Номер провадження 2/754/2183/25
30 квітня 2025 року Деснянський районний суд м.Києва у складі:
головуючого судді Зотько Т.А.
за участю секретаря судового засідання Юхименко А.Є.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача Кшевецької І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -
Позивач, в особі свого представника - адвоката Кшевецької І.В. звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. У сторін народилась спільна дитина - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 14.08.2018 року, шлюб було розірвано та визначено місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_4 з батьком. З 2016 року і по теперішній час позивач з сином проживають окремо від відповідачки, оскільки з її сторони мали місце прояви неадекватної поведінки та агресії. З вказаного часу позивач одноособово виховує та самостійно опікується здоров`ям, духовним та моральним вихованням, навчанням сина. Самостійно забезпечує сина всім необхідним для комфортного життя. Починаючи з 2017 року психічний стан відповідачки почав стрімко погіршуватись, що супроводжувалось проявами агресії до пересічних та оточуючих, частою зміною депресивного та маніакального стану, за наслідками чого у 2017, 2018 та 2019 роках проходила лікування в ТМО «Психіатрія». з 10.12.2018 ОСОБА_2 було первинно встановлено ІІ групу інвалідності за діагнозом: хронічний психічний розлад. В квітні 2022 року відповідачка виїхала до Королівства Бельгія, як біженка. В 2024 році відповідачка приїздила в Україну, за погодженням з позивачем зустрічалась з сином, однак під час спільного проведення часу відповідачка впала в агресію, яка була спрямована і на сина ОСОБА_5 , якого вона не випускала з помешкання, відібрала у дитини телефон і відключила зв`язок. Забрати сина позивач зміг виключно лише після того, як поліція під час комендантської години супроводжувала відповідачку з дитиною з місця де вона проводила час з невідомими особами чоловічої статі та розпивала з ними алкогольні напої до місця проживання і виявилось, що вона згубила ключі від квартири та омофону. Після даного інциденту, 25.07.2024 відповідачка погодилась на госпіталізацію до КНП «КЛ «Психіатрія», однак за декілька днів обманним шляхом покинула лікарню та виїхала до Бельгії. За рішенням Суду з питань цивільних справ округу Зандховен від 02.09.2024 по справі №24В1162 з 22 серпня 2024 року поміщена на примусове лікування до Психіатричної клініки «Бетанієхаус». При цьому вказаним рішенням, судом встановлено, що ОСОБА_2 становить загрозу для свого сина. Проходячи лікування у Психіатричній клініці «Бетанієхаус», відповідачка надсилала голосові повідомлення позивачу, що їх спільний син одержимий бісами, які з нього необхідно виганяти, що є загрозливим з тих підстав, що відповідачка може виявити бажання завдати шкоди здоров`ю дитини, з метою вигнання з нього бісів, оскільки перебуваючи в стані загострення хвороби є агресивною та має значне підвищення фізичної сили, що не дає спільному сину фізично протистояти матері в її стані агресії. Крім того, перебуваючи в стані ремісії відповідачка також не займається ні утриманням ні вихованням сина, не проявляє жодного інтересу до життя та потреб сина більше семи років. Таким чином, на підставі викладених обставин, позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав.
Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 27.12.2024 було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.
Згідно ухвали суду, постановленої шляхом внесення до протоколу судового засідання від 19.02.2025, було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні встановивши загальний порядок дослідження доказів у справі.
У судовому засіданні позивач та його представник - адвоката Кшевецька І.В. позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надаючи пояснення посилались на обставини, викладені у позовній заяві.
Відповідачка за викликами суду не прибула, про розгляд справи повідомлялась належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції за зареєстрованим у визначеному законом порядку місцем проживання, а також шляхом розміщення друкованого тексту оголошення на сайті судової влади, що підтверджується письмовими матеріалами справи. Будь-яких заяв від відповідачки до суду не надходило.
Представник третьої особи: Органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації у судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлені судом належним чином, що підтверджується матеріалами справи. На адресу суду направили висновок про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_2 відносно неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин, суд, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідачки та представника третьої особи на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи та, враховуючи положення ст.ст. 280-281 ЦПК України постановити заочне рішення у справі.
Дослідивши наявні у справі докази, заслухавши пояснення сторони позивача, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що сторони мають спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі, який надалі було розірвано рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 14.08.2018 року, та визначено місця проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 з батьком.
Згідно із положень ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відповідно до вимог ч.7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до положень п.п.2, 3 ст. 150 СК України, які кореспондуються з положеннями абзацу першого ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Відповідно до характеристики, виданої Директором НВК 183 «Фортуна» Т.Мінько, вбачається, що учень 7-Б класу ОСОБА_3 , 2010 р. н. навчається в школі з 1 вересня 2021 року, зарекомендував себе як здібний, старанний, активний учень. Врівноважений, доброзичливий, чемний, якому властивий вияв позитивних емоцій (а.с.12).
Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов проживання родини, учня 1-В класу школи №190 ОСОБА_4 , до складу родини входять ОСОБА_1 - батько; ОСОБА_6 - дідусь, ОСОБА_7 - бабуся, ОСОБА_8 - дядько, ОСОБА_9 - бабуся, постійно проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Родину забезпечує батько ОСОБА_1 , мати дитини - ОСОБА_2 з родиною не проживає близько 1 року, неповнолітнього сина не утримує, не забезпечує, до школи не з`являлась, навчанням і вихованням сина не цікавиться (а.с.13).
Відповідно до довідки, виданої 21.05.2024 №01-05-24 ОСББ «Воскресенська-18» ОСОБА_1 , про те, що він та його син, ОСОБА_3 проживають в житловому приміщенні АДРЕСА_2 (а.с.14).
Згідно з рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 14.08.2018 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано та визначено місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_4 з батьком (а.с.15-17).
Згідно рішення Суду з питань цивільних справ округу Зандховен від 02.09.2024, встановлено, що ОСОБА_2 не має уявлення щодо свого захворювання, не дотримується медикаментозного лікування і відмовляється від будь-якої форми лікування. Зазначена особа проявляє поведінку в стані афекту і бажає поїхати і забрати свого малолітнього сина, який залишився з батьком в Україні. У зв`язку з психічним захворюванням зазначена особа суттєво ставить під загрозу власне життя та здоров`я, а також безпеку її сина, тому застосування захисного заходу у вигляді примусової госпіталізації є необхідним, оскільки не існує жодного іншого відповідного лікування. Строк якого визначено 40 днів, починаючи з 22 серпня 2024 року і закінчуючи 30 вересня 2024 року ( а.с.33-34).
Відповідно до довідок до акту огляду МСЕК ОСОБА_2 встановлено ІІ групу інвалідності з 10.12.2018 первинно, дата переогляду 02.12.2019. З 01.01.2023 відповідачці повторно встановлено ІІ групу інвалідності строком до 01.01.2024. (а.с.37, 38).
Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_2 відносно неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (протокол від 12.02.2025 року за № 3), враховуючи викладене, думку дитини та рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за можливе позбавити батьківських прав громадянку ОСОБА_2 відносно неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.61-62).
Пунктом другим частини першої ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789- XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
У пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, а ін.), що надані батьками до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують своїх батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи зокрема ставлення батьків до дітей.
Пункт 16 зазначеної Постанови роз`яснює, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на їх фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
У пункті 17 зазначеної Постанови зазначено, що не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.
Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.
Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц).
При цьому, оцінюючи надані докази стану здоров`я відповідачки у справі, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Наявність інвалідності у відповідачки, має доказове значення, оскільки, відповідно до Наказу від 2011 року «Про затвердження Інструкції про встановлення груп інвалідності»: одним із параметрів встановлення якого підлягає при МСЕК є здатність контролювати свою поведінку - можливість поводитись відповідно до морально-етичних і правових норм суспільного середовища. Закон України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» встановлює, що «інвалідність - міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист». Таким чином, заборонена дискримінація осіб за ознакою інвалідності. З огляду на вище зазначене, у спорах про позбавлення батьківських прав законом захищено осіб із вадами здоров`я, якщо такі вади не були набуті внаслідок алкоголізму і наркоманії, якщо поведінка такої особи не наносить шкоди дитині, що може виражатись у жорстокому поводженні, експлуатації дитини або вчиненні щодо дитини кримінального правопорушення. При вирішенні спорів про позбавлення батьківських прав важливим є збереження інтересів дитини у співвідношенні із дотриманням прав осіб, у яких наявні психічні (неврологічні) хвороби.
Надаючи оцінку наявним у матеріалах справи доказам, важливе значення, як доказу, судом надається рішенню Суду з питань цивільних справ округу Зандховен від 02.09.2024, згідно з яким ОСОБА_2 не має уявлення щодо свого захворювання, не дотримується медикаментозного лікування і відмовляється від будь-якої форми лікування. Зазначена особа проявляє поведінку в стані афекту і бажає поїхати і забрати свого малолітнього сина, який залишився з батьком в Україні. У зв`язку з психічним захворюванням зазначена особа суттєво ставить під загрозу власне життя та здоров`я, а також безпеку її сина, та висновку органів опіки та піклування, щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав, при складанні якого була врахована думка дитини, оскільки саме вони повноважні захищати інтереси дитини.
Зважаючи на вище викладене, той факт, що у зв`язку з психічним захворюванням ОСОБА_2 суттєво ставить під загрозу безпеку свого сина, суд дійшов висновку про можливість позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав щодо неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Разом з тим, при зміні обставин, у разі видужання відповідачки або значного поліпшення її психічного стану, не виключеним є поновлення ОСОБА_2 у батьківських правах.
Відповідно до ст.166 СК України для відповідачки настають правові наслідки позбавлення його батьківських прав.
Разом з тим, позбавлення батьківських прав не припиняє обов`язку відповідачки по утриманню свого сина.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо обов`язку осіб, позбавлених батьківських прав, утримувати дитину» за № 1370-VIIІ від 17.05.2016 року, який набрав чинності 08.06.2016 року, стаття 166 СК України доповнена частиною третьою, якою встановлено, що суд, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав, одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.
Як було зазначено позивачем в поданому позові, він просив суд про стягнення з відповідачки аліментів на утримання сина, при вирішенні питання про позбавлення останньої батьківських прав у розмірі 2500 грн., щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Згідно положень ч.2 ст.51 Конституції України та ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частиною 1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Приписами ч.2 ст.182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі - 2500 грн., щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 24.12.2024 і до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до норми ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
На підставі п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.51 Конституції України, ст. ст. 6, 150, 164, 165, 180, 181, 182, 191 Сімейного кодексу України, ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", п. п. 15, 16, 18 Постанови пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ст. ст. 5, 12, 13, 76-83, 89-90, 141, 259, 263-265, 273, 352, 354-355, 430 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав щодо неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис № 2138) зробленому 14.09.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м.Києві.
Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі - 2500 грн., щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 24.12.2024 і до досягнення дитиною повноліття.
Після набрання рішенням законної сили його копію направити до Оболонського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану (РАЦС) Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції для внесення відмітки до актового запису № 2138 про народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зробленому 14.09.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м.Києві.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Дані позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 .
Дані відповідачки: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 .
Дані третьої особи: Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації (місцезнаходження: м. Київ, бульв. І. Котляревського, буд. 1/1.
Повний текст рішення суду виготовлено 19.05.2025.
Суддя: Т.А.Зотько