РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2025 року

м. Рівне

Справа № 565/2512/24

Провадження № 22-ц/4815/478/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 10 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання матері до досягнення дитиною трирічного віку,

в с т а н о в и в:

14 листопада 2024 року до Кузнецовського міського суду Рівненської області надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на користь позивача на її утримання як матері, з якою проживає малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, щомісячно з дня подання цієї заяви та до досягнення дитиною трирічного віку.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначила, що вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 . В період їхнього спільного проживання народилася їхня спільна з ним донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При реєстрації народження доньки відповідач подав заяву про визнання свого батьківства, на підставі якої відомості про нього як батька внесено до актового запису про народження дитини. Позивач з відповідачем у зареєстрованому шлюбі не перебувають, однак їхня спільна дитина, яка не досягла трирічного віку, проживає разом із позивачкою та перебуває лише на її утриманні. Відповідач ухиляється не лише від утримання їхньої дитини, а й не бажає та відмовляється утримувати позивачку як жінку, з якою проживає малолітня дитина віком до трьох років, чим порушує її права передбачені ст. 84, 91 СК України. На даний час позивачка перебуває у скрутному матеріальному становищі, ніде не працює та не має змоги самостійно себе забезпечувати, оскільки займається лише доглядом і вихованням їхньої малолітньої дитини.

Оскільки відповідач є працездатним, інвалідності не має, будь-якими захворюваннями не страждає, його матеріальне становище задовільне, а тому має реальну змогу сплачувати аліменти на утримання позивачки як жінки, з якою проживає малолітня дитина, яка не досягла трирічного віку.

Звертає увагу суду на те, що боржник не має інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обов`язкового утримання з його боку, будь-якими захворюваннями не страждає, матеріальне становище задовільне.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 10 січня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , як матері, з якою проживає дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 (однієї шостої) частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 14 листопада 2024 року до досягнення дитиною 3-х річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У задоволенні вимог у іншій частині відмовити.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані фактичні обставини справи, порушено норми матеріального права, просить рішення суду скасувати, і ухвалити по справі нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом не враховано матеріальний стан відповідача, який унеможливлює сплату аліментів на утримання матері спільної дитини.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надійшов.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що від спільного проживання у сторін народилася дитина: дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про її народження серії НОМЕР_1 від 13 листопада 2024 року.

Положеннями частин восьмої-дев`ятої статті 7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Згідно з вимогами ч.2 ст.91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Статтею 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Визначальним на підставі цієї норми закону є наявність у дружини права на утримання, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища. Можливість отримання аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитини до досягнення нею трьох років, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу.

Тлумачення частини 2 статті 84, частини 2 статті 91 СК України свідчить, що для виникнення права на утримання потрібна сукупність таких умов: проживання з жінкою (чоловіком) дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від жінки, чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридичного значущого зв`язку (усиновлення); можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.

Суд вважає, що позивач має право на отримання від відповідача аліментів на її утримання, а відповідач має змогу надавати таку допомогу, оскільки судом встановлено, що дитина проживає з ОСОБА_2 та перебуває на її утриманні, і враховуючи відсутність в неї самостійного доходу, чоловік має їй компенсувати втрату можливості повноцінно себе реалізувати у громадському житті та надавати визначену законодавством допомогу. Відповідач є працездатною особою, має мінливий дохід, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, відомості про незадовільний стан здоров`я відсутні, а тому такий висновок узгоджується з обставинами справи та нормами чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

Твердження апелянта про його перебування на утриманні батька належним чином необґрунтовані.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 10 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених в статті 389 ЦПК України.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.

Шимків С.С.