Справа №949/1702/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2025 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого-судді: Оборонової І.В.,

за участю секретаря: Волкодав А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубровиця заяву ОСОБА_1 про відвід судді Отупор Катерини Миколаївни у цивільній справі №949/1702/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Приватний нотаріус Сарненського районного нотаріального округу Рівненської області Таборовець Микола Іванович про визнання недійсним договору дарування,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні судді Дубровицького районного суду Рівненської області Отупор К.М. перебуває цивільна справа №949/1702/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Приватний нотаріус Сарненського районного нотаріального округу Рівненської області Таборовець Микола Іванович про визнання недійсним договору дарування.

19 травня 2025 року через підсистему "Електронний суд" від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про відвід судді Отупор К.М. від розгляду вказаної вище цивільної справи. Заяву обгрунтовує тим, що суддя Отупор К.М. не може брати участь у розгляді даної справи, оскільки як йому відомо, матір відповідача перебуває у дружніх стосунках із головуючою суддею Отупор К.М., що викликає сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Ухвалою суду від 20 травня 2025 року заяву ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Отупор К.М. визнано необґрунтованою. Вирішення питання про відвід судді Отупор К.М. передано іншому судді, визначеному в порядку, встановленому ч.1 ст.33 ЦПК України (а.с.2).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 травня 2025 року, заяву розподілено головуючому судді Обороновій І.В. (а.с.3).

Від заявника ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд заяви про відвід судді Отупор К.М. без його участі, заяву підтримує та просить задоволити.

Інші учасники справи на розгляд заяви не з`явилися, хоча були своєчасно та належним чином повідомлені про дату та час розгляду заяви про відвід.

За змістом ч. 8, 9 ст. 40 ЦПК України, суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді. Питання про самовідвід судді вирішується ухвалою суду, що розглядає справу, яка оформлюється окремим документом.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши заяву ОСОБА_1 про відвід судді, суд прийшов до наступного висновку.

Частиною 1 ст. 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Право подавати заяву про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи. Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені ст. 36, 37 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу (ч.3 ст.36 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.36 ЦПК України, до складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим.

Статтею 40 ЦПК України передбачено порядок вирішення заявленого відводу та самовідводу.

Зокрема, відповідно до ч.1 ст.40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.2 ст.40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Відповідно до ч.3 ст.40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17 липня 1997 року №475/97- ВР), закріплені основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її цивільного позову в національному суді, серед яких - розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Верховний Суд в ухвалі від 17 липня 2020 року у справі №826/11409/17 звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується насамперед на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово "неупереджений" передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції "неупередженість" ("безсторонність") судді", а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд касаційної інстанції вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Бочан проти України" від 03 травня 2007 року суд нагадує, що "безсторонність", в сенсі п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності суддів.

Рішенням Європейського суду у справі «Білуха проти України» ( заява № 33949/02) від 09 листопада 2006 року встановлено, що відповідно до установленої практики Європейського Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).

Таких доказів суду у даній справі не надано.

Водночас, несприятлива позиція суду з питань права сама по собі не породжує сумнівів в неупередженості (рішення "Кастілло Альгар проти Іспанії" ).

Головна мета відводу гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Саме тому не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Верховний Суд підкреслює, що не можуть бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові №8 від 13 червня 2007 року "Про незалежність судової влади", процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, розгляд суддею клопотань сторін по справі, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення в порядку, визначеному положеннями ЦПК України.

Окрім того, у висновку № 3 Консультативної ради європейських суддів щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема, питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, що пред`являються їм у зв`язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду і визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції.

При цьому, Велика палата Верховного Суду в ухвалі від 02 березня 2021 року по справі №910/17048/17 вказує, що доводи відповідача щодо необхідності відводу судді саме з підстав незгоди з його правовою позицією прямо порушують один з найважливіших принципів судочинства - nemo iudex in causa sua (ніхто не може бути суддею у власній справі), який виключає для учасника процесу можливість обирати суддю на власний розсуд, зокрема, шляхом заявлення відводів тим суддям, відома правова позиція яких позивача не влаштовує.

При обгрунтуванні заяви про відвід судді заявником ОСОБА_1 вказано лише про дружні стосунки судді із матір`ю відповідача. При цьому, жодних доказів, які б підтверджували таку обставини, що дійсно викликало б сумніви в об`єктивності та неупередженості головуючої судді Отупор К.М. та виключало її участь у розгляді справи, в поданій заяві не зазначено.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що викладені в заяві про відвід судді Отупор К.М. доводи заявника є тільки його припущенням та не підтверджені належними і допустимими доказами і жодним чином не свідчать про наявність обставин, які викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді Отупор К.М., тому у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 36, 39, 40, 260, 261 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Отупор Катерини Миколаївни у цивільній справі №949/1702/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Приватний нотаріус Сарненського районного нотаріального округу Рівненської області Таборовець Микола Іванович про визнання недійсним договору дарування - відмовити.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: підпис

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Дубровицького районного суду

Рівненської області Оборонова І.В.