Справа № 461/3648/25
Провадження № 4-с/461/9/25
УХВАЛА

19.05.2025 року суддя Галицького районного суду м. Львова Мироненко Л.Д., розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) під час виконання постанови Галицького районного суду м. Львова від 08.06.2021 у справі № 461/4330/21 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 472 Митного кодексу України,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаною скаргою, яку мотивувала тим, що постановою Галицького районного суду м. Львова від 08.06.2021 у справі № 461/4330/21 її було притягнуто до відповідальності за порушення митних правил за ст. 472 Митного кодексу України.

04.08.2022 року до Білоцерківського ВДВС у Білоцерківському району Київської області від Львівської митниці надійшла заява із вимогою про відкриття виконавчого провадження щодо заявника та стягнення з неї штрафу у розмірі 30599,10 грн.

Вказує, що 11.08.2022 року державний виконавець Герасименко Юлія Олегівна відкрила виконавче провадження № 69615246, не взявши до увагу того факту, що виконавчий документ (постанова суду від 08.06.2021 року) не відповідає викладеним у законі вимогам. Зокрема, в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» такий виконавчий документ не містить РНОКПП боржника, у ньому невірно зазначено адресу проживання та дату народження останньої.

Стягувачем не здійснено жодних заходів щодо приведення у відповідність виконавчого документа, а органом виконавчої служби, в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження», відкрито виконавче провадження і заблоковано карткові рахунки боржника.

З урахуванням вищевикладеного, просила суд визнати незаконною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 69615246 від 11.08.2022 року старшого державного виконавця Герасименко Юлії Олегівни, Відділу державної виконавчої служби у місті Біла Церква, Білоцерківського району, Київської області, Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Додатково зазначила, що її представник ознайомилась із матеріалами виконавчого провадження лише 02.05.2025 року, а тому просить визнати причини пропуску строку на подання скарги поважними та поновити такий строк.

Дослідивши матеріали скарги на предмет наявності правових підстав для прийняття її до розгляду, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст.125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. З метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

Частиною 1 ст.8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частинами 1, 2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною 1 ст.448 ЦПК України передбачено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Тобто зазначеними нормами ЦПК України передбачено можливість оскарження дій державного виконавця до того суду, який видав виконавчий документ на виконання свого рішення, ухваленого в порядку цивільного судочинства. Така скарга подається з метою судового контролю за виконанням судового рішення, ухваленого у цивільній справі.

Тобто згідно з наведеними нормами ЦПК України право на звернення зі скаргою на дії державного виконавця в порядку судового контролю пов`язані з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами цивільного судочинства відповідно, та його примусовим виконанням.

Зі змісту поданої скарги вбачається, що скаржник оскаржує дії та бездіяльність державного виконавця у виконавчому провадженні № 69615246 з примусового виконання постанови Галицького районного суду м. Львова від 08.06.2021 у справі № 461/4330/21 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 472 Митного кодексу України

Суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 06.02.2019 у справі № 757/62025/17-ц, відповідно до якої справи (про накладення адміністративного стягнення) розглядаються районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами, іншими органами (посадовими особами) в порядку, встановленому КУпАП, яким передбачено порядок примусового виконання постанов про накладення адміністративного стягнення. Проте цим Кодексом не передбачено можливості оскарження в порядку судового контролю за виконанням судових рішень дій осіб, уповноважених здійснювати таке примусове виконання. Оскільки у справі, що розглядалась, позивач оскаржував дії державного виконавця у зв`язку з примусовим виконанням судового рішення про накладення адміністративного стягнення, ухваленим в порядку КУпАП, а не за наслідками розгляду цивільної справи, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що розгляд такої скарги віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб (ч. 1ст. 287 КАС України).

Необхідно зауважити, що визначення юрисдикційності залежить від установлення судами таких обставин: чи є вказана скарга реалізацією учасником справи права на судовий контроль за виконанням судового рішення в конкретній справі, чи це є самостійним правом на оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів, їх посадових осіб, виконавця чи приватного виконавця як суб`єктів, наділених владними повноваженнями при вчиненні виконавчих дій.

З огляду на наведені вище положення чинного законодавства, враховуючи вимоги скарги, а також викладені в ній обставини, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини необхідно вирішувати шляхом подання відповідної позовної заяви, як передбачено ч. 1 ст. 287 КАС України.

Зазначені висновки суду повністю узгоджуються з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду від 04.10.2023 у справі № 240/8781/23, від 11.10.2023 у справі № 460/10292/23.

З огляду на вищевикладене та керуючись приписами ч. 9 ст.10, п. 1 ч. 1 ст.186 ЦПК України, суд дійшов висновку що подана ОСОБА_1 скарга не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому слід відмовити у відкритті провадження за вказаною скаргою.

Керуючись ст. ст.186, 260, 447 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) під час виконання постанови Галицького районного суду м. Львова від 08.06.2021 у справі № 461/4330/21 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 472 Митного кодексу України.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що вона не позбавлена права звернутись з відповідною позовною заявою в порядку адміністративного судочинства.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Мироненко Л,Д.