ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/2873/23 Номер провадження 22-ц/814/1300/25Головуючий у 1-й інстанції Сайко О. О. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А. І.

Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.

при секретарі: Коротун І. В.

учасники справи:

представник відповідача адвокат Ковтун М.В.

переглянув у судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України

на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 25 листопада 2024 року, ухвалене суддею Сайко О. О., повний текст рішення складено 02 грудня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, -

В С Т А Н О В И В:

01.12.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, в якому просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 80 727,14 грн, моральну шкоду у розмірі 10 000 грн, судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Позовна заява мотивована тим, що постановою Пирятинського районного суду Полтавської області від 01.08.2022, яка залишена без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 22.12.2022, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП), провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Згідно постанови суду ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за те, що він 04.12.2020 близько 12.30 год в м. Пирятині по вулиці Героїв Майдану, керуючи транспортним засобом Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_1 , почав розвертатися та допустив зіткнення з автомобілем Ford Focus, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок чого вказані автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги пункту 10.1. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП. Винним у даній дорожньо-транспортній пригоді визнано водія ОСОБА_2 . Власником джерела підвищеної небезпеки - автомобіля Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , є останній. Внаслідок вказаного зіткнення автомобілю Ford Focus, д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є позивач, були спричинені технічні пошкодження. Відповідно до висновку експерта №076/20 від 15.12.2020 за результатами проведення автотоварознавчого дослідження автомобіля Ford Focus, д.н.з. НОМЕР_2 , розмір (вартість) матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля Ford Focus, д.н.з. НОМЕР_2 , станом на день ДТП - 04.12.2020 становить - 80 727,14 грн. Таким чином, для повного відшкодування шкоди, завданої позивачу у зв`язку з пошкодженням автомобіля Ford Focus, д.н.з. НОМЕР_2 , відповідач згідно ст. 1166 ЦК України зобов`язаний сплатити завдану шкоду майну, яка складає 80 727,14 грн. Протиправні дії відповідача спричинили йому не тільки майнову шкоду, а й моральну шкоду. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з пошкодженням чи знищенням майна. Протягом тривалого часу позивачу було порушено звичайний устрій життя, довелося прикладати додаткові зусилля для відновлення пошкодженого автомобіля, що і є моральними стражданнями позивача, які він оцінює у 10 000 грн, та які повинен відшкодувати відповідач.

Ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 15.02.2024 клопотання позивача ОСОБА_1 задоволено. Залучено Моторне (транспортне) страхове бюро України до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування майнової шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, та моральної шкоди, у якості співвідповідача. Відкладено судове засідання у справі на 09.30 год 20.03.2024. Витребувано з Моторного (транспортного) страхового бюро України належним чином завірені копії справ №91611 та №72707 (а.с. 48-49).

06.11.2024 до Пирятинського районного суду Полтавської області надійшло клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Орла В.І., в якому просив суд: - стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000 грн моральної шкоди; стягнути з МТСБУ на користь ОСОБА_1 80 727,14 грн майнової шкоди; стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати (а.с. 109-111).

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 25 листопада 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою задоволено частково.

Стягнуто із Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 у відшкодування майнової шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, у розмірі 80 727,14 грн та 1073,60 грн - у повернення сплаченого судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, у розмірі 5 000 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки відповідач ОСОБА_2 не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, є особою, на яку поширюється дія пункту 13.1. Закону №1961-IV, тому саме з МТСБУ слід стягнути на користь позивача страхове відшкодування заподіяної позивачу майнової шкоди у розмірі 80 727 грн. Посилання представника відповідача МТСБУ на підпункт «а» ч.1 ст. 41 Закону, як на підставу відмови у виплаті страхового відшкодування, не ґрунтується на вимогах закону та є хибним, оскільки вказана норма не поширюється на спірні правовідносини та стосується відповідальності власників транспортних засобів, які не застрахували свою цивільно-правову відповідальність, а не осіб, які відповідно до закону звільнені від такого обов`язку. Доводи представника відповідача про те, що указана дорожньо-транспортна подія не є страховим випадком, також не узгоджується з нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Позивач зазначає, що особа, винна у скоєнні ДТП відповідач ОСОБА_2 звернувся до МТСБУ із заявою про настання страхового випадку 07.12.2020. 20.12.2020 МТСБУ повідомило ОСОБА_2 про необхідність надання додаткових документів, зокрема, копії постанови суду стосовно ДТП, що сталася між сторонами. Постанова суду першлї інстанції по суті справи була винесена 01.08.2022 та була оскаржена в апеляційному порядку. Постанова Полтавського апеляційного суду у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 була винесена 22.12.2022. Таким чином, суд першої інстанції погодився з доводами позивача про те, що він не міг з об`єктивних причин звернутися до МТСБУ в річний строк із відповідною заявою та всіма необхідними документами, тому вважає його поведінкою добросовісною. Оскільки встановлений законом трирічний строк позовної давності на момент звернення позивача до суду не сплив, його право на отримання страхового відшкодування шкоди підлягає захисту шляхом задоволення позовних вимог до відповідача МТСБУ.

З урахуванням наведених обставин справи, суд першої інстанції вважав такими, що заслуговують на увагу посилання позивача на те, що внаслідок ушкодження автомобіля, позивачу як власнику автомобіля було завдано моральної шкоди, що виразилася у моральних стражданнях, переживаннях, стані невизначеності, вимушеній зміні звичного способу життя. Крім того, позивачу довелося докладати додаткових зусиль для відновлення своїх порушених прав. При цьому суд першої інстанції врахував, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеню вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову про відшкодування моральної шкоди з відповідача ОСОБА_2 та вважав правильним зменшити розмір відшкодування моральної шкоди, визначений позивачем, до 5 000 гривень з урахуванням обставин справи та засад розумності, виваженості та справедливості. Заподіяння моральної шкоди в більшому розмірі позивачем не доведено.

В апеляційній скарзі МТСБУ просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині позовних вимог до нього з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог до МТСБУ.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до положень п.2.1. ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України та і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Отже, відповідно до положень пп. 37.1.4. п. 37.1. ст. 37 Закону №1961-IV передбачено, що неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Тобто, саме спеціальним Законом регламентовано право потерпілого на звернення до страховика чи в МТСБУ у встановлені законом строки, порушення яких є підставою для відмови у виплаті відшкодування. Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції погоджується з доводами позивача про те, що він не міг з об`єктивних причин звернутися до МТСБУ в річний строк із відповідною заявою та всіма необхідними документами, тому вважає його поведінку добросовісною. При цьому, судом в рішенні не зазначено, які саме об`єктивні причини перешкоджали позивачу направити таку заяву в МТСБУ, наприклад: поштою, через електронний кабінет потерпілого тощо. Стаття ст. 35 Закону обмежує лише строк для подачі заяви про виплату відшкодування, подання ж інших документів на обґрунтування цієї заяви не обмежується 30 денним строком. У той же час, винуватець ДТП зміг двічі звернутися в МТСБУ після ДТП - 07.12.2020 та 20.12.2020, про що зазначено у рішенні суду, хоча заява про виплату відшкодування від останнього чинним законодавствам не вимагається. Позивач же своїм правом не скористався та не обґрунтував у позові та у подальшому і у судових засіданнях поважність пропуску строку, встановленого для подання заяви в МТСБУ в порядку ст. 35 Закону №1961-IV. Крім того, визначаючи розмір страхового відшкодування та стягуючи з МТСБУ регламентну виплату у розмірі 80 727,14 грн, суд першої інстанції порушив положення п.п. 36.1., 36.2. ст. 36 Закону 1961-IV, де зазначено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Крім цього зазначає, що згідно висновку експерта №076/20 від 15.12.2020, складеного спеціалістом ФОП ОСОБА_3 , вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу та ПДВ склала 80 727,14 грн (при цьому ПДВ на запчастини тощо становить 11 054,69 грн). При цьому, матеріали справи не містять доказів, що транспортний засіб позивача було відновлено на СТО, яка є платником податку на додану вартість. У зв`язку з чим, суд першої інстанції допустив помилку у розрахунку суми регламентної виплати, яка обмежується положеннями, ст. ст. 29, 30, 36 Закону.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Орел В.І. просить її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У судове засідання апеляційного суду 21.05.2025 не з`явилися інші учасники процесу, вони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 02.04.2025 судових повісток про виклик до суду у цивільній справі на електронні адреси та засобами поштового зв`язку у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України (а.с. 146-149), які були доставлені до електронних кабінетів та поштовим зв`язком. Згідно рекомендованого повідомлення судова повістка на ім`я позивача ОСОБА_1 вручена адресату 12.04.2025, що у відповідності до вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України є належним повідомленням про дату, час і місце судового засідання. Згідно рекомендованого повідомлення судова повістка на ім`я відповідача ОСОБА_2 вручена адресату 15.04.2025, що у відповідності до вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України є належним повідомленням про дату, час і місце судового засідання. При цьому, колегія суддів враховує, що електронний варіант ухвали Полтавського апеляційного суду від 10.03.2025 (про призначення справи до апеляційного розгляду на 21.05.2025 о 10-20 год) розміщено в мережі Інтернет за адресою: https://reyestr.court.gov.ua/ та відповідно оприлюднено. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що постановою Пирятинського районного суду від 01.08.2022, яка залишена без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 22.12.2022, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП), провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а.с. 8-12).

Згідно постанови суду ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за те, що він 04.12.2020 близько 12.30 год в м. Пирятині по вулиці Героїв Майдану, керуючи транспортним засобом Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_1 , почав розвертатися та допустив зіткнення з автомобілем Ford Focus, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок чого вказані автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги пункту 10.1. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП. Тобто, винним у даній дорожньо-транспортній пригоді визнано водія ОСОБА_2 .

Власником джерела підвищеної небезпеки - автомобіля Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , є останній (а.с. 44). Внаслідок вказаного зіткнення автомобілю Ford Focus, д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є позивач (а.с. 21), були спричинені технічні пошкодження.

Відповідно до висновку експерта №076/20 від 15.12.2020 за результатами проведення авто-товарознавчого дослідження автомобіля Ford Focus, д.н.з. НОМЕР_2 , розмір (вартість) матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля Ford Focus, д.н.з. НОМЕР_2 , станом на день ДТП - 04.12.2020 становить 80 727,14 грн (а.с. 13-27).

Згідно інформації, що зберігається в Єдиній централізованій базі даних МТСБУ, обидва транспортних засоби як позивача, так і відповідача не були забезпечені полісами обов`язкового страхування (а.с. 55).

ОСОБА_2 має статус учасника бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням (а.с. 29)

07.12.2020 від винуватця ДТП ОСОБА_2 до МТСБУ надійшло повідомлення про вищевказану пригоду (а.с. 59).

18.12.2020 МТСБУ повідомило відповідача ОСОБА_2 про необхідність надати документи, з яких завірена за місцем видачі копія пільгового посвідчення та постанову суду (а.с. 45).

Позивач ОСОБА_1 із заявою про виплату відшкодування звернувся в МТСБУ 30.03.2023 (а.с. 59 зворот).

На заяву ОСОБА_1 від 30.03.2023 відповідачем МТСБУ 03.04.2023 надіслано відмову про виплату у відшкодуванні у зв`язку з відсутністю правових підстав (а.с. 28).

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Згідно статті 22 Цивільного кодексу (далі- ЦК) України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодовування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, шкода яка завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За приписами ч.1 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон).

Згідно зі статтею 6 вказаного Закону передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно п.п. 9.1., 9.2. ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Згідно п.9.5. ст. 9 цього Закону розміри страхових сум переглядаються Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін.

Згідно розпорядження Нацкомфінпослуг від 09.04.2019 №538 «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів з питань обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі розпорядження), що набрало чинності 21.09.2019, встановлено страхові суми за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів: за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 130 000 гривень на одного потерпілого; за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, у розмірі 260 000 гривень на одного потерпілого.

Відповідно до п.п. «г» п. 41.1. ст. 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: особами, на яких поширюється дія пункту 13.1. статті 13 цього Закону.

Згідно пункту 31.1. Закону, учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2024 у справі №147/66/17 зазначено, що підпункт 37.1.4. пункту 37.1. статті 37 Закону №1961-IV визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат. Разом з тим, ані Закон №1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності. Водночас, ЦК України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності (статті 263-264, стаття 267 ЦК України). Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові. Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми. З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі. Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності. У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.п. 3, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати зокрема у порушенні права власності та при настанні інших негативних наслідків.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог до МТСБУ про відшкодування шкоди та стягнення судового збору, виходячи з наступного.

Предметом даного спору (з урахуванням клопотання від 06.11.2024) є: - стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000 грн моральної шкоди; - стягнення з МТСБУ на користь ОСОБА_1 80 727,14 грн матеріальної шкоди.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюється Конституцією України, ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Пунктом 2.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Указана норма кореспондується із статтею 999 ЦК України, якою встановлено, що до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Таким чином, у спорах пов`язаних із відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV) є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

За вимогами статті 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У пункті 33.1.4. статті 33 Закону №1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1. статті 35).

Згідно з пунктом 36.1. статті 36 Закону №1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Відповідно до пунктів 37.1.1., 37.1.4. статті 37 Закону №1961-IV, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:

навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку;

неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 03.10.2018 у справі №753/5293/16-ц, строк, зазначений у підпункті 37.1.4. пункту 37.1. статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є присічним і поновленню не підлягає.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм права викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.12.2019 у справі №465/4287/15 (провадження №14-406цс19) та Верховним Судом у постановах від 21.03.2019 у справі №758/16132/16-ц (провадження №61-30263св18), від 01.07.2019 у справі №513/1275/14-ц (провадження №61-22420св18) та від 05.02.2020 у справі №748/1893/18 (провадження №61-11557св19).

Крім того у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі №147/66/17 зазначено, що право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки усіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

Відтак, аналізуючи зазначене законодавство у сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.

У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 15.05.2024 у справі №161/8285/22, провадження №61-1965 св 24, від 21.04.2025 у справі №467/1102/19, провадження №61-568св24.

Як вбачається з матеріалів справи, ДТП сталося 04.12.2020 (а.с. 59-60), до суду позивач звернувся 01.12.2023, у річний строк з моменту скоєння ДТП до МТСБУ ОСОБА_1 не звертався, із заявою про виплату страхового відшкодування до МТСБУ звернувся лише 30.03.2023 (а.с. 59 зворот). Підстав, які б унеможливлювали його звернення своєчасно до страхової компанії, позивачем не було наведено.

Доказів здійснення ОСОБА_1 розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, матеріали справи не містять і на такі обставини ані позивач, ані його представник не посилалися ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанцій.

З огляду на викладене колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що особа, винна у скоєнні ДТП, відповідач ОСОБА_2 звернувся до МТСБУ із заявою про настання страхового випадку 07.12.2020. 20.12.2020 МТСБУ повідомило ОСОБА_2 про необхідність надання додаткових документів, зокрема, копії постанови суду стосовно ДТП, що сталася між сторонами. Постанова суду першої інстанції по суті справи була винесена 01.08.2022 та була оскаржена в апеляційному порядку. Постанова Полтавського апеляційного суду у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 була винесена 22.12.2022.

Доводи позивача про те, що він не міг з об`єктивних причин звернутися до МТСБУ у річний строк із відповідною заявою та усіма необхідними документами, суд першої інстанції взяв до уваги та визнав його поведінкою добросовісною.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з цим висновком суду першолї інстанції, оскільки встановлений законом трирічний строк позовної давності на момент звернення позивача до суду застосовується до вимог про стягнення шкоди, завданої ушкодженням здоров`ю чи настанням смерті потерпілого. У даному випдаку такі вимоги позивачем не пред`явлено.

По справі вбачається, що річний строк для звернення до страховика з вимогою про стягнення страхового ваідшкодування майнового характеру, сплив, тому право позивача на отримання страхового відшкодування шкоди не підлягає захисту.

З огляду за зазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що вимоги позивача про виплату страхового відшкодування є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Оскільки зазначені обставини не були взяті судом першої інстанції до уваги та не враховані ним під час ухвалення рішення, то, на думку колегії суддів, оскаржуване рішення не можна вважати законним і обґрунтованим, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні вимог до МТСБУ.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги МТСБУ є обґрунтованими, а оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavinandothersv. Ukraine, №4909/04, §58).

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції про задоволення позову в частині стягнення майнової шкоди прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення в цій частині нового рішення по суті позовних вимог.

Згідно ч.1 ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається висновків суду щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно ч. 2, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається у разі відмови в позові - на позивача. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 сплатив 1073,60 грн судового збору при подачі позову до суду першої інстанції (а.с. 5), при зверненні до суду апеляційної інстанції відповідачем МТСБУсплачено судовий збір у розмірі 1611 грн за подачу апеляційної скарги (а.с. 134).

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги МТСБУ та з відмовою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до МТСБУ, підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь МТСБУ судовий збір у розмірі 1611 грн.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п. 4, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити.

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 25 листопада 2024 року в частині стягнення зМоторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 майнової шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, у розмірі 80 727,14 грн та 1073,60 грн (у повернення сплаченого судового збору) -скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування майнової шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України судовий збір у розмірі 1611 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 травня 2025 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов