К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2025 року місто Київ

справа 369/5033/24

апеляційне провадження № 22-ц/824/6600/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Саліхова В.В.,

суддів: Євграфової Є.П., Поливач Л.Д.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Тандира Дмитра Віталійовича на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Янченко А.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в формі 1/3 усіх видів доходів.

Позов мотивовано тим, що 19 липня 2009 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який було зареєстровано Виконавчим комітетом Вишневської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 174. Від шлюбу сторони мають дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Посилаючись на те, що відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання дітей, які проживають з нею, позивач просила позов задовольнити.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дітей задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частин від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 23 березня 2024 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Після досягнення ОСОБА_4 повноліття стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частин від його заробітку (доходу) до досягнення нею повноліття.

Допущено негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Тандир Д.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив скасувати рішення, повторно витребувати від Державної податкової служби України та Пенсійного фонду України, відомості, як було витребувано судом першої інстанції, але не враховано при винесенні рішення та постановити нове судове рішення про задоволення позову із врахуванням витребуваних відомостей та поданих доказів.

На обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначав, що суд дійшов передчасного висновку про те, що неявка представника є повторною, а сторона належним чином повідомлена.

Також зазначав, що відмова перенести судове засідання за клопотанням адвоката, що брав участь в іншому процесі, та розгляд справи без захисника є порушенням ст. 6 (право на справедливий суд) Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Вказував, що ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 липня 2024 року було задоволення клопотання про витребування доказів, однак в рішення суду не зазначено чи ці відомості були отримані і чи оцінювались вони судом.

Зауважував, що спосіб стягнення аліментів за приписами Сімейного кодексу - це суб`єктивне право стягувача, та останній має право змінити спосіб такого, звернувшись із клопотання про об`єктивність причин пропуску подання клопотання про зміну позовних вимог, оскільки відповідних відомостей він не мав.

Вважає, що передчасні висновки суду першої інстанції про можливість розгляду справи по суті призвели до позбавлення належного утримання дітей, а висновки суду про те, що рішення приймається з врахуванням інтересу дітей є хибним.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Чучковська А.В. просила відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2024 року залишити без змін, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 квітня 2025 року прийнято справу до провадження колегією суддів у складі: Саліхов В.В., Євграфова Є.П., Левенець Б.Б. на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 квітня 2025 року у зв`язку з настанням обставин, які унеможливлюють продовження суддею-доповідачем Мазурик О.Ф. розгляд вказаної судової справи, справу призначено до розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідноз ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вказане, розгляд справи здійснюється без виклику сторін у порядку письмового провадження.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 18 липня 2009 року сторони зареєстрували шлюб, про що Виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області був вчинений актовий запис №174 та видане свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 квітня 2024 року у справі №369/2575/24 зазначений шлюб було розірвано.

Сторони мають дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які проживають з матір`ю.

Відповідач ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 2 групи, що підтверджується посвідченням НОМЕР_2 .

Згідно довідки від 08 квітня 2024 року, виданої Першим заступником директора департаменту персоналу -начальником управління кадрової роботи бригадним генералом Посмітним Ю., старший лейтенант ОСОБА_2 перебуває на військовій службі та працює в Головному управлінні Національної гвардії України.

Згідно Витягу з наказу Командувача Національної гвардії України 03 квітня 2024 року призначено по Головному управлінню Національної гвардії України лейтенанта військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_2 старшим офіцером (помічником командувача НГУ) відділу організаційно-адміністративної роботи управління організаційно-апаратної роботи департаменту персонального штабу.

Згідно архівної відомості №1 за період з квітня 2024 року по травень 2024 року старший офіцер ОСОБА_2 отримав 50 768,88 грн.

Згідно з відповіді Пенсійного фонду України на адвокатський запит ОСОБА_5 - ОСОБА_2 перебуває на обліку в Головному управлінні та отримує пенсію по інвалідності згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ з 22.05.2018.

Відповідно до розрахунку пенсії по інвалідності ОСОБА_2 з 01 січня 2023 року по 28 лютого 2023 року отримав 9 336,69 грн. щомісячно, з 01 березня 2023 року по 29 лютого 2024 року - 11065,05 грн. щомісячно, 01 березня 2024 року по 06 червня 2024 року - 11967,99 грн. щомісячно.

Відповідач надав до суду платіжні інструкції про переказ на рахунок позивача аліменти: 21 квітня 2024 року у розмірі 3 000,00 грн., 04 травня 2024 року - 20 000,00 грн., 08 червня 2024 року - 20 000,00 грн.

Крім того, як вбачається із квитанцій про зарахування коштів від ОСОБА_2 на картку та/або рахунок ОСОБА_1 здійснено переказ коштів, а саме: 09.02.2022 - 30 000 грн., 06.06.2021 - 60 000 грн., 08.06.2024 - 20 000,00 грн., 15.01.2023 - 45 000 грн., 11.07.2021 -15 000 грн., 10.10.2021- 40 000 грн., 14.06.2022 - 45 000 грн., 15.02.2023 - 45 000 грн., 15.01.2024 - 45000,00 грн., 15.06.2023 - 45 000 грн., 15.04.2023 - 45 000 грн., 15.05.2023 - 45 000 грн., 15.07.2023 - 45 000 грн., 15.09.2023 - 45 000 грн., 15.08.2022 - 45 000 грн., 15.09.2022 - 45 000 грн., 15.10.2023 - 45 000 грн., 15.11.2023 - 45 000 грн., 15.12.2023 - 45 000 грн., 15.11.2022 - 45 000 грн., 18.07.2021 - 28 000 грн., 21.11.2021 - 40 000 грн., 21.04.2024 - 3 000,00 грн., 16.05.2022 - 45 000 грн., 29.05.2021 - 5 000 грн., 26.06.2021 - 8 000 грн., 23.05.2021 - 8 000 грн., 07.05.2021- 20 000 грн.,15.07.2022 - 45 000 грн., 15.08.2023 - 45 000 грн., 15.03.2023 - 45 000 грн., 07.04.2022 - 50 000 грн., 04.05.2024 - 20 000,00 грн., 15.12.2022 - 45 000 грн., 15.10.2022 - 45 000 грн.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 липня 2024 року витребувано від Державної податкової служби України відомості, щодо отриманого доходу за 2023 рік, гр. ОСОБА_2 , в тому числі, відомості, щодо зміни керівників та бенефіціарів ТОВ «ЄВРОЕКОВТОР» код: 44977758; ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ «ЄНОТ», код 44685608; ПП «ЕКО-СІТІ», код 42758841; ГО «МИСЛИВСЬКО - РИБАЛЬСЬКИЙ КЛУБ «ШЛЯХ», код 41359695; витребувано з Пенсійного фонду України відомості, щодо обов`язкових платежів за 2023 рік, відомості щодо зміни керівників та бенефіціарів ТОВ «ЄВРОЕКОВТОР» код: 44977758; ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ «ЄНОТ», код 44685608; ПП «ЕКО-СІТІ», код 42758841; ГО «МИСЛИВСЬКО - РИБАЛЬСЬКИЙ КЛУБ «ШЛЯХ», код 41359695.

15 жовтня 2024 року від Пенсійного фонду України надійшла відповідь, згідно з якою за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 відомості стосовно ОСОБА_2 надходили від страхувальника ТОВ «Агенція безпеки «ЄНОТ» сума нарахованого єдиного внеску 21 120, 00 грн.

25 грудня 2024 року та 26 грудня 2024 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшли відповіді з Державної податкової служби України, якою надали наступну інформацію: ТОВ «ЄВРОЕКОВТОР» керівник з 06.03.2023 - ОСОБА_2, з 05.04.2023- - ОСОБА_6 ; ТОВ «Агенція безпеки «ЄНОТ» керівник з 25.08.2022 - ОСОБА_2, з 05.04.2023 - ОСОБА_7 ; ПП «ЕКО-СІТІ» керівник з 17.01.2019 - ОСОБА_9, з 13.01.2021 - ОСОБА_2, ГО «Мисливсько-рибальський клуб «Шлях» керівник з 29.05.2017- ОСОБА_8 , з 20.09.2023- ОСОБА_2 .

Згідно відомості з Державного реєстру фізичних осіб -платників податків про джерела та суми нарахованих та виплачених доходів за період з 1 по 4 квартали 2023 року вбачається, 1 квартал КП «Броваритепловодоенергія» нараховано 2 341 160,00 грн.; 1 квартал ТОВ «Селтік» нараховано 35 000,00 грн.; 1 квартал ТОВ «Селтік ТБО» нараховано 65 000,00 грн.; 1 квартал ТОВ «АБ «ЄНОТ» нараховано 24 000,00 грн., сума податку 4 320,00 грн.; 2 квартал ТОВ «Селтік» нараховано 85 000,00 грн.; 2 квартал ТОВ «Селтік ТБО» нараховано 50 000,00 грн.; 2 квартал ТОВ «АБ «ЄНОТ» нараховано 24 000,00 грн., сума податку 4 320,00 грн.; 3 квартал ТОВ «Селтік» нараховано 115 417,00 грн.; 3 квартал ТОВ «Селтік ТБО» нараховано 110 000,00 грн.; 3 квартал ТОВ «АБ «ЄНОТ» нараховано 24 000,00 грн., сума податку 4 320,00 грн.; 4 квартал АТ КБ «ПриватБанк» нараховано 1 274,46 грн., сума податку 229,40 грн.; 4 квартал ТОВ «Селтік» 45 000,00 грн.; 4 квартал ТОВ «Селтік ТБО» нараховано 493 000,00 грн.; 4 квартал ТОВ «АБ «ЄНОТ» нараховано 24 000,00 грн., сума податку 4 320,00 грн. Всього нараховано 3 436 851,46 грн.; сума податку на доходи фізичних осіб - 17 509,40 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є військовослужбовцем, отримує пенсію як інвалід 2 групи, добровільно приймає участь в утриманні дітей, погоджується сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частин своїх доходів, тому розмір аліментів - 1/3 частини доходів (заробітку) відповідача є необхідною та достатньою для належного утримання дітей.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.8 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частиною 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог ч.ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто, вони обидва повинні нести обов`язок належного забезпечення своїй дитині належних умов для життя та гармонійного розвитку.

Так, згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

При цьому, частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до частини 3 вищезазначеної статті суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлений прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 грн.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов`язує їх виключно зі способом присудження. З огляду на відсутність імперативної заборони, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст.81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги обов`язок обох батьків утримувати до повноліття своїх дітей, керуючись інтересами дітей, які мають право на достойний рівень матеріального забезпечення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на дітей у розмірі, заявленому позивачем.

Колегія суддів вважає, що такий розмір аліментів на утримання дітей буде необхідним та достатнім для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо помилковості висновків суду щодо наявності підстав для стягнення аліментів у розмірі заявленому позивачем.

Доводи апеляційної скарги про необхідність повторного витребування від Державної податкової служби України та Пенсійного фонду України відомостей, щодо отриманих відповідачем доходів та врахування такої інформації при винесенні рішення, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції було витребувано від Державної податкової служби України відомості, щодо отриманого доходу за 2023 рік, гр. ОСОБА_2 , в тому числі, відомості, щодо зміни керівників та бенефіціарів ТОВ «ЄВРОЕКОВТОР»; ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ «ЄНОТ»,; ПП «ЕКО-СІТІ»,; ГО «МИСЛИВСЬКО - РИБАЛЬСЬКИЙ КЛУБ «ШЛЯХ»; витребувано з Пенсійного фонду України відомості, щодо обов`язкових платежів за 2023 рік, відомості щодо зміни керівників та бенефіціарів ТОВ «ЄВРОЕКОВТОР»; ТОВ «АГЕНЦІЯ БЕЗПЕКИ «ЄНОТ», ПП «ЕКО-СІТІ», ГО «МИСЛИВСЬКО - РИБАЛЬСЬКИЙ КЛУБ «ШЛЯХ».

На виконання ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 липня 2024 року вищезазначена інформація надійшла на адресу суду 15 жовтня 2024 року; 17 грудня 2024 року, 25 грудня 2024 року та 26 грудня 2024 року.

За наведених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для повторного витребування інформації з Державної податкової служби України та Пенсійного фонду України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що витребувані відомості не враховано при винесенні рішення не можуть бути безумовною підставою для скасування по суті правильного рішення про задоволення позову.

Щодо доводів про обмеження процесуального права позивача змінити предмет позову, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз вказаної норми закону дає підстави для висновку, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

При цьому, на думку колегії суддів, таке судове рішення не перешкоджає заявляти вимоги про зміну способу стягнення аліментів, або зменшення (збільшення) розміру стягуваних аліментів.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд першої інстанції, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи та витребуваних судом.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права, а стосуються переоцінки доказів, яким суд першої інстанції надав належну оцінку.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Тандира Дмитра Віталійовича залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий:

Судді: