РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2025 року

м. Рівне

Справа № 570/2752/23

Провадження № 22-ц/4815/679/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шимківа С.С.,

суддів: Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання Ковальчук Л.В.,

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог

щодо предмету спору ОСОБА_3 ,

приватний нотаріус Рівненського міського

нотаріального округу Товтин Світлана Вікторівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 28 лютого 2025 року (ухвалене у складі судді Красовського О.О., повний текст рішення складено 07 березня 2025 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 , приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Товтин Світлана Вікторівна про визнання заповіту недійсним, -

в с т а н о в и в :

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

Позов обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на війні загинув його батько ОСОБА_4 . Він є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька.

За життя батько неодноразово висловлювався про те, що бажає скласти заповіт на свою онуку.

Однак, 4 серпня 2022 року батько склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Товтин Світланою Вікторівною, зареєстрованого в реєстрі за №839, на користь ОСОБА_2 , відповідачки у справі.

Вказаний заповіт не відповідає вимогам ст. 203 ЦПК України. Заповіт не міг бути підписаний батьком, оскільки він перебував у зоні бойових дій.

Просив суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним заповіт від 04 серпня 2022 року, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Товтин Світланою Вікторівною, зареєстрований в реєстрі під № 839, укладений від імені ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_2 . Судові витрати стягнути з відповідачки.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 28 лютого 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 , приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Товтин Світлана Вікторівна про визнання заповіту недійсним відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивачем не доведено, що оспорюваний правочин вчинений ОСОБА_4 без відповідного волевиявлення, тобто що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що відповідачкою підроблено довідку з медичної установи "Клініка Медок" про факт звернення ОСОБА_4 до лікаря 04.08.2022 року, що підтверджується офіційною інформацією медичної установи "Клініка Медок", де зазначено що з моменту заключення декларації по 04.08.2022 року включно зареєстровано два епізоди звернення ОСОБА_4 з профілактичною метою (вакцинація від СОVID-19) які мали місце 23.10.2021 року (дата укладення декларації) та 13.11.2021 року.

Також в даній відповіді стверджено, що відомості про направлення на обстеження чи лікування ОСОБА_4 до лікарів інших медичних закладів в системі ЕСОЗ відсутні.

До матеріалів цивільної справи ним надано відповідь з в/ч НОМЕР_1 від 20 серпня 2024 року № 1997 згідно якої ОСОБА_4 у період 21.07.2022 року по 08.08.2022 року проходив службу на території в/ч НОМЕР_2 та в цей період у відпустці чи відрядженні, на лікуванні не перебував, звільнення не отримував.

Інформації щодо самовільного перебування ОСОБА_4 поза межами базування підрозділів військової частини НОМЕР_1 станом на 04.08.2022 року від командування підрозділу, відповідних рапортів чи доповідних не надходило та не фіксувалося.

Отже, в матеріалах справи наявні докази неможливості ОСОБА_4 , укладення 04.08.2022 року оспорюваного заповіту в м.Рівне, оскільки останній в цей час проходив військову службу в в/ч НОМЕР_1 , яка розташована 299,8 км від АДРЕСА_1 .

Просить суд скасувати оскаржуване рішення та визнати недійсним заповіт від 04 серпня 2022 року, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Товтин Світланою Вікторівною, зареєстрований в реєстрі під № 839, укладений від імені ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_2 . Судові витрати стягнути з відповідачки.

17 квітня 2025 року приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Товтин С.В. подала відзив на апеляційну скаргу, у якій посилається на її необґрунтованість.

Вказує, що посвідчений нею заповіт, був особисто підписаний ОСОБА_4 . Жодних сумнівів щодо належності паспорта, особі, що з`явилася до неї, а саме ОСОБА_4 , який був наданий їй для встановлення особи, не виникло.

Просить суд залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду без змін.

18 квітня 2025 року представником ОСОБА_2 - адвокатом Лук`янчук В.С. подано відзив на апеляційну скаргу, у якому вона покликається на законність рішення суду.

Вказує, що позивачем не наведено належних підстав для визнання недійсним укладеного 04.08.2022 року заповіту, крім того в матеріалах справи наявний висновок експерта, яким підтверджується справжність підпису загиблого ОСОБА_4 ..

Просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 ..

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Бахмут Донецької області загинув ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_3 від 12 січня 2023 року (а.с. 12, том 1).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне йому майно. Приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Олинець А.М. заведено спадкову справу № 1/2023 (а.с. 11, том 1).

Позивач у справі ОСОБА_1 син померлого ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_4 від 16 серпня 2002 року (а.с. 13, том 1) 24 травня 2023 року звернувся до приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Олинець А.М. з заявою про прийняття спадщини після смерті батька (а.с. 11, том 1).

Спадщину після смерті батька прийняти не зміг, оскільки 04 серпня 2022 року ОСОБА_4 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Товтин С.В. та зареєстрований в реєстрі за № 839, за яким усе своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті та на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 16, том 1).

Вважаючи, що вищезазначений заповіт не міг бути складений батьком, оскільки в день складення заповіту ОСОБА_4 перебував в зоні бойових дій, звернувся до суду з відповідним позов про визнання заповіту недійсним.

У статті 1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно вимог статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним, суд першої інстанції встановив не доведеність наявності підстав, передбачених частиною другою статті 1257 ЦК України для визнання недійсним заповіту.

Вказаний висновок місцевого суду не відповідає обставинам справи.

Як вбачається з листа командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_5 солдат ОСОБА_4 проходив військову службу за мобілізацією у період з 25.03.2022 року по 08.08.2022 року. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.03.2022 року солдат ОСОБА_4 був зарахований до списків особового складу частини та був виключений зі списків особового складу згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.08.2022 року №213.

Після оголошення наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.07.2022 року №195 у період з 21.07.2022 року по 08.08.2022 року солдат ОСОБА_4 проходив військову службу на території розташування військової частини НОМЕР_1 . Офіційно у вказаний період у відпустці, відрядженні чи на лікуванні не перебував, звільнення не отримував. Щодо самовільного перебування поза межами місця базування підрозділів військової частини НОМЕР_1 станом на 04.08.2022 року від командування підрозділу, відповідних рапортів чи доповідних не надходило та не фіксувалося (а.с. 153).

Вищезазначеною інформацією підтверджується, що в день складання та нотаріального посвідчення заповіту 04 серпня 2022 року ОСОБА_4 проходив військову службу на території розташування військової частини НОМЕР_1 та не міг перебувати у АДРЕСА_1 .

Покликання відповідачки ОСОБА_2 на факт звернення ОСОБА_4 04 серпня 2022 року до клініки "Медок" як на доказ перебування спадкодавця в цей день у м. Рівне спростовується листом відповіддю директора ПП "Клініка Медок" від 28 серпня 2024 року № 14, в якому зазначено, що з моменту заключення декларації по 04.08.2022 року включно зареєстровано два епізоди звернення ОСОБА_4 з профілактичною метою (вакцинація від СОVID-19) які мали місце 23.10.2021 року (дата укладення декларації) та 13.11.2021 року. Відомості про направлення на обстеження чи лікування ОСОБА_4 до лікарів інших медичних закладів в системі ЕСОЗ відсутні (а.с. 196, том 1).

Наявний у матеріалах справи висновок експерта № СЕ-19/118-24/3423-ПЧ від 07.06.2024 року, у якому встановлено належіть ОСОБА_4 підпису виконаного від його імені в Заповіті від 04.08.2022 року, відповідно до ч. 1 ст. 110 ЦПК України не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

За загальним правилом, висновок експерта є лише одним із видів доказів, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного поданого сторонами доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про доведеність позову, оскільки матеріалами справи підтверджується відсутність спадкодавця ОСОБА_4 у день посвідчення осопрюваного заповіту у місті Рівне, в зв`язку з його перебуванням у цей час за місцем базування підрозділів військової частини НОМЕР_1 , яка розташована за 299,8 км. від м. Рівне.

У справі, яка переглядається в апеляційному порядку, місцевий суд вказаного вище не врахував, у зв`язку із чим, не прийнявши до уваги положення статті 77 ЦПК України, дійшов помилкового висновку, що в даному випадку висновок експерта № СЕ-19/118-24/3423-ПЧ від 07.06.2024 року може бути визнаний належним доказом на підтвердження належності ОСОБА_4 підпису виконаного від його імені в заповіті.

Вищезазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, що висловлена ним у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 квітня 2025 року у справі № 569/13527/22 щодо відхилення висновку експерта як належного доказу у справі.

Оскільки наявні передбачені ст. 1257 ЦК України підстави визнання заповіту недійсним, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 , приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Товтин С.В. про визнання заповіту недійсним підлягає до задоволення.

Ураховуючи те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано фактичні обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, постановлене ним рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що позовна заява та апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення, тому з ОСОБА_2 підлягає до стягнення на його користь судовий збір, сплачений за розгляд справи судом першої інстанції у розмірі 1073,60 грн та за розгляд справи судом апеляційної інстанції у розмірі 1816,80 грн.

На підставі ст.ст. 202, 215, 1233, 1247, 1257 ЦК України, керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 28 лютого 2025 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 , приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Товтин Світлана Вікторівна про визнання заповіту недійсним задовольнити.

Визнати недійсним заповіт від четвертого серпня 2022 року, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Товтин Світланою Вікторівною, зареєстрований в реєстрі під № 839, складений від імені ОСОБА_4 щодо спадкування на користь ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1073,60 грн на відшкодування судового збору, сплаченого за розгляд справи судом першої інстанції та 1816,80 грн на відшкодування судового збору, сплаченого за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 23 травня 2925 року.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.