експерта № 259/22 від 03.03.2023 року) ДП «Експерт-Сервіс Авто» до справи долучено копію платіжної інструкції від 12.01.2023 року № 478 на суму 3 000 грн. 00 коп.

А тому, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 3 000 грн. 00 коп.

Окрім того, судом встановлено, що при подачі позовної заяви до суду позивачем було сплачено судовий збір у сумі 2 728 грн. 57 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0..1 від 14.02.2025 року, та за подання до суду заяви про забезпечення позову 605 грн. 60 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0..1 від 14.02.2025 року.

Отже, за результатами розгляду справи у відповідності із положенням ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню у повному розмірі в сумі 3 334 грн. 17 коп. із відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 .

Положеннями частини першої статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

До схожого висновку Верховний Суд дійшов у своїй постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) та постанові від 15 червня 2022 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20).

Суд бере до уваги, що як зазначено у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Таким чином, зменшення судових витрат судом можливо лише за клопотанням іншої сторони.

Зазначене відповідає правовій позиції викладеній в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, у якій Верховний Суд зазначив, що право суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, що підлягає розподілу між сторонами, можливе лише за клопотанням іншої сторони.

Судом встановлено, що представником позивача ОСОБА_1 ОСОБА_6 надані суду докази, які підтверджують розмір витрат на правову допомогу: ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВХ № 1023382 від 17.02.2025 року, копію договору про надання правничої допомоги від 17.02.2025 року, квитанція № 1 від 17.02.2025 року на суму 8 000 грн. 00 коп., а тому, витрати на правову допомогу позивача ОСОБА_1 належним чином підтвердженні та доведені.

Отже, на підставі положень п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , принципів розумності та співмірності, суд приходить до висновку стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача 8 000 грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 23, 988, 1187, 1188, 1192 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76-89, 141, 223, 247, 259, 263-265, 268, 273, 280-289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , паспорт НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8 , адреса: АДРЕСА_2 ) матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 272 857 грн. 39 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , паспорт НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8 , адреса: АДРЕСА_2 ) судовий збір у сумі 3 334 грн. 17 коп., витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 3 000 грн. 00 коп., витрати на правничу допомогу в розмірі 8 000 грн. 00 коп., а всього 14 334 грн. 17 коп. судових витрат.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

На рішення, позивачем може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів до Хмельницького апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 15 травня 2025 року.

Суддя: О.М. Палінчак