Придніпровський районний суд м.Черкаси

Справа № 712/335/25
Провадження № 2/711/1078/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2025 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.,

за участю секретаря судового засідання Буйновської А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Державний нотаріус Другої Черкаської державної нотаріальної контори Перкалюк Світлана Володимирівна про зняття арешту майна, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Колотило Людмилу Михайлівну, звернулася у Соснівський районний суд м. Черкаси з позовом (у подальшому уточнений редакція від 04.04.2025) до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Державний нотаріус Другої Черкаської державної нотаріальної контори Перкалюк Світлана Володимирівна про зняття арешту майна.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, яке складається із земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0514, площею 2,3850 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки з кадастровим номером :05:011:0010, площею 2,382 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Черкаська область, м. Черкаси.

Як зазначено, у встановлений законом термін, вона звернулася до державного нотаріуса Другої державної нотаріальної контори Перкалюк С.В. про видачу свідоцтва на право на спадщину за законом на спадкове майна. Також із заявою про прийняття спадщини після смерті батька звернулася ще одна донька спадкодавця ОСОБА_3 . На підставі вищевказаних заяв було заведено спадкову справу за № 70107842. Водночас, під час підготовки до видачі свідоцтва про право на спадщину було встановлено, що за ОСОБА_4 зазначений арешт на нерухоме майно, відповідно до ухвали б/н Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.03.2007 (суддя Мельник I.О.), тип обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 4632438, зареєстровано: 15.03.2007 за № 4632438 реєстратором: Перша черкаська державна нотаріальна контора, додаткові дані: заборона 166.

Внаслідок викладеного вище, видати свідоцтва про право на спадщину неможливо, у зв?язку з наявністю арештів на спадкове майно, що належить ОСОБА_4 .

До того ж, під час підготовки документів до видачі свідоцтва про право на спадщину з?ясувалось, що між нею та померлим ОСОБА_4 відсутній родинний зв?язок, внаслідок зазначеного неможливо видати їй свідоцтво про право на спадщину на зазначене вище майно.

З урахуванням наведеного, нотаріус постановила відмовити їй у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на 1/3 частку спадкового майна, що складається з: земельної ділянки, площею 2,3850 га, цільове призначення якої: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, к/н :04:001:0514, що розташована за адресою: Черкаська область, місто Черкаси, СТОВ «Черкаси», ділянка № НОМЕР_1 ; земельної ділянки, площею 2,3820 га, цільове призначення якої: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, к/н :05:011:0010, що розташована за адресою: Черкаська область, місто Черкаси, що залишилося після смерті її батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.08.2024 по справі № 712/8947/23 (яке набрало законної сили 17.09.2024) встановлено факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її рідним батьком.

Її померлий батько є власником земельної ділянки: кадастровий номер :05:011:0010, площею 2,382 га, право власності зареєстроване 17.04.2018.

При цьому, у рамках судової справи № 2-1883/07 за позовом ОСОБА_2 до Другої черкаської нотаріальної контори, ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на спадщину та визнання права власності на земельну ділянку, ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.03.2007 заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на земельну ділянку, розміром 2,38 га, розташованої на території Черкаської міської ради, яка належить ОСОБА_4 , шляхом встановлення заборони на проведення будь-яких дій, пов?язаних із відчуженням, наданням в заставу та ін.

Рішенням суду від 20.07.2007 у справі № 2-1883/07 позовні вимоги ОСОБА_2 до Другої черкаської нотаріальної контори, ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на спадщину та визнання права власності на земельну ділянку задоволено. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 29.08.2006 на земельну ділянку, площею 2,38 га та визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку.

Отже, у ОСОБА_4 залишилось право власності лише на земельну ділянку кадастровий номер :05:011:0010, площею 2,382 га, право власності зареєстроване 17.04.2018.

В свою чергу, накладений арешт на майно спадкодавця порушує її права, оскільки вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого батька, а тому для вирішення даного питання змушена звернутись до суду.

Таким чином, позивач просить суд зняти арешт з нерухомого майна, а саме із земельної ділянки: кадастровий номер :05:011:0010, площею 2,382 га, право власності, на яке зареєстроване 17.04.2018 за ОСОБА_4 , реєстраційний номер обтяження 4632438, накладений ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси б/н від 06.03.2007 (суддя Мельник ІО.), заборона 166.

Відповідно до ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 04.02.2025, матеріали цієї справи передано до Придніпровського районного суду м. Черкаси, відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, для розгляду за підсудністю, тобто за зареєстрованим місцем проживання відповідача. До Придніпровського районного суду м. Черкаси матеріали справи № 712/335/25 надійшли 21.02.2025 та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.02.2025, справа № 712/335/25 передана у провадження судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Позарецької Світлани Михайлівни.

Ухвалою суду від 27.02.2025 позовну заяву прийнято, відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Залучено до участі у цій справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору державного нотаріуса Другої черкаської державної нотаріальної контори Перкалюк Світлану Володимирівну. Сторонам та третій особі встановлено строки для подачі заяв по справі.

Крім того, під час підготовчого провадження залучено співвідповідача по справі ОСОБА_3 .

Відповідачами відзив на позов та третьою собою пояснення до суду не подано.

Ухвалою суду від 22.04.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Колотило Л.М., не з`явилися, хоча повідомлялися судом про час, дату та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Водночас, 22.04.2025 представником позивача адвокатом Колотило Л.М., подано до суду заяву від 22.04.2025 з проханням проводити розгляд справи без участі сторони позивача. Позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Крім того, зазначила, що судові витрати позивач залишає за собою.

У судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з`явилася, хоча повідомлялася судом про час, дату та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Водночас, 22.04.2025 подала до суду письмову заяву від 22.04.2025 про розгляд справи без її участі. Крім того, зазначила, що вона не заперечує проти задоволення заявлених позовних вимог. Відзиві на позов подано не було.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилася, хоча повідомлялася судом про час, дату та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Про причини неявки суду не повідомлено. Відзив на позов не подано.

У судове засідання третя особа державний нотаріус Другої черкаської державної нотаріальної контори Перкалюк С.В. не з`явилася, хоча повідомлялася судом про час, дату та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Водночас, 29.04.2025 до суду надійшла письмова заява № 591/01-16 від 24.04.2025 про можливість розгляду справи без її участі. Письмові пояснення по суті позову подані не були.

Враховуючи думку учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідною дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказані обставини встановлені Соснівським районним судом м. Черкаси у ході розгляду цивільної справи № 712/8947/23, за результатами якої ухвалено рішення, яким встановлено факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідним батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дане судове рішення набрало законної сили 17.09.2024.

Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у віці 76 років, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено актовий запис № 3213 від 21.10.2022 та видане свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 28.12.2022.

Відповідно до наданої Другою черкаською державною нотаріальною конторою інформації від 25.03.2025 за № 401/01-16, після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулись: дочка померлого ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_4 , дочка померлого ОСОБА_1 , із заявою про прийняття спадщини 04.01.2023. За відомостями зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) заповіти відносно померлого відсутні (інформаційна довідка № 80580415 від 25.03.2025). Крім того, 03.08.2023 ОСОБА_1 звернулася із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку спадкового майна, а саме на: земельну ділянку, площею 2,3850 га, цільове призначення якої: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :04:001:0514, що розташована за адресою: Черкаська область, м. Черкаси, СТОВ «Черкаси», ділянка № НОМЕР_1 ; земельну ділянку, площею 2,3820 га, цільове призначення якої: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :05:011:0010, що розташована за адресою: Черкаська область, Черкаський район, м. Черкаси. Під час розгляду заяви Друга черкаська державна нотаріальна контора відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину та винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.08.2023. Також повідомлено, що інші спадкоємці ОСОБА_4 та кредитори до Другої черкаської державної нотаріальної контори не звертались, свідоцтва про право на спадщину після померлого не видавались.

Нотаріус Другої черкаської державної нотаріальної контори Перкалюк С.В. в своїй постанові від 03.08.2023 про відмову у вчиненні нотаріальної дії вказала, що під час підготовки до видачі свідоцтва про право на спадщину було встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_4 зазначений арешт на нерухоме майно згідно з ухвалою б/н Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.03.2007 (суддя Мельник I.О.), тип обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 4632438, зареєстровано: 15.03.2007 за №4632438 реєстратором: Перша черкаська державна нотаріальна контора, додаткові дані: заборона 166.

Судом встановлено, що у рамках судової справи № 2-1883/07 за позовом ОСОБА_2 до Другої черкаської державної нотаріальної контори, ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на спадщину та визнання права власності на земельну ділянку, ухвалою Соснівського районного суду від 06.03.2007 задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову. Накладено арешт на земельну ділянку, розміром 2,38 га, розташованої на території Черкаської міської ради, яка належить ОСОБА_4 , шляхом встановлення заборони на проведення будь-яких дій, пов?язаних із відчуженням, наданням в заставу та ін.

Водночас, за результатами розгляду цивільної справи № 2-1883/07 за позовом ОСОБА_2 до Другої черкаської державної нотаріальної контори, ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на спадщину та визнання права власності на земельну ділянку, ухвалено Придніпровським районним судом м.Черкаси судове рішення від 20.07.2007, яким визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 29.08.2006 на земельну ділянку, площею 2,38 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Черкаської міської ради, та визнано за ОСОБА_2 право власності на вказану вище земельну ділянку.

Відповідно, була здійснена державна реєстрація земельної ділянки щодо власника ОСОБА_2 (право власності) 26.08.2022 відділом №2 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Волинській області

Таким чином, із вказаних вище обставин вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить на праві власності земельна ділянка за кадастровим номером :05:011:0010, площею 2,382 га, право власності зареєстроване 17.04.2018, що також підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 08.04.2025 № НВ-025, а також інформацією з Державного реєстру речових прав (інформаційна довідка № 341458076 від 03.08.2023).

Крім того, судом встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав (інформаційна довідка № 341458076 від 03.08.2023) на земельну ділянку за кадастровим номером :05:011:0010, площею 2,382 га, що належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладено арешт, реєстраційний номер обтяження 4632438, відповідно до ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси б/н від 06.03.2007 (суддя Мельник І.О.), заборона 166.

На сьогоднішній день наявність вказаного вище арешту, на думку суду, перешкоджає позивачу, як спадкоємцю померлого, оформити свої спадкові права.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України.

За приписами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 13 ЦК України). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які зазначені вище, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч. 6 ст. 13 ЦК України).

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 у справі «Пайн Велів Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (ст. ст. 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України).

Частиною другою статті 1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

За приписами ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Аналіз вказаних вище положень закону свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Суд також звертає увагу на те, що згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Вказані норми визначають непорушність права власності (у тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Означеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей. Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Таким чином, судом встановлено, що після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , до нотаріальної контори звернулись: дочка померлого ОСОБА_3 (відповідач) із заявою про прийняття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_4 , дочка померлого ОСОБА_1 (позивач), із заявою про прийняття спадщини 04.01.2023. Інші заяви про прийняття спадщини та про відмову від прийняття спадщини, усунення від спадкування у спадковій справі відсутні. Також заповіти за життя ОСОБА_4 не склав, інформація про претензії кредиторів у матеріалах спадкової справи відсутня.

Суд звертає увагу на те, що арешт на земельну ділянку, площею 2,38 га, розташовану на території Черкаської міської ради, яка належить ОСОБА_4 , накладався ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.03.2007 про забезпечення позову, шляхом встановлення заборони на проведення будь-яких дій, пов?язаних із відчуженням, наданням в заставу та ін., у рамках судової справи № 2-1883/07 за позовом ОСОБА_2 до Другої черкаської державної нотаріальної контори, ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на спадщину та визнання права власності на земельну ділянку.

Водночас, як уже зазначалось вище, за результатами розгляду цивільної справи № 2-1883/07 за позовом ОСОБА_2 до Другої черкаської державної нотаріальної контори, ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на спадщину та визнання права власності на земельну ділянку, Придніпровським районним судом м. Черкаси ухвалено рішення від 20.07.2007, яким визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 29.08.2006 на земельну ділянку, площею 2,38 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Черкаської міської ради, та визнано за ОСОБА_2 право власності на вказану вище земельну ділянку.

Як на думку суду, на теперішній час відпали підстави для існування арешту нерухомого майна, а саме земельної ділянки: кадастровий номер :05:011:0010, площею 2,382 га, право власності, на яке зареєстроване 17.04.2018 за ОСОБА_4 , реєстраційний номер обтяження 4632438, накладений ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси б/н від 06.03.2007 (суддя Мельник І.О.), заборона 166, а тому суд вважає, що позовні вимоги про зняття арешту з майна підлягають до задоволення, оскільки іншим шляхом поновити порушене право позивача неможливо. Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно, за умови відсутності виконавчих проваджень та майнових претензій з боку стягувачів, - є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння майном.

Виходячи з системного аналізу ст. ст. 15, 16 ЦК України та ст. 4 ЦПК України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Тобто, відповідно до ЦПК України обов`язок доведення факту порушення або оспорювання прав і охоронюваних інтересів покладено саме на позивача, а відсутність порушеного права встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Разом з тим, з урахуванням практики ЄСПЛ (пункт 145 рішення від 15.11.1996 у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, заява № 22414/93) та пункт 75 рішення від 05.04.2005 у справі Афанасьєв проти України (заява № 38722/02) судом враховано, що у кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту).

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При цьому, суд враховує норми ст. 5 ЦПК України, за якими передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За результатами розгляду справи, суд вважає, що позивачем обрано вірний спосіб захисту, а саме зняття арешту із спадкового майна, враховуючи норми ст. 5 ЦПК України, ст. 16 ЦК України, оскільки іншим шляхом поновити своє порушене право та майновий інтерес, не є можливим.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які покликалася сторона позивача та сторона відповідача, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі, а саме слід зняти арешт із земельної ділянки: кадастровий номер :05:011:0010, площею 2,382 га, право власності, на яке зареєстроване 17.04.2018 за ОСОБА_4 , реєстраційний номер обтяження 4632438, накладений ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси б/н від 06.03.2007 (суддя Мельник І.О.), заборона 166.

Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачений судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп., що підтверджується платіжним документом № б/н від 06.01.2025.

Водночас, судові витрати слід залишити за позивачем, враховуючи її заяву, висвітлену під час розгляду справи її представником, а тому відсутні підстави для стягнення їх з відповідачів.

На підставі викладеного та, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-83, 141, 259, 268 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити.

Зняти арешт нерухомого майна, а саме із земельної ділянки: кадастровий номер :05:011:0010, площею 2,382 га, право власності, на яке зареєстроване 17.04.2018 за ОСОБА_4 , реєстраційний номер обтяження 4632438, накладений ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси б/н від 06.03.2007 (суддя Мельник І.О.), заборона 166.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 19.05.2025.

Головуючий суддя С. М. Позарецька