ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Обідіної О.І.,

суддів: Одринської Т.В., Пікуля В.П.,

за участю секретаря: Дороженка Р.Г.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу Харківської міської ради на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 жовтня 2024 року по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Шоста харківська державна нотаріальна контора, Харківська міська рада про встановлення факту спільного проживання,

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною заявою, в якій просила встановити факт спільного проживання її однією сім`єю з ОСОБА_2 з 01 жовтня 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 - день смерті останньої.

Зазначала, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її хрещеною та завжди була для її сім`ї родиною, оскільки в дитинстві втратила матір, а в 80 роках минулого століття батька та чоловіка. Дітей у неї не було. Все життя вона працювала в бібліотеці національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут».

В останні 7 років до смерті, ОСОБА_2 стала почувати себе погано, в зв`язку з чим вона змушена була в жовтні 2013 року переїхати до неї для надання допомоги по господарству. Однак, не дивлячись на похилий вік хрещена продовжувала працювати.

12.11.2020 в зв`язку з погіршенням стану здоров`я ОСОБА_2 було відправлено до лікарні, де вона померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На звернення ОСОБА_1 до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, вона отримала відмову, оскільки не являється спадкоємцем, при цьому їй було роз`яснено про необхідність звернення до суду про встановлення факту родинних відносин.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 04 жовтня 2024 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання задоволено.

Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01 жовтня 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 (день смерті ОСОБА_2 ).

Ухвалюючи рішення, суд дійшов висновку про доведеність факту спільного проживання заявника з ОСОБА_2 однією сім`єю з жовтня 2013 року до дня смерті останньої.

Не погодившись з даним судовим рішенням, Харківська міська рада оскаржила його в апеляційному порядку, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та увалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вказує, що позивачем не доведено факт спільного проживання, а покази свідків та організація поховання особи не підтверджують не є безумовними доказами обставин, якими заявник обґрунтовувала свої вимоги.

Також звертає увагу, що судом не досліджувався факт перебування заявника в зареєстрованому шлюбі, що в разі наявності останнього виключає ОСОБА_1 з числа спадкоємців 4 черги, відповідно до роз`яснень Верховного Суду України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

За життя ОСОБА_2 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_2 , за заявою ОСОБА_1 про прийняття спадщини, державним нотаріусом Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори було відкрито 21.04.2021 спадкову справу №319/2021, яку зареєстровано в спадковому реєстрі.

Постановою державного нотаріуса від 17.067.2021 за №2051/02-31 відмовлено ОСОБА_1 у видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 .

Підставою для відмови у видачі свідоцтва стала відсутність жодних доказів на підтвердження родинного зв`язку заявника зі спадкодавцем.

Звертаючись до суду з заявою про встановлення факту спільного проживання, ОСОБА_1 вказувала, що померла ОСОБА_2 є її хрещеною. В зв`язку з відсутністю рідних людей, зважаючи на похилий вік та погіршення стану здоров`я, незважаючи на продовження праці, в жовтні 2013 року ОСОБА_1 переїхала проживати до ОСОБА_2 , з якою вони були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство. Вона піклувалася про неї, купувала ліки, харчі. Після смерті хрещеної 17.11.2020 саме вона займалася її похованням.

Ухвалюючи рішення про встановлення факту спільного проживання, суд дійшов висновку про доведеність вказаного факту, взявши до уваги в якості належних доказів пояснення свідків та надані заявником фото світлини .

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

В даному випадку заявником ОСОБА_1 не заперечується необхідність встановлення факту спільного проживання для оформлення спадщини після померлої ОСОБА_2 .

Від встановлення вказаного юридичного факту залежить виникнення у заявника права на оформлення своїх спадкових прав як спадкоємця 4 черги, зважаючи на відсутність інших спадкоємців.

За змістом ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження факту проживання заявника з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 надала суду ксерокопії особистих документів померлої, докази щодо поховання ОСОБА_2 , 3 фотографії в домашньому побуті з померлою ОСОБА_2 , зроблені в один і той же час та нотаріально посвідчені покази свідка ОСОБА_3 .

Також за клопотанням заявника судом першої інстанції було допитано свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Вважаючи зазначені докази належними та достатніми, суд встановив факт спільного проживання заявника та спадкодавця.

Разом з цим, для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання), фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц.

У постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 694/646/20 також зазначено, що для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків.

Про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21.

Надаючи оцінку наявним в матеріалах справи доказам та показам свідків, колегія суддів приходить до висновку, що останні не можуть бути розцінені як достатні для встановлення зазначеного юридичного факту, оскільки в своїй сукупності вони не доводять факт спільного проживання заявника ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_2 .

Згідно показів свідків, які є як колишньою співробітницею померлої, так і знайомими заявника, останні підтвердили факт їх спільного проживання, ведення спільного побуту, піклування ОСОБА_1 за ОСОБА_2 .

Разом з тим, вказані покази свідків не беруться судом до уваги, оскільки факт спільного проживання був відомий їм зі слів як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 , які розповідали про спільне своє проживання, при цьому свідки не могли повідомити адресу проживання, що свідчить про те, що вони не бували вдома у ОСОБА_2 та особисто такі обставини не бачили.

Надані ОСОБА_1 до суду особисті документи, докази щодо поховання нею ОСОБА_2 самі по собі не доводять факт їх спільного проживання.

Так ОСОБА_1 не надано доказів щодо спільних витрат на сплату комунальних послуг, придбання речей для спільного побуту, ліків чи інших необхідних для спадкодавця речей, спільних фотографій, які-б охоплювали зазначений нею проміжок часу з фіксуванням різних подій в житті та інше. Позаяк нею не надані будь-які акти про їх спільне проживання, такі як довідки ОСББ чи інших житлових організацій, відсутні докази несення витрат як членів однієї сім`ї та докази їх пов`язаності одним побутом.

Крім того, заслуговує критичного відношення твердження заявника про те, що у зв`язку з погіршенням здоров`я ОСОБА_2 в 2013 році вона змушена була переїхати до неї для надання допомоги по господарству та в побуті.

В даному випадку, колегія суддів не приймає до уваги вказані твердження з огляду на те, що останні не доведені жодними доказами як щодо стану здоров`я спадкодавця, так і самим фактом необхідності їй надавати сторонній догляд, оскільки спадкодавець до останнього була працездатною, обіймала посаду бібліотекара, а захворіла та потратила до лікарні лише в 2020 році. Іншого матеріали справи не містять.

Також заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо необхідності з`ясування сімейного стану заявника, що в свою чергу також впливає на встановлення факту спільного проживання.

За змістом п. 21 постанови пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» до числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою.

З ксерокопії паспорту заявника ОСОБА_1 вбачається, що остання зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 23.08.2013, що не заперечувалося нею.

Після реєстрації шлюбу подружжя переїхало в свою квартиру за адресою - АДРЕСА_2 , в якій з 19 вересня 2016 року заявник зареєстрована.

В судовому засіданні апеляційного суду також було встановлено, що під час вказаного шлюбу, в якому заявник продовжує знаходитись і на даний час, в неї в 2016 році народилася донька ОСОБА_7 .

Вказані обставини щодо наявності молодої сім`ї, народження доньки, ставлять під сумнів факт спільного проживання в період з 2013 року по листопад 2020 року заявника разом з спадкодавцем, а не зі своєю сім`єю.

Оскільки судом першої інстанції було не повно з`ясовано фактичні обставини по справі та не надано належної правової оцінки зібраним по справі доказам, що призвело до помилкового висновку про доведеність заявлених вимог, рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням по справі нового рішення про відмову в задоволенні заяви з підстав її недоведеності.

Зважаючи на задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, у відповідності до норм ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради підлягає стягненню сплачений при подачі апеляційної скарги судовий збір в розмірі 1817 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п. 3, 4, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Харківської міської ради задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Шоста харківська державна нотаріальна контора, Харківська міська рада про встановлення факту спільного проживання відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради судовий збір в розмірі 1817 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду Верховного Суду.

Повний текст постанови суду складено 22 травня 2025 року.

Судді: О.І. Обідіна Т.В. Одринська В.П. Пікуль