РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2025 року

м. Рівне

Справа № 565/1823/24

Провадження № 22-ц/4815/544/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Шимківа С.С.,

суддів: Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк",

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 20 січня 2025 року (ухвалене у складі судді Бренчук Г.В.) у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2024 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку № б/н від 30 травня 2016 року та приєдналася до Умов та правил надання банківських послуг саме в тій редакції, що діяла на дату підписання та розміщена на сайті банку https://privatbank.ua/terms.

Таким чином, з моменту підписання відповідачем заяви, між банком та відповідачем було укладено договір, у порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України, шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору.

Відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 60 000,00 грн.

Для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту відповідач отримала кредитну картку номер - НОМЕР_1 , строк дії - 12/19, тип - Універсальна.

Після спливу строку дії першої картки відповідачем для можливості користування рахунком додатково отримані наступі картки: кредитна картка номер - НОМЕР_2 строк дії - 12/21 тип - Універсальна GOLD, кредитна картка номер - НОМЕР_3 строк дії - 07/27 тип - Універсальна GOLD, кредитна картка номер - НОМЕР_4 строк дії - 10/27 тип - Універсальна GOLD, кредитна картка номер - НОМЕР_5 строк дії - 12/27 тип - Універсальна GOLD.

21 січня 2022 року відповідачем підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі якої отримано додаткову кредитну картку номер - НОМЕР_6 , строк дії - 02/26, тип - Універсальна GOLD, а також погоджені інші суттєві умови користування кредитним рахунком. Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідачем підписано у системі самообслуговування Приват24 за допомогою OTP пароля. На момент підписання зазначеної вище заяви заборгованість відповідача становила 17 490,00 грн.

Тобто відповідач була належним чином повідомлена про умови кредитування, зокрема щодо сплати відсотків.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 21 липня 2024 року має заборгованість 53 070,42 грн., яка складається з наступного: 41 980,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 11 090,42 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав ті інтересів АТ КБ «Приватбанк».

Просило стягнути з ОСОБА_1 кредитну заборгованість у розмірі 53070,42 грн. та 3028,00 грн. судового збору.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 20 січня 2025 року у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що АТ КБ «ПриватБанк» не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що ОСОБА_1 , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей за кредитною карткою, її особового рахунку, акаунту чи додатку Приват24, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції.

Оскільки не доведено волевиявлення відповідача на перерахування коштів 07 листопада 2023 року, заборгованість за тілом кредиту і проценти, як плата за користування цими коштами не повинні стягуватися, з огляду на те, що ОСОБА_1 кредитними коштами не користувалася.

Списання грошових коштів з рахунків відповідача відбулося не за її волею, відтак вона не повинна нести відповідальності за такі операції.

Не погоджуючись із рішення суду АТ КБ "Приватбанк" оскаржило його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що висновки суду є помилковими, оскільки вони не відповідають обставинам справи, а також нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Судом невірно встановлено момент, коли відповідач дізналася про втрату платіжного засобу.

Між виявленням відповідачем факту втрати платіжного засобу та здійсненням переказів, які заперечуються відповідачем, пройшло не менше 17 хвилин.

Якщо б відповідач негайно, після виявлення о 17.11 факту втрати фінансового телефону та доступу до Приват 24, повідомила банк за телефоном 3700 (найбільш швидкий та доступний спосіб) спірні перекази о 17:28 - 17:29 не відбулися б.

Судом помилково застосовані норми матеріального права, які на момент виникнення спірних правовідносин вже втратили чинність.

Відповідно, судом безпідставно враховані правові позиції Верховного Суду щодо застосування цих норм.

Судом помилково не застосовані норми матеріального права, які по іншому визначають розподіл обов`язку доказування між сторонами з урахуванням важливих ознак спірних переказів.

Відповідальність за спірні перекази покладається на відповідача і саме він повинен довести, що оспорювані перекази є неналежними.

При цьому, важливою обставиною є і те, що матеріали справи взагалі не містять належних доказів втрати (перевипуску) сім-карти від фінансового номеру телефону ОСОБА_2 , що, враховуючи проведення банком процедури посиленої автентифікації з використанням відомостей, які були відомі лише їй, ставить під сумнів твердження , що спірні транзакції здійснені поза її волею.

Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

28 квітня 2025 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Полюхович О.І. подано відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що судом було правильно встановлено всі обставини справи, які не спростовані позивачем.

Відповідач вважає, що її права споживача правильно захищені у спосіб відмови в задоволенні позовних вимог.

Просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду - без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про відмову в її задоволенні, виходячи з наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає.

Судом встановлено, що 30 травня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг та підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

Зі змісту анкети-заяви вбачається, що ОСОБА_1 підписавши анкету-заяву погодилася, що дана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між нею і банком договір про надання банківських постуг.

21 січня 2022 року ОСОБА_1 підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та паспорт споживчого кредиту.

У матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем кредитних карток НОМЕР_12, НОМЕР_13, НОМЕР_14, НОМЕР_15, НОМЕР_16, однак, зі змісту відзиву убачається, що відповідач не заперечує отримання вказаних карток, які закріплені та обліковувалися по рахунку № НОМЕР_7 .

Відповідач також підтверджує у відзиві, що користувалася наданими їй банком картками, стверджує, що своєчасно та в повному обсязі повертала використану суму кредитного ліміту та сплачувала відсотки.

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості за договором б/н від 30 травня 2016 року заборгованість ОСОБА_1 станом на 21 липня 2024 року складає 53 070,42 грн., з яких: зокрема: 41 980,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 11 090,42 грн заборгованість за простроченими відсотками.

Із розрахунку заборгованості убачається, що станом на 07 листопада 2023 року заборгованість ОСОБА_1 за тілом кредиту становила 20,00 грн., заборгованість за відсотами відсутня.

Згідно з випискою по рахунку ОСОБА_1 , за період з 17 грудня 2015 року по 24 липня 2024 року, з картки № НОМЕР_4 07 листопада 2023 року здійснено два перекази коштів на загальну суму 41 824,36 грн (з урахуванням комісії). Після 07 листопада 2023 року ОСОБА_1 кредитними картами не користувалася.

Із витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 16 вересня 2024 року, убачається, що 07 листопада 2023 року до ЄРДР за №0000445 внесено відомості про те, що в період часу з 15 год. 03 хв. по 15 год. 28 хв. 07 листопада 2023 року невідома особа, представившись працівником компанії «Київстар», шляхом обману та зловживання довірою, в ході телефонних дзвінків із номерів НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , під приводом зміни тарифного плану за абонентським номером НОМЕР_10 , діючи умисно, незаконно заволоділа грошовими коштами ОСОБА_1 в загальній сумі 41 844,36 грн., які були списані з її банківського рахунку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_7 , після підтвердження операції заміни а.н. шляхом повідомлення кодів з смс-повідомлень, спричинивши таким чином потерпілій майнову шкоду. Правова кваліфікація - ч.4 ст.190 КК України.

08 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою у якій вказала про зняття коштів з її рахунку шахрайським способом та просила призупинити нарахування відсотків за кредитом.

Листом від 20 листопада 2023 року №20.1.0.0.0/7-231108/24315 банк відмовив відповідачу у задоволенні її заяви.

У висновку за результатами проведення службової перевірки за фактами здійснення несанкціонованих транзакцій по картковим рахункам клієнтки ОСОБА_1 , складеному працівниками банку 20 листопада 2024 року, зазначено: «Таким чином можна зробити припущення, що клієнтка ОСОБА_1 стала жертвою шахрайства, підтвердивши перевипуск SІМ-карти мобільного оператора «Київстар» фінансового телефону НОМЕР_11 . Шахраї отримавши доступ до фінансового номеру телефону та акаунту Приват24 клієнтки, провели несанкціоновані дії з її картковим рахунком. Вказані дії можливо було здійснити лише за допомогою використання фінансового телефону - НОМЕР_11 та іншої особистої конфіденційної інформації клієнтки щодо карткового рахунку. Яким саме чином конфіденційна інформація могла бути передана клієнткою невідомим особам перевіркою не встановлено».

За результатами перевірки зроблено висновок, що у відповідності до вимог 1.1.5.5., 1.1.5.13., 1.1.5.14., 2.1.4.7.1.1.10.10.9. повну відповідальність за всі платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу, покладено на утримувача платіжного засобу. Порушень договірних відносин з клієнтом, з боку банку, не встановлено.

Із матеріалів вищевказаної службової перевірки вбачається, що шахраї, отримавши доступ до фінансового номеру телефону та акаунту Приват24 відповідача, провели несанкціоновані дії з її картковим рахунком.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною першою статті 1068 ЦК України визначено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року у справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що:

...«користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

У поданій апеляційній скарзі АТ КБ "ПриватБанк" зазначає, що, якщо припустити, що дійсно інші особи отримали доступ до сім-карти фінансового номеру відповідача та використали фінансовий номер для авторизації в її акаунті Приват24, то це відбулося не пізніше 15:09:11 07 листопада 2023 року.

При цьому, платіжні перекази, які відповідач не визнає, відбулися о: 15:28:29 07 листопада 2023 року та 15:29:29 07 листопада 2023 року.

Тобто, між виявленням відповідачем факту втрати платіжного засобу та здійсненням переказів пройшло не менше 17 хвилин.

Посилання АТ КБ «ПриватБанк» на ту обставину, що якби відповідач негайно після виявлення факту втрати фінансового телефону та доступу до Приват24 повідомила банк за телефоном 3700, то спірні перекази не відбулися б, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження.

Судом першої інстанції встановлено факт звернення відповідача до банку про призупинення нарахування відсотків за кредитом, а так само її звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у відповідача була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування.

Ураховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, апеляційний суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2022 року у справі № 751/5017/20, на яку посилається скаржник, вказано, що:

«при здійсненні операцій з використанням електронних платіжних засобів відповідальність за безпеку здійснення переказу коштів покладається як на платника, так і на емітента (банк чи іншу установу), які зобов`язані вжити всіх заходів по нерозголошенню третім особам інформації, що дає змогу виконувати платіжні операції від імені платника з використанням електронного платіжного засобу. Банк зобов`язаний інформувати користувача про всі операції з використанням платіжного засобу, а платник зобов`язаний повідомляти банк про всі оспорюванні ним операції, здійснені з використанням електронного платіжного засобу. Крім того, у випадку повідомлення користувачем банку про платіжні операції, які він не використовував, банк зобов`язаний вжити заходів щодо збереження залишку коштів користувача та провести ретельне розслідування таких фактів і повідомити користувача про його наслідки.

При цьому на платника покладається відповідальність за здійснення несанкціонованих ним платежів за умови доведеності, що його дії чи бездіяльність призвели до втрати або незаконного використання платіжного засобу чи інформації, які дають можливість ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 03 жовтня 2022 року у справі № 387/746/18.

Доводи апеляційної скарги про застосування судом нормативно-правових актів, які станом на 07.11.2023 року втратили свою чинність не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Щодо покликання апелянта на п. 146 р. VII Положення НБУ № 164 "Про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів" від 29.07.2022 року, яким встановлено, що власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, апеляційний суд зазначає наступне.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя, четверта статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Ураховуючи вищевикладене, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивач не довів того, що ОСОБА_1 , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей за кредитною карткою, її особового рахунку, аканту чи додатку Приват24, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції, а тому вона не повинна нести відповідальність за такі операції.

Ураховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 20 січня 2025 року залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Шимків С.С.

Судді: Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.