Справа № 362/7695/24
Провадження № 6/362/13/25
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

16 травня 2025 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Марчука О.Л.,

при секретарі Неділько А.С.,

за участю заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника адвоката Лобанець І.М.,

стягувача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 у місті Василькові Обухівського району Київської області заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

Судовим наказом Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 листопада 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання їх дітей (а.с. 23).

Ухвалою від 03 грудня 2024 року судді Васильківського міськрайонного суду Київської області Марчука О.Л., яку залишено без змін постановою від 19 березня 2025 року Київського апеляційного суду, відмовлено в задоволенні заяви боржника про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами (а.с. 68, 100 102).

09 грудня 2024 року судом отримано заяву боржника у якій він просить визнати вказаний судовий наказ таким, що не підлягає виконанню; в обґрунтування вимог своєї заяви боржника посилається на те, що судом розглядається спір про визначення місця проживання дітей та він добровільно надає стягувачу грошові кошти на утримання їх дітей (а.с. 108 113).

Заявник і його представник в судовому засіданні підтримали заяву та просили її задовольнити з викладених у ній підстав.

Стягувач в судовому засіданні заперечила щодо заяви та просила відмовити у її задоволенні з тих підстав, що боржник надає грошові кошти в розмірі якого не достатньо для утримання дітей.

Вислухавши думку учасників процесу та дослідивши матеріали справи в частині, що стосується предмету розгляду заяви, суд приходить до наступних висновків.

Норми частин першої та другої статті 432 ЦПК України передбачають, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню; суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Вирішуючи дану заяву по суті, суд враховує норму частини третьої статті 181 СК України, відповідно до якої за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У даному випадку обидві дитини проживають разом із матір`ю.

При цьому, для вирішення питання про стягнення аліментів не є визначальним місце проживання і/або реєстрації платника аліментів та воно не впливає на вирішення питання про стягнення аліментів, оскільки обставини проживання боржника за тією чи іншою адресою не впливають на його обов`язок утримувати дітей.

Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Отже, сімейне законодавство не обмежує місцем проживання зазначене право утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Тобто, батько і матір зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, незалежно від того за якою адресою проживають діти і батьки та чи проживають вони разом чи окремо!

У зв`язку із цим, суд не приймає до уваги та відхиляє зазначені за змістом заяви доводи боржника стосовно розгляду судом спору про визначення місця проживання дітей (як підставу для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню), оскільки станом на дату постановлення цього рішення суду діти проживають разом із матір`ю, а тому, за приписами сімейного законодавства, саме матір у даному випадку має право на отримання аліментів на утримання дітей.

Відносно доводів заявника про те, що він добровільно надає стягувачу грошові кошти на утримання їх дітей, суд враховує наступне.

Згідно із частиною першою статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Оскільки матір`ю дітей було подано до суду заяву про стягнення із батька дітей аліментів на їх утримання, слід зробити логічний і послідовний висновок про те, що батьки не домовились між собою про способи виконання батьком обов`язку утримувати їх дітей.

При цьому, на підставі частини третьої статті 181 СК України, у даному випадку матір дітей має процесуальне право на подання заяви про стягнення аліментів, оскільки діти проживають разом з нею.

Одночасно, за приписами сімейного законодавства, стягувач аліментів не зобов`язана доводити факт самостійного утримання дітей.

Головним при вирішенні питання про стягнення аліментів є обставини щодо утримання (неутримання) одним із батьків своїх дітей.

Разом із цим, як вбачається із доданих боржником до заяви доказів у вигляді квитанцій, платіжних інструкції та роздруківок із онлайн-сервісу банку, він дійсно неодноразово здійснював переказ грошових коштів у різному розмірі на користь матері дітей та здійснював відповідні оплати які свідчать про його участь в утриманні своїх дітей.

Натомість, у суду відсутні підстави стверджувати про те, що переказані боржником стягувачу грошові кошти дійсно були призначенні для утримання дітей, а тому, із повідомлених заявником обставин неможливо зробити об`єктивний, вичерпний і достовірний висновок про розмір щомісячного грошового утримання батьком своїх дітей.

У підсумку, слід констатувати, що між батьками дітей існує непорозуміння в особистих сімейних відносинах, які вони намагаються вирішити в судовому порядку.

Тобто, у даному випадку є очевидним спір між батьками стосовно способу і порядку утримання їх дітей.

Проте, боржник не реалізовує передбачене частиною сьомою статті 170 ЦПК України, своє процесуальне право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Як наслідок, під час розгляду заяви не встановлено, що відсутній обов`язок боржника повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

У зв`язку із цим, суд приходить до висновку про те, що зазначений судовий наказ слід виконувати в повному обсязі до закінчення визначеного ним строку.

Таким чином, у суду відсутні процесуально-правові підстави для визнання вказаного виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню як просить заявник.

За таких обставин, заява є безпідставною і необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 258 261, 432 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

День складення повного судового рішення 16 травня 2025 року.