Справа №293/16/25
Провадження № 2/293/148/2025
УХВАЛА

19 травня 2025 рокуселище Черняхів

Суддя Черняхівського районного суду Житомирської області Проценко Л.Й., розглянувши заяву прокурора Житомирської окружної прокуратури Кравцова Г.Є. про забезпечення позову у справі за позовом заступника керівника Житомирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області до ОСОБА_1 , про розірвання договору оренди та зобов`язання повернути земельну ділянку

ВСТАНОВИВ:

12.05.2025 прокурор Житомирської окружної прокуратури Кравцов Г.Є., через систему «Електронний суд» подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, державним кадастровим реєстраторам в Державному земельному кадастрі, органам нотаріату, а також іншим особам та органам у разі виконання ними повноважень державного реєстратора, здійснювати будь-які реєстраційні дії стосовно земельних ділянок з кадастровими номерами :15:000:0066 та :15:000:0067.

Обгрунтовуючи подану заяву прокурор вказує, що на розгляді Черняхівського районного суду перебуває позов Житомирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди та зобов`язання повернути земельні ділянки з кадастровими номерами :15:000:0066 та :15:000:0067.

Рішенням Зороківської сільської ради від 09.02.2016 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду» затверджено проект землеустрою щодо відведення з передачею в оренду ОСОБА_1 , земельної ділянки площею 5,7522 га для сінокосіння та випасання худоби, кадастровий номер :15:000:0051, що розташована в межах села Вишпіль Черняхівського району, Житомирської області.

Пунктом 2 рішення дану земельну ділянку передано в оренду ОСОБА_1 для сінокосіння та випасання худоби терміном на 25 років поза процедурою земельних торгів на підставі ч.2 ст.134 ЗК України.

Підставою для передачі в оренду земельної ділянки без конкурсу була саме її передача громадянину для сінокосіння і випасання худоби, що передбачено ч.2 ст.134 ЗК України і відповідає її цільовим призначенням.

11.03.2016 між Зороківською сільською радою Черняхівського району та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки комунальної власності площею 5,7522 га з кадастровим номером :15:000:0051 для сінокосіння і випасання худоби, яка знаходиться за адресою: Житомирська область, Черняхівський район, с.Вишпіль.

У подальшому, рішенням Вільської сільської ради Черняхівського району Житомирської області від 25.11.2020 №742 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером :15:000:0051 (площею 5,7522) га на 2 земельні ділянки з кадастровими номерами :15:000:0066 (площею 3,7522 га) та :15:000:0067 (площею 2,0000 га).

Цим же рішенням внесено зміни в договір оренди земельної ділянки від 11.03.2016 в частині визначення об`єкту оренди - земельні ділянки з кадастровими номерами :15:000:0066 (площею 3,7522 га) та :15:000:0067 (площею 2,0000 га) для сінокосіння та випасання худоби.

У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі листа Оліївської сільської ради та рішення Вільської сільської ради здійснено державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав, як об`єктів речових прав, земельних ділянок з кадастровими номерами :15:000:0066 та :15:000:0067 та права комунальної власності на них Оліївської сільської ради (у зв`язку із входженням спірних земель до території Оліївської ОТГ).

Відповідно до п. 1 та п 2 даного договору, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування на умовах оренди земельну ділянку площею 5,7522 на для сінокосіння та випасання худоби.

В п.3 договору передбачено, що на земельній ділянці відсутні об`єкти нерухомого майна, а також інші об`єкти інфраструктури.

У пункті 28 Договору зазначено, що орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно договору.

Проте відповідач використовує надані земельні ділянки не за цільовим призначенням, а саме: на спірних землях після передачі їх в оренду споруджено: будівлю охорони; туалет та майданчик для збору сміття, три альтанки, господарське приміщення, каналізаційні колодязі, проїзди з щебеново-піщаним покриттям та встановленими бордюрами, басейни, вкладені бруківкою та вимощенні проходи і проїзди та ін.

Вважає, що оскільки відповідач використовує орендовані землі не за цільовим призначенням, тобто замість їх використання для сінокосіння та випасання худоби (що було умовою, для надання земельної ділянки у користування поза процедурою земельних торгів, що передбачено ч.2 ст.134 ЗК України), то це є безумовною підставою для дострокового розірвання договору за рішенням суду з поверненням земельних ділянок у розпорядження орендодавця - Оліївської сільської ради у стані не гіршому порівняно з тим, у якому він її одержав в оренду, в тому числі, шляхом демонтажу (знесення) нежитлових приміщень та споруд.

Представник позивача зазначає, що в ході судового засідання до суду надано копію заяви ОСОБА_1 до Оліївської сільської ради від 30.04.2025 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення спірних земель на землі, що призначенні для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення.

Підставою для такої зміни у заяві зазначено необхідність приведення цільового призначення земельної ділянки до функціонального призначення території, що визначено Детальним планом території.

Проте, частиною 3 ст.20 ЗК України наголошено, що категорія земель та вид цільового призначення земельної ділянки визначаються в межах відповідного виду функціонального призначення території, передбаченого затвердженим комплексним планом просторового розвитку території територіальної громади або генеральним планом населеного пункту.

Частиною 10 даної статті зазначено, що включення земельної ділянки із визначеним видом цільового призначення до меж функціональної зони не тягне за собою обов`язковості зміни виду її цільового призначення незалежно від того, чи належить цей вид до переліку видів цільового призначення, визначення яких є можливим у межах такої зони.

Частиною 2 ст.20 ЗК України визначено, що зміна землекористувачем цільового призначення земельної ділянки державної, комунальної власності, наданої йому в користування (крім постійного користування) без проведення земельних торгів для провадження певної діяльності, не повинна призводити до провадження ним на такій земельній ділянці іншої діяльності (крім випадків розташування на земельній ділянці будівель, споруд, що перебувають у власності землекористувача).

На думку прокурора, наразі не лише відсутні визначені законом підстави для зміни цільового призначення, спірних земель, але наявна і пряма заборона на вчинення таких дій, оскільки спірні землі наданні в оренду поза конкурсом лише для сінокосіння та випасання худоби.

Вказує, що зміна цільового призначення спірних земель зумовить необхідність вжиття прокурором додаткових заходів до захисту інтересів держави у спірних правовідносинах шляхом пред`явлення нових позовних вимог про скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації зміни цільового призначення земельних ділянок, що не є можливим на усіх стадіях судового розгляду даної справи.

Необхідність попередження протиправної зміни цільового призначення земельних ділянок є вкрай необхідною для забезпечення позову прокурора та уникнення ризиків неможливості захисту порушених інтересів держави, що було обґрунтовано вище є реальними та цілком можливими.

Частиною 4 ст.20 ЗК України передбачено, що відомості про цільове призначення земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру, що також передбачено і ч.1 ст.15 Закону України «Про державний земельний кадастр» та підпунктом 10 п.24 Порядку ведення Державного земельного кадастру, що затверджений постановою КМУ від 17 жовтня 2012 р. № 1051.

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про державний земельний кадастр» визначено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Крім того, відповідні відомості щодо цільового призначення земельної ділянки наявні і в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Прокурор вважає, що такий захід забезпечення позову, як заборона органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, державним кадастровим реєстраторам в Державному земельному кадастрі, органам нотаріату, а також іншим особам та органам у разі виконання ними повноважень державного реєстратора, здійснювати будь-які реєстраційні дії стосовно земельних ділянок з кадастровими номерами :15:000:0066 та :15:000:0067 в межах даної цивільної справи, забезпечить реальних захист інтересів держави.

Водночас, враховуючи наразі цільове призначення земельних ділянок, даний захід забезпечення позову не створить жодних перешкод у використанні цих земель користувачем у спосіб та порядок визначений договором оренди та законом.

Відповідно до вимог ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У визначений строк заява про забезпечення позову не була розглянута, оскільки головуюча суддя Проценко Л.Й. відповідно до наказу Черняхівського районного суду Житомирської області від 07.05.2025 №03-ОД/г «Про онлайн-підготовку для підтримання кваліфікації судді Проценко Людмили» - Проценко Л.Й. увільнена від виконання основної роботи по здійсненню судочинства на час навчання в Національній школі суддів України за місцем роботи, з 12 по 16 травня 2025 року.

У зв`язку з цим, розгляд заяви про забезпечення позову суд здійснює 19.05.2025 без повідомлення учасників справи.

Оскільки заява розглядається за відсутності учасників справи, то у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснювалося.

Дослідивши матеріали позовної заяви та заяву про забезпечення позову, суд дійшов такого висновку.

Згідно ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

У відповідності з положеннями п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України одним із видів забезпечення позову є заборона вчиняти певні дії.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід врахувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб ґарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При розгляді заяв про забезпечення позову, суд не вирішує питання про законність або обґрунтованість позовних вимог по суті.

Згідно ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Встановлено, що підставою для звернення до суду з заявою про забезпечення позову слугувало звернення відповідача 30.04.2025 ОСОБА_1 до Оліївської сільської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення спірних земель на землі, що призначенні для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення.

На думку прокурора, необхідність попередження протиправної зміни цільового призначення земельних ділянок є вкрай необхідною для забезпечення позову прокурора та уникнення ризиків неможливості захисту порушених інтересів держави, що було обґрунтовано вище є реальними та цілком можливими.

Проте, судом відмічається, що надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо зміни цільового призначення земель відноситься до дискреційних повноважень органу місцевого самоврядування, на території якої знаходяться спірні земельні ділянки. В даному випадку цим органом є Оліївська сільська рада Житомирського району Житомирської області, в інтересах якої звернувся сам прокурор, до повноважень якої відноситься прийняття рішення про затвердження такого проєкту та зміну цільового призначення земельної ділянки.

Разом з тим, при зверненні до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти певні дії щодо земельних ділянок, заявник зобов`язаний надати суду докази того, що запропонований захід забезпечення позову дійсно може виключити можливість невиконання або утруднення виконання судового рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, особа яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову та наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в цивільному процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Суд вважає, що представником позивача не надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів про те, що дії відповідача стосовно вищевказаних земельних ділянок можуть в подальшому утруднити або ж повністю зробити неможливим виконання судового рішення у даній справі у разі задоволення позову, що зумовить виникнення нового спору щодо земельних ділянок.

Тому виходячи з підстав та предмету позовних вимог та враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне відмовити прокурору в задоволені даної заяви.

Керуючись ст. ст. 149, 151-153, 160-161 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви прокурора Житомирської окружної прокуратури Житомирської області про забезпечення позову у справі за позовом заступника керівника Житомирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області до ОСОБА_1 , про розірвання договору оренди та зобов`язання повернути земельну ділянку, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом 15-ти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складений та підписаний 19.05.2025

Головуюча суддя Людмила ПРОЦЕНКО