КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа № 947/779/22
Провадження № 2/947/71/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2025 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвій А.В.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ліпаткіної Елли Володимирівни,

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Якових Євгена Володимировича,

відповідача приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Руслани Валеріївни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі у залі суду в порядку

загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_1

до ОСОБА_2 ,

державного реєстратора Кодимської міської ради Подільського району

Петрика Вадима Дмитровича,

ОСОБА_3 ,

приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу

Фролової Руслани Валеріївни

про скасування рішень про державну реєстрацію прав,

визнання права власності, витребування майна,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 11.01.2022 року звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_4 , державного реєстратора Кодимської міської ради Подільського району Петрика Вадима Дмитровича, ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Руслани Валеріївни, про скасування державної реєстрації, в якій просить суд:

- визнати незаконним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №61405324 від 05.11.2021 року, прийняте державним реєстратором Кодимської міської ради Подільського району Петриком Вадимом Дмитровичем про реєстрацію права власності на нерухоме майно житловий будинок АДРЕСА_1 , за ОСОБА_4 ;

- скасувати запис про право власності №44882234 внесений державним реєстратором Кодимської міської ради Подільського району Петриком Вадимом Дмитровичем;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №61855175 від 25.11.2021 року, прийняте приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Русланою Валеріївною щодо нерухомого майна житлового будинку АДРЕСА_1 ;

- скасувати запис про право власності №45281711 внесений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Русланою Валеріївною.

В обґрунтування позову позивач стверджує, що він є спадкоємцем до майна своєї матері ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті якої залишилась у спадщину у тому числі нерухоме частка житлового будинку АДРЕСА_1 , яка належала померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 27.10.1997 року.

Після смерті матері та за наслідком відкриття спадщини на майно останньої, позивач будучи спадкоємцем першої черги звернувся до приватного нотаріуса Каменєва В. І. з заявою про прийняття спадщини.

Однак, згодом, позивачу стало відомо, що на підставі технічного паспорту серії НОМЕР_1 , виданого 01.11.2021 року ФОП ОСОБА_6 , довідки №02/11 виданої 01.11.2021 року ОСОБА_7 , за ОСОБА_4 було зареєстровано право власності на будинок АДРЕСА_1 .

Вважаючи вказану реєстрацію права власності незаконною, ОСОБА_1 звернувся до поліції з заявою про вчинення кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачене ст. 358 КК України.

Надалі, як стало відомо позивачу, 25.11.2021 року на підставі договору купівлі-продажу №3906, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Русланою Валеріївною, ОСОБА_8 відчужив вказане нерухоме майно на користь ОСОБА_3 , за наслідком чого приватний нотаріус Фролова Р.В., як суб`єкт державної реєстрації, винесла відповідне рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та зареєструвала право власності на спірний житловий будинок за ОСОБА_3 .

Внаслідок чого, позивач вказує, що спірними рішеннями про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, на підставі яких за ОСОБА_4 , а згодом за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на спірне нерухоме майно, незаконно, без достатніх на те підстав, за наслідком чого нерухоме майно незаконно вибуло зі складу спадкового майна ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим порушуються його ОСОБА_1 права та інтереси , як спадкоємця першої черги до майна спадкодавця.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з вищевказаним позовом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу на підставі вказаного позову було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 13.01.2022 року вказану позовну заяву залишено без руху.

Разом із пред`явленим позовом позивачем до суду було подано заяву про забезпечення позову, яку ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 13.01.2022 року повернуто позивачеві.

25.01.2022 року позивачем на виконання вказаної ухвали суду, надано до суду заяву про усунення недоліків.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 04.02.2022 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання.

14.02.2022 року позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій останній просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , а також встановити заборону іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного будинку.

За наслідком розгляду заяви про забезпечення позову, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 15.02.2022 року заяву позивача задоволено частково. Вжито заходи забезпечення позову по цивільній справі №947/779/22, а саме: накладено арешт на 1/2 частку житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна № 120. В решті вимог заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову залишено без задоволення.

06.06.2022 року до суду від позивача надійшла заяву про уточнення позовних вимог, без зміни учасників процесу, у відповідності до якої позивачем до раніше заявлених вищезазначених позовних вимог, додатково заявлені вимоги та просить суд:

- визнати за ОСОБА_1 право власності частки житлового будинку АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видано Третьою Одеською державною нотаріальною конторою, 28.10.1997 року, за №2-3713;

- витребувати частку житлового будинку АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видано Третьою Одеською державною нотаріальною конторою, 28.10.1997 року, за №2-3713.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 28.07.2022 року заяву позивача ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , державного реєстратора Кодимської міської ради Подільського району Петрик Вадима Дмитровича, ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Руслани Валеріївни, про скасування державної реєстрації залишити без руху. Надано позивачу строк для виправлення недоліків, терміном в десять днів з дня отримання копії ухвали.

22.08.2022 року на виконання ухали Київського районного суду міста Одеси від 28.07.2022 року позивачем подано заяву про усунення недоліків.

До заяви позивачем надано заяву про збільшення позовних вимог, в якій позивач до раніше заявлених вищезазначених первісних позовних вимог, додатково просить суд:

- визнати за ОСОБА_1 право власності на частку житлового будинку АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видано Третьою Одеською державною нотаріальною конторою, 28.10.1997 року, за №2-3713;

- витребувати частку житлового будинку АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видано Третьою Одеською державною нотаріальною конторою, 28.10.1997 року, за №2-3713.

30.08.2022 року відповідачем - ОСОБА_4 , через засоби поштового зв`язку, скеровано відзив на позовну заяву, який надійшов до Київського районного суду міста Одеси 05.09.2022 року.

У підготовчому судовому засіданні, призначеному на 26.09.2022 року судом було прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог.

Також у підготовчому судовому засіданні 26.09.2022 року судом було ухвалено не враховувати вказаний відзив на позовну заяву, поданий ОСОБА_4 , під час розгляду справи, у зв`язку з порушенням процесуальних вимог його подання.

11.10.2022 року від позивача надійшло клопотання про витребування доказів, яке ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 03.11.2022 року задоволено частково. Витребувано у державного реєстратора Кодимської міської ради Подільського району Петрик Вадима Дмитровича належним чином завірені копії матеріалів реєстраційної справи стосовно об`єкту нерухомого майна - житлового будинку АДРЕСА_1 .

16.01.2023 року від державного реєстратора Кодимської міської ради Подільського району Петрик Вадима Дмитровича надійшла відповідь на виконання ухвали Київського районного суду міста Одеси від 03.11.2022 року про неможливість надання витребуваних судом доказів з підстав не створення реєстраційної справи щодо об`єкту нерухомого майна житлового будинку АДРЕСА_1 .

30.05.2023 року на електронну скриньку суду від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову, яку ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 01.06.2023 року залишено без задоволення.

24.08.2023 року від представника позивача надійшла заява про заміну заходу забезпечення позову.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 30.08.2023 року заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_9 про заміну одного заходу забезпечення позову іншим - задоволено. Замінено заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 15.02.2022 року по цивільній справі №947/779/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , державного реєстратора Кодимської міської ради Подільського району Петрик Вадима Дмитровича, ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Руслани Валеріївни, про скасування рішень про державну реєстрацію прав, визнання права власності, витребування майна, а саме: скасовано арешт з 1/2 частки житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №120. Встановлено заборону органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав (Міністерство юстиції України, його територіальні органи, нотаріусу, інші органи чи особи, які виконують функції реєстрації, тощо), здійснювати будь-які реєстраційні дії стосовно державної реєстрації речових прав щодо нерухомого майна - житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №120.

Також, 29.05.2023 року від представника позивача надійшла заява про залучення до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_2 .

Того ж дня і 12.09.2023 року від представника позивача надійшла заява про зміну підстав позову, у відповідності до якої позивачем змінені позовні вимоги, відповідно дот яких останній, згідно з заявою від 12.09.2023 року, просить суд:

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №61405324 від 05.11.2021 року, прийняте державним реєстратором Кодимської міської ради Подільського району Петриком Вадимом Дмитровичем про реєстрацію права власності на нерухоме майно житловий будинок АДРЕСА_1 , за ОСОБА_4 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на частку житлового будинку АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом;

- витребувати у ОСОБА_2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 .

В обґрунтування змінених позовних вимог, позивач стверджував, що як вбачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державним реєстратором Петриком Вадимом Дмитровичем виключно на підставі технічного паспорту було зареєстровано за ОСОБА_4 право власності на будинок АДРЕСА_1 .

Оскільки, державним виконавцем було порушено Порядок14 Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень , та положення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», приймаючи відсутність такої підстави для реєстрації права власності, як технічний паспорт, позивач просить суд скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №61405324 від 05.11.2021 року, прийняте державним реєстратором Кодимської міської ради Подільського району Петриком Вадимом Дмитровичем про реєстрацію права власності на нерухоме майно житловий будинок АДРЕСА_1 , за ОСОБА_4 ..

Також позивач вказує, що він не спроможний отримати свідоцтво про прийняття спадщини та зареєструвати за собою право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 з огляду на скоєння невстановленою групою осіб злочину, а саме заволодіння його спадковим майном шахрайським шляхом у результаті чого право власності безпідставно було зареєстровано за іншою особою.

За наслідком чого позивач вказує про наявність підстав для визнання за ним права власності на частину житлового будинку АДРЕСА_1 , оскільки: ним прийнято спадщину частки спірного нерухомого майна; існування перешкоду у оформленні та отриманні свідоцтва права на спадщину з огляду на фактичну крадіжку та незаконну реєстрацію права власності за іншими особами; невизнання відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 права власності позивача на нерухоме майно.

Щодо вимоги про витребування спірного майна від ОСОБА_2 , позивач вказує, що підставою для витребування та передачі ОСОБА_1 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , в порядку віндикації, є повернення майна законному власнику, тобто у його фактичне володіння, враховуючи, що спірне майно вибуло з володіння позивача поза його волею, як власника, та майно було набуте відповідачем ОСОБА_2 безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати.

У підготовчому судовому засіданні, призначеному на 12.09.2023 року судом заяву представника позивача про залучення співвідповідача по справі задоволено. Залучено до справи в якості співвідповідача ОСОБА_2 . Також ухвалено прийнято до розгляду заяву позивача ОСОБА_1 про зміну підстав позову, подану представником позивача в редакції від 12.09.2023 року.

21.11.2023 року до суду, через засоби поштового зв`язку, від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів за вх. №63331/23, яке ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 22.11.2023 року залишено без задоволення у тому числі з підстав пропуску встановленого законом строку на вчинення відповідної процесуальної дії.

13.12.2023 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про поновлення процесуального строку на вчинення процесуальної дії та залучити до матеріалів справи додаткові докази по справі.

Вказане клопотання задоволено судом у підготовчому судовому засіданні 13.12.2023 року, в якому також судом було ухвалено закрити стадію підготовчого провадження по справі та призначити справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

29.01.2024 року до суду від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Р.В. надійшла заява про заміну її на належного відповідача та надані пояснення по справі, в яких остання просить суд відмовити у задоволенні позову з підстав його безпідставності та необґрунтованості.

14.03.2024 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про зупинення провадження по даній справі до набрання законної сили судовим рішення за наслідком розгляду апеляційної скарги на рішення Київського районного суду міста Одеси від 08.12.2005 року по справі №2-8745/2005.

17.04.2024 року від представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_10 надійшло клопотання про витребування доказів.

У судовому засіданні, призначеному на 05.11.2024 року представника позивача ОСОБА_1 просив суд не розглядати раніше подане 14.03.2024 року клопотання про зупинення провадження по даній справі, а представник відповідача ОСОБА_2 не наполягав на розгляді поданого 17.04.2024 року клопотання та просив суд залишити його без розгляду.

Судом в судовому засіданні 05.11.2024 року ухвалено залишити клопотання представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_10 про витребування доказів без розгляду, а також не ставити на розв`язання клопотання представника позивача про зупинення провадження по даній справі, подане 14.03.2024 року.

Також, представником відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_10 в судовому засіданні ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомлено суд, що відповідач ОСОБА_4 помер.

За наслідком чого судом було ухвалено надати відповідний запит до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) для з`ясування інформації про смерть ОСОБА_4

27.11.2024 року до суду на виконання вказаного запиту суду надійшла відповідь з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) від 27.11.2024 року за №1721/11144/24.23-19.

В судовому засіданні 18.12.2024 року судом було встановлено, що у відповідності до відповіді Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) від 27.11.2024 року за №1721/11144/24.23-19, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , за наслідком чого, 18.07.2024 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) складено актовий запис про смерть №5585 від 18.07.2024 року.

У зв`язку з отриманням судом інформації про смерть відповідача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , необхідністю вирішення питання про залучення до участі по справі правонаступників померлого відповідача, ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 18.12.2024 року зупинено провадження по цивільній справі №947/779/22 до закінчення строку для прийняття спадщини до майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 , а саме до ІНФОРМАЦІЯ_6 включно.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 30.01.2025 року, поновлено провадження по цивільній справі №947/779/22 у зв`язку з закінченням встановленого законом шестимісячного строку на прийняття спадщини щодо майна померлого ОСОБА_4 .

Одночасно судом витребувано з Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі належним чином завірений витяг зі спадкового реєстру, який містить інформацію стосовно наявності (відсутності) у спадкодавця ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 : посвідченого заповіту; спадкового договору; заведеної спадкової справи; інформації про спадкоємців, якими подано заяви про прийняття спадщини; виданих свідоцтв про право на спадщину; а також у разі наявності заведеної спадкової справи, надати належним чином завірену її копію.

На виконання ухвали Київського районного суду м. Одеси від 30.01.2025 року, 14.02.2025 року Київською державною нотаріальною конторою у місті Одесі надано відповідь, з якої вбачається, що згідно із перевіркою Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), спадкова справа після смерті ОСОБА_4 , не була заведена.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 04.03.2025 року провадження по цивільній справі №947/779/22 в частині вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 закрито. Розгляд цивільної справи №947/779/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , державного реєстратора Кодимської міської ради Подільського району Петрик Вадима Дмитровича, ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Руслани Валеріївни, про скасування рішень про державну реєстрацію прав, визнання права власності, витребування майна, продовжено в порядку передбаченому цивільним судочинством.

У судове засідання, призначене на 13 травня 2025 року з`явились:

- представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ліпаткіна Елла Володимирівна, яка позовні вимоги підтримала та просила суд позов задовольнити в повному обсязі;

- представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_10 , який заперечував проти позовних вимог та просив суд відмовити у задоволенні позову;

- відповідач приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фролова Руслана Валеріївна, яка також заперечувала проти позовних вимог та просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Інші учасники справи будучи належним чином повідомленими та обізнаними про наявне судове провадження та дату, час і місце проведенні судового засідання про причини неявки суд не повідомили.

Судом підстав для відкладення судового засідання у відповідності до положень ст. 223 ЦПК України не встановлено, за наслідком чого було ухвалено здійснити розгляд справи в судовому засіданні 13.05.2025 року за наявною явкою учасників справи.

За наслідком розгляду даної справи, суд перейшовши до стадії ухвалення судового рішення та у відповідності до положень ч.1 ст. 244 ЦПК України відклав судове засідання до 26.05.2025 року о 09 год. 15 хв. для ухвалення та проголошення судового рішення.

Про дату, час і місце судового засідання з проголошення судового засідання, учасники справи повідомлялись належним чином.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши усі докази наявні в матеріалах справи, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає позов ОСОБА_1 не підлягаючим задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі договору на право будування будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 16.02.1951 року, посвідченого Першою Одеською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №7617, ОСОБА_11 на праві власності належало нерухоме майно житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , та складається в цілому з кам`яного житлового будинку, загальною житловою площею 39,6 кв.м., та надвірних споруд: «В» - сапрай, «Г» - вбиральня, 1-8 огороджування, Ш-У мостіння, ІУ шахта, розташовані на земельній ділянці площею 576 кв.м.

ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_11 помер.

28.10.1997 року державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Тюменцевою Л.І. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №2-3713, у відповідності до якого воно видано дочці померлого ОСОБА_5 на парво власності в порядку спадкування за законом на частку вищевказаного майна.

У відповідності до наявного запису на зворотній сторінці вказаного договору та наявною в матеріалах справи відповіді з КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 23.12.2019 року за №7429/07/510, вказаний житловий будинок станом на 31.12.2012 року було зареєстровано за:

- ОСОБА_11 на частку будинку на підставі договору на право будування будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 16.02.1951 року, посвідченого Першою Одеською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №7617, дата реєстрації 11.03.1980 року;

- ОСОБА_5 на частку будинку на підставі свідоцтва право на спадщину за законом, виданого 28.10.1997 року Третьою Одеською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №2-3713, дата реєстрації права власності 19.08.1998 року.

Доказів на підтвердження перенесення записів про реєстрацію права власності ОСОБА_11 та ОСОБА_5 на вказане нерухоме майно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно до суду не надано.

На підставі викладеного вбачається, що станом на 31.12.2012 року, право власності на частку житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_11 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 , в порядку спадкування не було зареєстровано, а інша частка будинку була прийнята в порядку спадкування за законом до майна померлого ОСОБА_11 та зареєстрована за ОСОБА_5 через один рік 19.08.1998 року після отримання відповідного свідоцтва від 28.10.1997 року.

Також судом з поданих безпосередньо стороною позивача доказів встановлено, що в провадженні Київського районного суду міста Одеси на розгляді перебувала цивільна справа №2-8745/2005 за позовом ОСОБА_12 до ОСОБА_5 про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

За наслідком розгляду вказаної справи №2-8745/2005, 08.12.2005 року Київським районним судом міста Одеси ухвалено рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_12 . Визнано за ОСОБА_12 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_13 та померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_14 .

Дане рішення суду набрало законної сили 19.12.2005 року.

ОСОБА_1 30.10.2023 року подано апеляційну скаргу на вищевказане рішення суду, за наслідком чого ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.01.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Одеси від 08.12.2005 року по справі №2-8745/2005.

Будь-яких доказів на підтвердження наслідків розгляду вказаної апеляційної скарги сторонами під час розгляду справи до суду не надано, не повідомлялось, а також не заявлялось відповідних клопотань про їх витребування.

Приймаючи викладене судом встановлено, що після набуття ОСОБА_5 права власності на частку будинку АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва право на спадщину за законом, виданого 28.10.1997 року Третьою Одеською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №2-3713, дата реєстрації права власності 19.08.1998 року, на підставі вищевказаного рішення Київського районного суду міста Одеси від 08.12.2005 року по справі №2-8745/2005, яке набрало законної сили 19.12.2005 року та станом на час звернення позивача до суду з даним позовом було чинним, право власності на вказаний житловий будинок, за життя ОСОБА_5 , було визнано за ОСОБА_12 .

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження реєстрації права власності за ОСОБА_12 на нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_1 , на підставі вищевказаного рішення Київського районного суду міста Одеси від 08.12.2005 року по справі №2-8745/2005, після набрання ним законної сили 19.12.2005 року та до постановлення Одеським апеляційним судом ухвали суду від 18.01.2024 року.

Приймаючи вищевикладене в цілому, судом встановлено, що після реєстрації права власності за ОСОБА_5 на частку будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва право на спадщину за законом, виданого 28.10.1997 року Третьою Одеською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №2-3713, право власності на цей житловий будинок в цілому, 19.12.2005 року за наслідком набрання законної сили рішенням Київського районного суду міста Одеси від 08.12.2005 року по справі №2-8745/2005 виникло у ОСОБА_12 , однак не було зареєстровано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , за наслідком смерті якої у відповідності до приписів ст. 1220 ЦК Україна відкрилась спадщина на належне останній за час життя майно.

Судом у відповідності до наданого свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 25.04.2019 року встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , є сином померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_5 , а відтак у відповідності до приписів ст. 1261 ЦК України належить до кола спадкоємців першої черги.

12.06.2019 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Охтирського міського нотаріального округу Сумської області Каменєва В.І. з заявою про прийняття спадщини за законом до майна померлої ОСОБА_5 , з зазначенням про належність до спадкоємців першої черги до майна померлого громадянки ОСОБА_15 .

Судом встановлено, що у відповідності до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №56502738 від 12.06.2019 року, приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Сумської області Каменєвим В.І. 12.06.2019 року заведено спадкову справу №34/2019, номер у реєстрі №64317601, до майна ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У відповідності до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №56499787 від 12.06.2019 року, інформація про наявність чинних і діючих спадкових договорів чи заповітів складених за життя ОСОБА_5 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутня.

Приймаючи викладене вбачається, що спадкування до майна ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснюється за законом, спадкоємцем першої черги до якої є позивачем ОСОБА_1 , який у відповідності до приписів ч.1 ст. 1270 ЦПК України у встановлений законом строк реалізував право на подання заяви про прийняття спадщини за законом.

Під час розгляду справи учасниками справи не надано належним чином завірених копій матеріалів, як і не заявлялось відповідних клопотань про витребування відповідних копій, спадкової справи №34/2019, номер у реєстрі №64317601, заведеної до майна ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , за наслідком чого суд позбавлений встановити наявність інших спадкоємців до майна ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у тому числі якими реалізовано власне право на прийняття спадщини, як і факт видання приватним нотаріусом свідоцтв про право на спадщину за законом до майна ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом також у відповідності до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №286544685 від 24.11.2021 року встановлено, що 05.11.2021 року державним реєстратором Кодимської міської ради Подільського району Петриком Вадимом Дмитровичем на підставі: технічного паспорту №ТІ01:7340-4367-8723-4707, виданого 01.11.2021 року ОСОБА_16 та довідки №02/11, виданої 01.11.2021 року ФОП ОСОБА_6 , винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), за індексним номером №61405324, на підставі якого за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 , номер запису про право власності №44882234 та реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 120.

Як вже судом встановлено, у відповідності до відповіді Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) від 27.11.2024 року за №1721/11144/24.23-19, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , за наслідком чого, 18.07.2024 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) складено актовий запис про смерть №5585 від 18.07.2024 року.

Відповідно до відповіді Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі, на виконання ухвали Київського районного суду м. Одеси від 30.01.2025 року, вбачається, що згідно із перевіркою Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), спадкова справа після смерті ОСОБА_4 , не була заведена.

Приймаючи викладене, судом під час розгляду справи не було встановлено спадкоємців до майна ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , як процесуальних правонаступників останнього в рамках даної справи.

Поряд з цим, судом у відповідності до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №291209268 від 18.12.2021 року встановлено, що за життя ОСОБА_4 , після проведеної за ним реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 120, право власності на цей будинок було перереєстровано на ОСОБА_3 , номер запису про право власності №45281711, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №61855175 від 25.11.2021 року, винесене приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Русланою Валеріївною, на підставі: договору купівлі-продажу від 25.11.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В., зареєстрованого в реєстрі за №3906.

Суд зазначає, що в рамках даної справи судом 15.02.2022 року постановлено ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову, якою накладено арешт на спірне нерухоме майно житловий будинок АДРЕСА_1 .

Разом з тим, судом встановлено, що до постановлення вказаної ухвали суду, розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 11.01.2022 року за №13-01р, за заявою ОСОБА_3 , змінено адресу об`єкту нерухомого майна, одноповерховому житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_3 , на адресу: АДРЕСА_1 .

Надалі, під час дії ухвали суду від 15.02.2022 року про вжиття заходів забезпечення позову щодо даного нерухомого майна за реєстраційним номером об`єкту 120, щодо цього майна, однак зі зміненою адресою: АДРЕСА_1 , 26.07.2022 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В., зареєстрований в реєстрі за №1926, за умовами якого ОСОБА_3 передала в дар, а ОСОБА_2 прийняла в дар нерухоме майно житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

У відповідності до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №344035850 від 24.08.2023 року встановлено, що 26.07.2022 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Русланою Валеріївною стосовно вищевказаного нерухомого майна за реєстраційним номером об`єкту 120, за адресою: АДРЕСА_1 , винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №64297610 від 26.07.2022 року, винесене на підставі: договору дарування від 26.07.2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В., зареєстрованого в реєстрі за №1926, за наслідком чого зареєстроване право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 .

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів, як спадкоємець за законом першої черги до майна ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , з посиланням на належність останній на час смерті частки спірного житлового будинку АДРЕСА_1 , вказуючи про незаконність проведеної 05.11.2021 року державної реєстрації за ОСОБА_4 на нерухоме майно: АДРЕСА_1 , за наслідком чого дане майно від особи яка не мала права на його відчуження перейшло у власність ОСОБА_3 , яка змінила адресу цього майна на будинок АДРЕСА_3 та передала його в дар на користь ОСОБА_2 , що призвело до безпідставного вибуття цього майна зі складу спадкової маси ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , як належного власника частки у цьому майні, за наслідком і до порушення його ОСОБА_1 прав на зазначену частку розміром в цьому майні як спадкоємця першої черги.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною першою статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Отже, статтями 1268 та 1269 ЦК України, презюмується, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу.

Тобто, дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статтях 1269, 1270 ЦК України.

Згідно зі статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі неприйняття спадщини чи відмови від неї одним із спадкоємців за заповітом застосовується норма частини першої статті 1275 ЦК України, відповідно до якої частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну.

Враховуючи волю заповідача таке тлумачення статті 1275 ЦК України, дозволяє усунути конкуренцію між спадкуванням за заповітом та законом, оскільки ніхто не може бути одночасно спадкоємцем за законом та заповітом відносно спадкової маси охопленої заповітом. Якщо призначені кілька спадкоємців за заповітом і той або інший з них відмовляється від прийняття своєї частини або, взагалі, вибуває з числа інших, то частини у спадщині інших у відповідній мірі збільшуються.

Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тлумачення пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2022 року в справі № 127/23627/20 (провадження № 61-17025св21), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 233/4580/20 (провадження № 61-12524сво21)). Такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.) (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення права власності в нотаріальному порядку (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 травня 2022 року у справі №450/3258/17 (провадження № 61-13688св21).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін,кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).

Приймаючи викладене, суд зазначає, що як вже судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_5 , яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, у зв`язку з чим відкрилась спадщина на належне останній за час життя майно.

Судом встановлено, що спадкування до майна ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснюється за законом, спадкоємцем першої черги до якої є позивачем ОСОБА_1 , який у відповідності до приписів ч.1 ст. 1270 ЦПК України у встановлений законом строк реалізував право на подання заяви про прийняття спадщини за законом.

Поряд з цим, позивач вказуючи про наявність спадкових прав до майна померлої ОСОБА_5 з розміром у спадщині в повному об`ємі, як єдиний спадкоємець, в порушення вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України не надав до суду жодних доказів на підтвердження цих обставин, приймаючи особисте зазначення у заяві про прийняття спадщини до майна померлої ОСОБА_5 інформації про наявність інших спадкоємців ОСОБА_15 .

Під час розгляду справи позивачем, як і іншими учасниками справи, не було надано належним чином завірених копій матеріалів, як і не заявлялось відповідних клопотань про витребування відповідних копій, спадкової справи №34/2019, номер у реєстрі №64317601, заведеної до майна ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , за наслідком чого суд позбавлений встановити наявність інших спадкоємців до майна ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у тому числі якими реалізовано власне право на прийняття спадщини, як і факт видання приватним нотаріусом свідоцтв про право на спадщину за законом до майна ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, позивач заявляючи вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №61405324 від 05.11.2021 року з проведення державної реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомого майна за ОСОБА_4 , в порушення вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України також не надав до суду безпосередньо відповідного рішення державного реєстратора, як і документів що слугували підставою для його прийняття, як і не вчинено у належний встановлений процесуальний порядок і строки згідно з приписами ЦПК України дій спрямованих на витребування належним чином завірених копій матеріалів реєстраційної справи щодо спірного нерухомого майна за реєстраційним номером 120, як і не надано доказів на підтвердження подальших переходів права власності на це майно на користь ОСОБА_3 , приймаючи, що подані інформаційні довідки не містять інформації про учасників правочинів.

Позивач вказує про наявність порушеного права за наслідком вибуття спірного житлового будинку з власності померлої ОСОБА_5 , якій станом на час смерті належало право власності на частку у житловому будинку АДРЕСА_1 , однак суд вважає відповідні доводи необґрунтованими виходячи з наступного.

Як вже судом встановлено, після набуття ОСОБА_5 права власності на частку будинку АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва право на спадщину за законом, виданого 28.10.1997 року Третьою Одеською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №2-3713, дата реєстрації права власності 19.08.1998 року, на підставі рішення Київського районного суду міста Одеси від 08.12.2005 року по справі №2-8745/2005, яке набрало законної сили 19.12.2005 року та станом на час звернення позивача до суду з даним позовом було чинним, право власності на вказаний житловий будинок, за життя ОСОБА_5 , було визнано за ОСОБА_12 .

Отже, починаючи з 19.12.2005 року на підставі рішення Київського районного суду міста Одеси від 08.12.2005 року по справі №2-8745/2005, право власності на спірне нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_1 , виникло у ОСОБА_12 .

Судом приймається наявність в матеріалах справи інформації про подання 30.10.2023 року ОСОБА_1 апеляційної скарги на вищевказане рішення суду, за наслідком чого ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.01.2024 року відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Одеси від 08.12.2005 року по справі №2-8745/2005.

Однак, будь-яких доказів на підтвердження наслідків розгляду вказаної апеляційної скарги учасниками під час розгляду справи, так і у судовому засіданні 13.05.2025 року, у тому числі стороною позивача в порушення вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України, до суду не надано, як і не повідомлялось, а також не заявлялось відповідних клопотань про їх витребування.

Додатково суд зазначає, що відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Одеси від 08.12.2005 року по справі №2-8745/2005, що мало місце 18.01.2024 року, як і подання доказів позивачем на підтвердження цих обставин, що мало місце 14.03.2024 року, відбулось через майже два роки після звернення позивача до суду з цим позовом і під час розгляду даної справи по суті, приймаючи закриття стадію підготовчого провадження 13.12.2023 року, за наслідком чого суд у відповідності до приписів ч.3 статті 210 ЦПК України позбавлений права на зупинення провадження у справі на підставі положень пункту 6 частини 1 статті 251 ЦПК України, яка регламентує зупинення провадження у справі до об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Разом з тим, враховуючи приписи статті 2, 12, 13 ЦПК України, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, судом станом на час переходу до стадії ухвалення рішення суду за наслідком розгляду справи у відповідності до Єдиного державного реєстру судових рішень, який перебуває у вільному доступі встановлено, що рішення суду за наслідком апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Одеси від 08.12.2005 року по справі №2-8745/2005, відсутнє.

Приймаючи вищевикладене в цілому, суд зазначає, що позивачем в порушення вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України, не підтверджено як на час звернення до суду з даним позовом, як і станом на час розгляду даної справи, станом на час ухвалення рішення суду, що до спадкового майна після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , входила належна частка житлового будинку АДРЕСА_1 , щодо якого позивач, як спадкоємець першої черги до майна останньої, обґрунтовує наявність свого порушеного права і звернення до суду з даним позовом, приймаючи виникнення права власності на цей житловий будинок в цілому за ОСОБА_12 на підставі рішення Київського районного суду міста Одеси від 08.12.2005 року по справі №2-8745/2005, доказів на підтвердження скасування якого станом на час розгляду даної справи не надано.

Суд зазначає, що гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Разом із цим, позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження порушення певних спадкових прав (інтересів) позивача, з метою чого він звернувся до суду з даним позовом про визнання права власності на частку житлового будинку АДРЕСА_1 , яке в подальшому було змінено за номером на АДРЕСА_1 , одночасно з вимогами про скасування рішення державного реєстратора та витребування даного майна з власності відповідачів, що мало місце після виникнення у ОСОБА_12 підстав права власності на цей житловий будинок на підставі рішення суду, за відсутності доказів про його скасування, а відтак суд вважає, що позивачем не підтверджено наразі наявність порушеного права, а позов є передчасним.

Відсутність порушеного права є самостійною підставою для відмови у позові.

Також, щодо вимог позивача до державного реєстратора про скасування рішення про державного реєстратора, суд зазначає, що визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача.

Натомість встановлення належності відповідачів та обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, що викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (пункт 36)).

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05.07.2023 року по справі № 910/15792/20, яка не знайшла підстав для відступу від висновків Великої Палати Верховного Суду у постановах від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18, пункт 36), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18, пункт 53) та від 04 лютого 2020 року у справі № 910/7781/19 (провадження № 12-150гс19, пункт 37), державний реєстратор не є належним відповідачем у спорах про визнання незаконними та скасування реєстраційних дій, вчинених щодо третьої особи, а ним є особа, щодо якої були здійснені ці дії (записи).

Спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі Державний реєстр прав). Участь у такому спорі реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні своїх прав) не змінює приватноправового характеру спору.

Звернення з позовом до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у позові.

За наслідком чого вимоги ОСОБА_1 до державного реєстратора Петрика В.Д. не підлягають задоволенню за самостійними підставами, як звернення до неналежного відповідача.

Також, суд вважає не підлягаючими вимоги позивача і до приватного нотаріуса Фролової Р.В., з самостійних підстав, як пред`явлені до неналежного відповідача, оскільки вимоги позивача до нотаріуса пред`явлені за наслідком незгоди з діями приватного нотаріуса з проведеної державної реєстрації права власності.

У відповідності до висновків Верховного Суду викладених у постанові від 7 липня 2021 року у справі № 369/14294/17, у якій позивач заявив вимогу про визнання протиправним, скасування рішення про державну реєстрацію права власності до приватного нотаріуса, Верховний Суд зазначив, що позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, якого позивач визначив відповідачем.

Щодо вимоги позивача про витребування майна в порядку віндикації від відповідача ОСОБА_2 , з посиланням на те, що він - ОСОБА_1 є власником спірного майна, суд також зазначає, що у відповідності до положень Цивільного Кодексу України, передбачені засади захисту права власності. Зокрема, відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України.

Особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння нею таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі - власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності.

Поряд з цим, заявляючи відповідну вимогу про витребування з власності ОСОБА_2 нерухомого майна частки житлового будинку АДРЕСА_1 , позивачем не доведено наявність прав як титульного володільця на вказане майно, а відтак також не підтверджено наявність порушеного права на звернення з позовом в даній частині вимог.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , державного реєстратора Кодимської міської ради Подільського району Петрика В.Д., ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Р.В. про скасування рішень про державну реєстрацію прав, визнання права власності, витребування майна, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати понесені позивачем під час розгляду даної справи, у відповідності до приписів статті 141 ЦПК України, відшкодуванню не підлягають та покладаються на останнього.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 1-18, 76-89, 141, 244, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_5 ), державного реєстратора Кодимської міської ради Подільського району Петрика Вадима Дмитровича (місцезнаходження: 66000, Одеська обл., м. Кодима, вул. Соборна, 88), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_5 ), приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Руслани Валеріївни (місцезнаходження: 65049, м. Одеса, вул. Героїв Прикордонників, 7) про скасування рішень про державну реєстрацію прав, визнання права власності, витребування майна - відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 26.05.2025 року.

Головуючий Л. В. Калініченко