26 травня 2025 року Єдиний унікальний № 501/900/25 Провадження № 2/501/973/25
22 травня 2025 року м. Чорноморськ
Чорноморський міський суд Одеської області
у складі: головуючого - Тордія Е.Н. секретаря судових засідань Буряченко Д.О.
номер справи № 501/900/25 номер провадження 2/501/973/25
розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Чорноморськ Одеської області цивільну справу за позовною заявою
позивача ОСОБА_1 до
предмет та підстава позову про стягнення боргу за договором позики,-
участь у справі приймали: представник позивача адвокат Латій О.В.
Стислий зміст правовідносин.
6 березня 2025 року ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Латій О.В. звернувся до Чорноморського міського суду Одеської області про стягнення боргу за договором позики з ОСОБА_2 .
В судовому засіданні представник позивача адвокат Латій О.В. позовні вимоги підтримала та прохала задовольнити в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з`явився. Це неодноразова неявка відповідача повідомленого про розгляд справи без поважної причини. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі «Судова влада України».
Заяви, клопотання та інші процесуальні дії по справі
Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 25 березня 2025 року після отримання інформації про місце проживання (перебування) відповідача позову заяву прийнято та відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу наданий строк для надання відзиву на позовну заяву.
В судовому засіданні представник позивача адвокат Латій О.В. позовні вимоги підтримала та прохала задовольнити в повному обсязі, не заперечувала проти винесення рішення в заочному провадженні.
Відповідач ОСОБА_4 до судового засідання не з`явився, про слухання справи повідомлявся належним чином. Матеріали справи містять заяву про відкладення судового розгляду призначеного на 12 травня 2025 року. Відзиву на позовну заяву в встановлений строк не надав, поважної причини неявки суду не повідомив.
Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі «Судова влада України» 12 травня 2025 року.
Відповідач повідомлений про розгляд справи за правилами ч. 11, 12 ст. 128, п. 10 ст. 130 Цивільного процесуального кодексу України .
За таких обставин у відповідності до положень ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті.
Суд, вислухавши представника позивача, свідка, вивчивши письмові докази у їх сукупності, приймає наступне рішення .
Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
Мотивувальна частина та застосовані судом правові норми.
Згідно з ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками
Згідно з частиною другою статті 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Частиною першої статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Згідно зі статтею 545 Цивільного кодексу України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
Наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно зі статтею 545 Цивільного кодексу України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконане.
Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.
Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 Цивільного кодексу України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Тлумачення статей 1046 та 1047 Цивільного кодексу України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.
З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 Цивільного кодексу України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 372/45/21.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 засвідчив, що був свідком отримання ОСОБА_2 в борг від ОСОБА_5 20 вересня 2022 року грошових коштів, та в його присутності ОСОБА_2 написав розсипку про отримання боргу, яку він засвідчив своїм підписом.
Представником позивача в судовому засіданні представлено оригінал розписки, що свідчить про те, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконане.
Відповідно до частини першої статті 1051 Цивільного кодексу України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.
З наведеного випливає, якщо договір позики укладений в письмовій формі, то факт передачі грошових коштів може бути спростований у разі оспорювання договору позики.
Договір позики відповідач не оспорював, не просив визнати його недійсним чи удаваним правочином.
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Окрім, вимог щодо стягнення основної суми борг позивач просить суд стягнути інфляційне збільшення передбачене ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України в розмірі 8092.10 грн., 3 % річних в розмірі 2767.05 грн.
Так, згідно вимог ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Також, Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що в охоронних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочки виконання грошового зобов`язання.
Таким чином, період правомірного користування коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування супроводжується нарахуванням процентів у порядку та розмірі, що визначені у кредитному договору, а у разі прострочки позичальником виконання зобов`язань зі своєчасного повернення кредиту права кредитора захищаються шляхом нарахування процентів річних, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.
Передбачене ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.
Таким чином, з огляду на те, що відповідач свої зобов`язання за договором позики своєчасно не виконав, грошові кошти в обумовлений сторонами строк не повернув, тому позовні вимоги про стягнення боргу, 3 % річних та інфляційні втрати ґрунтуються на законі та відповідають положенням статті 625 Цивільного кодексу України, а отже також підлягають задоволенню.
Відповідно до частини другої статті 77 Цивільного процесуального кодексу України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з частиною другою статті 78 Цивільного процесуального кодексу України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до положень статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до положень статті 95 Цивільного процесуального кодексу України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до зазначених вимог закону, Суд встановив, що між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, згідно з яким позивач надав у позику відповідачу грошові кошти в обмін на зобов`язання відповідача повернути вказані кошти у визначений строк. Проте свої зобов`язання відповідач не виконав.
Висновки суду.
Оцінивши надані докази у їх сукупності надавши їм належну правову оцінку, врахувавши що на час розгляду справи Судом грошові кошти за договором позики від 22 вересня 2022 року позивачу не повернуті. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_5 є доведеними та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Судові витрати.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Як передбачено статтею 137 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
23 грудня 2024 року між адвокатом Латій О.В. та ОСОБА_5 укладений договір про надання правничої допомоги № 820, згідно якого остання надає клієнту правничу допомогу.
Згідно договору (наданих послуг) позивачу надані послуги загальною вартістю 5 000 00.грн., а саме підготовка позовної заяви до суду, прийняття участі в судових засідання.
Судові витрати позивача на професійну правничу допомогу підтверджуються належним чином. Зазначені витрати пов`язані з розглядом справи, є дійсними та необхідними для належного захисту інтересів позивача. Суду не надано доказів не співмірності цих витрат зі складністю справи та часом, витраченим адвокатом на надання юридичних послуг.
У зв`язку із задоволенням позовних вимог судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000.00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст.4, 5, 11-13, 76-81, 89, 137, 141, 247, 263-265, 273, 280-282, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі 16, 207, 524, 530, 533-535, 545, 610, 625, 629, 1046-1050 Цивільного кодексу України Суд, -
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , заборгованість за договором позики в розмірі 53 259,14 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1211,20 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 5000,00 грн.
Повний текст рішення виготовлено 26 травня 2025 року.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільного процесуального кодексу України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.