Ухвала

15 травня 2025 року

м. Київ

справа № 229/4078/24

провадження № 61-6205ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», яка підписана представником Бершадською Іриною Миколаївною, на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 28 жовтня 2024 року у складі судді: Хомченко Л. І., та постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 квітня 2025 року у складі колегії суддів: Остапенко В. О., Зубакової В. П., Корчистої О. І., у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Державний ощадний банк України», банк) про зобов`язання вчинити певні дії.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 є пенсіонером за віком і як отримувач пенсії має відкриті рахунки в АТ «Ощадбанк», на один з яких, зокрема, ГУ ПФУ в Донецькій області перераховує відповідні грошові кошти (пенсію).

У липні 2023 року позивач стикнувся з неможливістю користуватися коштами на своїх рахунках, зокрема проводити видаткові операції через встановлення лімітів та користуванням особовим кабінетом в системі Ощад 24/7 (веб-банкінг «Ощад 24/7»). Жодного попередження про встановлення обмежень Банком позивачу не було повідомлено.

Для з`ясування причин обмеження позивач особисто звернувся в службу підтримки Ощадбанку. При спілкуванні співробітники служби підтримки підтвердили встановлення обмежень, але відмовилися пояснити будь-які підстави для їх встановлення. Для зняття обмежень по рахунку йому запропонували особисто звернутися до відділення Ощадбанку.

27 травня 2024 року позивач, як споживач банківських послуг, подав скаргу, підписану ЕЦП, на електронну пошту позивача і вказав він звертає увагу на те, що коштами на рахунку він регулярно користувався, зокрема переводив на інший рахунок, розраховувався в Інтернеті. Остання проведена операція була здійснена - 15 червня 2023 року у сумі 23 800 грн. У зв`язку з тим, що позивач на даний момент перебуває на тимчасово окупованій території України, він позбавлений можливості звернутись до відділення Ощадбанку. Вказав, що його банківський рахунок є єдиним способом одержання коштів, а дані виплати - джерелом для існування. Таким чином, встановлені відповідачем ліміти повністю обмежують позивача в можливості отримувати та витрачати кошти на власному банківському рахунку та ставлять його в загрозливе становище, оскільки інших джерел доходу він не має.

Також позивачем були проведені наступні дії, зокрема подане звернення через правозахисну організацію Донбас SOS на проходження відеоконференції. Назначена дата йому була 22 квітня 2024 року. Ним була пройдена фізична ідентифікація як клієнта банку відповідача, були задані питання, а саме: особисті дані, дані платіжної картки, останні успішні та неуспішні операції за карткою. Також ним під час відеоконференції було надано оригінал паспорту. Після проходження відеоконференції йому була надана інформація про те, що треба очікувати повідомлення про зняття лімітів з рахунку. Потім позивачу надійшло повідомлення від АТ «Ощадбанк» про те, що за результатами розгляду звернення, обмеження з його рахунку не знято. Також повідомлено, що його довіреною особою було подано документи на вчинення дій за його рахунком, а саме зняття обмежень з рахунку. Після надання документів співробітникам банку у м. Покровську Донецької області було повідомлено, що треба пройти відео зв`язок позивачу, як клієнту банку, з комісією представників банку для підтвердження його як особи та підтвердження повноважень довіреності (ще попросили написати заяву та надіслати на електрону пошту, заява додається). Під час проведення відеоконференції співробітники АТ «Ощадбанк» задавали позивачу різного роду запитання, а саме під час відеодзвінку через засоби телеграм (з фінансового телефону позивача) показував паспорт громадянина України, задавали питання стосовно проживання/перебування позивача на даний час, та запитано чи підтверджує позивач повноваження довіреної особи, на які саме дії, де надавалась довіреність, тощо.

Після проходження відеоконференції довіреній особі позивача прийшла відповідь від банку в якій зазначено, що довіреність перевірена, погоджена керівництвом АТ «Ощадбанк» та складом комісії, яка проводила відеодзвінок, і що довірена особа може звертатись до відділення банку для зняття обмежень/блокувань. Після наданих документів та заяв довіреною особою співробітниками банку було відправлено запис на зняття обмежень/блокувань. Потім було повідомлено представнику/довіреній особі позивача що обмеження/блокування не були зняті, було відмовлено у задоволені вирішення його питання.

На особисту думку позивача, АТ «Ощадбанк» перешкоджає в отриманні його законних коштів, то підтверджує повноваження довіреної особи та можливість зняття обмежень/лімітів, то надає відмову в задоволені даного питання.

Хоча позивач проходив відеоконференцію через сайт АТ «Ощадбанк» з працівниками головного управління АТ «Ощадбанк» та надавав згоду на обробку персональних даних. Вважає, що зазначена проблема з доступом до власного рахунку порушує його права як громадянина України. Жодних протиправних дій при використанні банківського рахунку він не вчиняв.

На підставі наведеного вище позивач просив суд:

зобов`язати АТ «Державний ощадний банк України» відновити обслуговування платіжних карток та рахунків зі зняттям усіх наявних обмежень та блокувань, відкритих у АТ «ОщадБанк» на ім`я позивача, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ;

відновити здійснення всі операцій по карткам та рахункам, відкритих у АТ «ОщадБанк» на ім`я позивача, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ;

відновити позивачу, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , доступ в особистому кабінеті веб-банкінгу «Ощад24/7».

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 28 жовтня 2024 року позов задоволено. Зобов`язано відповідача:

відновити обслуговування платіжних карток та рахунків зі зняттям усіх наявних обмежень та блокувань, відкритих у АТ «ОщадБанк» на ім`я позивача, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ;

відновити здійснення всіх операцій по карткам та рахункам, відкритих у АТ «ОщадБанк» на ім`я позивача, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ;

відновити позивачу, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 доступ в особистому кабінеті веб-банкінгу «Ощад24/7».

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 квітня 2025 року апеляційну скаргу АТ «Державний ощадний банк України» залишено без задоволення. Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 28 жовтня 2024 року залишено без змін.

13 травня 2025 року АТ «Державний ощадний банк України» через підсистему Електронний суд подало до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником Бершадською І. М. , на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 28 жовтня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 квітня 2025 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

підставами касаційного оскарження є неправильне застосування норм матеріального права (статей 1066, 1068, 1071, 1074 ЦК України, статті 23 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», статті 38 Закону України «Про платіжні послуги», п. п. 150, 151 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів», затвердженого Постановою правління НБУ № 164 від 29 липня 2022 року) та порушення норм процесуального права (статей 2, 11, 13, 51, 263, 274, 376 ЦПК України);

позивач самостійно з порушенням вимог норм чинного законодавства та умов договору розголосив третім особам персональні дані, які дозволять за їх допомогою ініціювати та/або санкціонувати платіжні операції, та передав електронний (-і) платіжний (-і) засіб (-оби) третій особі, що є підставою для застосування банком обмежувальних заходів;

дії АТ «Ощадбанк» щодо обмеження здійснення видаткових операцій по рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_1 , та мобільному додатку «ОЩАД 24/7» відповідають вимогам, зокрема, статей 1066, 1068 ЦК України, статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність, статті 36, 50, 88 Закону України «Про платіжні послуги», п.п. 150, 151 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів», затвердженого Постановою правління НБУ №164 від 29 липня 2022 року та Договору комплексного банківського обслуговування, і відповідно є правомірними;

до спірних правовідносин клієнта і банку також підлягають застосуванню норми Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Висновки судів першої та апеляційної інстанцій про те, що матеріалами справи не встановлено, що банк доводив до відома клієнта причини блокування його доступу до застосунку, будь-яким можливим засобом комунікації пропонував/вимагав надати докази його ідентифікації, для вирішення питання щодо спірної операції і можливого поновлення доступу, суперечать матеріалам справи, оскільки представником позивача до позову додано копії листів АТ «Ощадбанк» від 05 червня 2024 року та від 13 березня 2024 року. Вказаними листами банк повідомив, що зняти встановлені обмеження банк вбачає за можливе за зверненням клієнта в установу банку для проходження фізичної ідентифікації. Станом на теперішній час клієнт особисто до відділення банку для проведення ідентифікації та верифікації відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору не з`явився, документи необхідні для проведення ідентифікації не надав.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023)

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судове рішення, ухвалене у справі про зобов`язання вчинити певні дії.

Ця справа є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої, апеляційної чи касаційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

АТ «Державний ощадний банк України» у касаційній скарзі вказує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, яким є принцип юридичної (правової) визначеності, та виправлення судової помилки, допущеної апеляційною інстанцією, та має непоодинокі випадки ігнорування висновків Верховного Суду з аналогічних справ саме апеляційними інстанціями, використовуючи формальний привід малозначність справи, як підстава для невірного застосування норм матеріального права без врахування актуальних змін в діючому законодавстві та останньої судової практики. З огляду на велику кількість аналогічних справ, які перебувають на розгляді в судах України дана справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики для необмеженого кола осіб, так як єдина судова практика сприятиме однаковому застосуванню права та врегулюванню суспільних відносин в Україні у подібних правовідносинах. У касаційній скарзі також вказується, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для відповідача. Дана справа має виняткове значення для АТ «Ощадбанк», як для фінансової установи та суб`єкта первинного фінансового моніторингу, оскільки визначає порядок його дій (або ж їх відсутності) щодо збереження коштів клієнтів банк, необхідності проходження клієнтами верифікації та ідентифікації у аналогічних правовідносинах щодо невизначеного кола осіб, а також дотримання вимог закону щодо запровадження законодавчо передбачених обмежень у випадку передачі клієнтом електронного платіжного засобу у використання третій особі. Значний суспільний інтерес АТ «Ощадбанк» обґрунтовано тим, що застосування судами норм права у даній справі безпосередньо визначають міру можливої та допустимої поведінки банку при застосуванні статей 1068, 1166, 1071 ЦК України, статей 36, 38, 50, 51, 88 Закону України «Про платіжні послуги», статті 1, 11, 12 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», у подібних правовідносинах. що має фундаментальне значення для АТ «Ощадбанк», як для банківської установи, на яку покладено обов`язок забезпечення збереження коштів користувачів та надання банківських послуг у відповідності до вимог чинного законодавства України, що впливає, зокрема і на ділову репутацію банку щодо оцінки Національним банком України відповідності діяльності Банку вимогам закону, діловій практиці. Проте особа, яка подала касаційну скаргу,не обґрунтовує, чому саме касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа становить значний суспільний інтерес і в чому проявляється виняткове значення для неї цієї справи. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями. І, відповідно, не свідчить, що: скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа становить значний суспільний інтерес і має виняткове значення для відповідача.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Таким чином, оскаржені судові рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішенні, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», яка підписана представником Бершадською Іриною Миколаївною, на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 28 жовтня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков