Справа № 355/2455/24
Провадження № 2/355/335/25
13 травня 2025 року Баришівський районний суд Київської області
у складі: головуючого-судді Чехова С.І.
за участю секретаря Котенко Л.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Баришівка за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодуванню шкоди заподіяної кримінальним правопорушення,-
До суду звернулась позивач ОСОБА_1 з позовною заявою у якій просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 . На її користь шкоду заподіяну кримінальним правопорушенням в сумі 380000,00 гривень.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що на розгляді Шевченківського районного суду міста Києва перебувало кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.119 КК України. 24 квітня 2024 року вироком Шевченківського районного суду міста Києва, ОСОБА_2 визнано виннним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст.ст.75,76 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено відповідні обов`язки. Згідно вироку встановлено, що військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 сержант ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , 08 січня 2023 року близько 21 годині 30 хвилин за адресою АДРЕСА_1 під час сварки на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , передбачаючи, що внаслідок удару рукою у ділянку голови ОСОБА_3 останній може впасти та вдаритися головою об асфальтне покриття, що може призвести до черепно-мозкової травми з різними наслідками, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, діючи з необережністю по відношенню до наслідків що настали, умисно кулаком лівої руки наніс ОСОБА_3 один удар у ділянку голови. Внаслідок чого ОСОБА_3 втратив рівновагу та впав на пішоходну доріжку, при цьому вдарившись головою об асфальт, отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з крововиливом у м`які покрови голови, перелому кісток склепіння черепа, крововиливів під оболонку тканину та в шлуночки головного мозку з розвитком набряку-набухання головного мозку, від яких помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у Київській міській клінічній лікарні №17. Таким чином ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.119 КК України, а саме: вбивство, вчинене через необережність. У судовому засіданні ОСОБА_2 свою винуватість у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю детально підтвердив фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення. Під час судового розгляду позивач вибачила ОСОБА_2 , він обіцяв відшкодувати їй завдану матеріальну і моральну шкоду до 01 жовтня 2024 року. Під час розгляду справи у суді ОСОБА_2 частково відшкодував її спричинену шкоду. 15 листопада 2023 року відповідачем власноручно була написана розписка про зобов`язання відшкодувати в рахунок заподіяної шкоди кримінальним правопорушення ще 380000,00 гривень до 01 жовтня 2024 року, але у вказаний строк шкоду відшкодовано не було. Під час спілкування з ОСОБА_2 він в категоричній формі відмовився виплачувати їй спричинену шкоду, ображав її не зважаючи, що вона його вибачила і не наполягала на призначенні суворого покарання. Під час судового розгляду вона цивільного позову про відшкодування шкоди не подавала, оскільки ОСОБА_2 її запевнив, що повністю відшкодує спричинену матеріальну і моральну шкоду, але у зв`язку з його недобросовісною поведінкою вона змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права.
Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явилась, однак повідомила суд про можливість розгляду справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує просить задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явився був належно повідомлений про час місце розгляду справи на 14 годин 06 лютого 2025 року, однак до суду повернувся поштовий конверт з довідкою про причину повернення «за закінченням терміну зберігання», далі повідомлявся через веб-сайт Судової влади України на 11 годин 04 березня 2025 року, на 13 годин 30 хвилин 27 березня 2025 року, на 13 годин 30 хвилин 13 травня 2025 року., причину неявки не повідомив, яку слід вважати неповажною. Відзиву стосовно позовної заяви надано не було.
Суд прийшов до такого висновку відповідно до п.п.3,4 ч.8, ч.11 ст.128 ЦПК України слід, що днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до положень ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З таких підстав суд вирішив розглядати справу заочно.
Дослідивши матеріали справи в повному обсязі суд приходить до висновку про можливу відмову у задоволенні позовних вимог з таких підстав:
Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З копії паспорту слід, що позивач ОСОБА_1 є громадянкою України.(а.с.4)
З копії довідки про реєстрацію місця проживання особи слід, що позивач ОСОБА_1 має реєстрацію у АДРЕСА_2 .(а.с.6)
З копії свідоцтва про шлюб слід, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 21 листопада 2008 року, актовий запис №1932 .Місце реєстрації шлюбу відділ реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка ОСОБА_4 , дружини ОСОБА_4 .(а.с.12)
З копії свідоцтва про смерть слід, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 54 років у місті Києві, актовий запис №1031.Місце реєстрації Київський відділ державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).(а.с.13)
З копії вироку від 24 квітня 2024 року Шевченківського районного суду міста Києва, ОСОБА_2 був засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання, з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Із застосуванням ст.76 КК України були покладені обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до командира військової частини за місцем проходження служби, повідомляти командира за місцем проходження служби про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з командиром військової частини за місцем проходження служби. У разі звільнення з військової служби до завершення встановленого іспитового строку. На підставі пп.1 ч.1 ст.76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_2 обов`язки періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноваженого органу з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. З вироку слід, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 08 січня 2023 року близько 21 годині 30 хвилин за адресою АДРЕСА_1 під час сварки на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , передбачаючи, що внаслідок удару рукою у ділянку голови ОСОБА_3 останній може впасти та вдаритися головою об асфальтне покриття, що може призвести до черепно-мозкової травми з різними наслідками, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, діючи з необережністю по відношенню до наслідків що настали, умисно кулаком лівої руки наніс ОСОБА_3 один удар у ділянку голови. Внаслідок чого ОСОБА_3 втратив рівновагу та впав на пішохідну доріжку, при цьому вдарившись головою об асфальт, отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з крововиливом у м`які покрови голови, перелому кісток склепіння черепа, крововиливів під оболонку тканину та в шлуночки головного мозку з розвитком набряку-набухання головного мозку, від яких помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у Київській міській клінічній лікарні №17. Таким чином ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.119 КК України а саме: вбивство, вчинене через необережність. У судовому засіданні ОСОБА_2 свою винуватість у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю детально підтвердив фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення.(а.с.7-10)
З копії розписки слід, що ОСОБА_2 зобов`язався виплатити ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 380 000,00 гривень в рахунок відшкодування заподіяної шкоди кримінальним провадженням за ст. 119 КК України.(а.с.11)
Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України слід, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до ч.1 ч.7 ст. 128 КПК України слід, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ст. 22 ЦК України слід, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України слід, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За ч.1 ст.1192 ЦК України слід, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Отже судом встановлено, що мається вирок суду, яким було визнано відповідача ОСОБА_2 винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст.119 КК України. Позивач ОСОБА_1 не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, використовуючи своє право пред`явила його в порядку цивільного судочинства. Вирок суду в кримінальному провадженні, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Позивачем ОСОБА_1 не було доведено суду завдання її збитків у результаті порушення її цивільного права, а саме: втрати, яких вона зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які вона зробила або мусила зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які б могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). В розписки, яка була надана позивачем ОСОБА_1 не вказано за яке майно мається бути стягнуті грошові кошти якому заподіяна шкода. У самому вироку будь якого переліку майна об`єм якого вартістю 380000,00 гривень не вказано і воно не досліджувалося В позовній заяві також не вказано перелік пошкодженого майна або знищеного на яке б вона мала право власності або її померлий чоловік. Позивачем ОСОБА_1 вказаний розмір збитків у розписці, не визначений відповідно до реальної вартості втраченого майна, яке вона не зазначила на момент розгляду справи, яке б слугувало необхідним для відновлення пошкоджених речей. З таких підстав, слід відмовити позивачу у задоволенні заявлених позовних вимог.
Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України слід, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:…у разі відмови в позові - на позивача.
Позивач ОСОБА_1 відповідно до п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, з таких підстав стягнення судового збору по справі слід покласти на рахунок держави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2 ,4, 12, 13, 81, 89, 128, 141, 223, 229, 263-265, 280 ЦПК України, ст.ст.22,1166,1192 ЦК України,-
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодуванню шкоди заподіяної кримінальним правопорушення, відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом який його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити рішення в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом 30 днів, з дня його проголошення.
Рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 19 травня 2025 року.

Суддя Баришівського

районного суду С. І. Чехов