ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/2966/24 Номер провадження 22-ц/814/1809/25Головуючий у 1-й інстанції Високих М. С. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
судді Полтавського апеляційного суду Пилипчук Л.І.
15 травня 2025 року м. Полтава
у цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 23 січня 2025 року, постановлене у справі за позовом ОСОБА_2 до Полтавської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.
В обґрунтування підстав позову зазначає, що є власником 13/20 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , успадкованої ним від матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
При зверненні до нотаріуса для реалізації спадкових прав на частину земельної ділянки йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із тим, що неможливо встановити склад спадкового майна. Тому він звернувся з цим позовом до суду.
Рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 23.01.2025 позов задоволено.
Рішення районного суду вмотивовано тим, що у зв`язку із визнанням за позивачем права власності на відповідну частку у житловому будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, який розташований на спірній земельній ділянці, до нього переходить і право власності на земельну ділянку, на якій розташовані указані об`єкти нерухомості у частці, що пропорційна його частці у будинковолодінні.
Третя особа ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на вказане рішення. Посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Зазначає, що при постановленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що вона, ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 є співвласниками житлового будинку та мають право на відповідні частку спірної земельної ділянки. Відтак, районний суд не здійснив правильного розподілу часток землі, чим порушив права її співвласників, залучених до участі у справі в якості третіх осіб.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 15.05.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 23.01.2025 залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що третя особа по справі - ОСОБА_1 , яка подала апеляційну скаргу, не є учасником спірних спадкових правовідносин, оскільки не є спадкоємцем померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , та, за відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 , залучення позивачем в якості відповідача по справі Полтавської міської ради, - як органу місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, який відповідно до вимог статті 1277 ЦК України може заявляти про відумерлість спадщини, не суперечить нормам матеріального та процесуального права.

Оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не мають відношення до спадщини ОСОБА_4 , вони не відповідають за позовом ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, а їх участь у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, відповідно до ухвали Ленінського районного суду м.Полтави від 05.11.2024 забезпечує додержання їхніх прав як співвласників житлового будинку та земельної ділянки кадастровий номер :12:003:0381 по АДРЕСА_1 .

Колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не стосуються права позивача на спадщину, а саме: права на частку земельної ділянки, що належала спадкодавцю ОСОБА_4 на час відкриття спадщини та визначена судом відповідно до вимог статті 120 ЗК України - пропорційно до частки спадкодавця у праві спільної власності на жилий будинок, який розміщено на такій земельній ділянці, тобто - у розмірі 13/20 частки, і таке право позивача апелянтом не заперечується.

Вимоги апеляційної скарги - визначення та закріплення за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 по 7/40 часток будинку та відповідної частини земельної ділянки не стосуються предмета спадкового спору та не можуть бути вирішені судом у цій справі.

Із такими висновками не погоджуюся та відповідно до ч.3 ст.35 ЦПК України висловлюю окрему думку з наступних мотивів.

Фактичні обставини справи.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 успадкував після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , 13/20 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченим 16.05.2024 державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори Кізімою В.В., зареєстровано у реєстрі за №3-263./а.с.8/

Зазначений житловий будинок розташований на земельній ділянці в цілому площею 0,0775 га кадастровий номер :12:003:0381, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка є приватною спільною сумісною власністю ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 09.07.2013./а.с.12/

Постановою державного нотаріуса Першої полтавської державної нотаріальної контори Кізіми В.В. від 16.05.2024 №1116/02-31, ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,0775 га кадастровий номер :12:003:0381, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належала померлій ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , у зв`язку із тим, що неможливо встановити склад спадкового майна./а.с.10-11/

Із огляду на викладені фактичні обставини справи, які ніким не оспорюються, суд першої інстанції та суд апеляційної інстанції при розгляді цієї справи мали врахувати наступне.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Учасники справи зобов`язані діяти в межах відповідних судових процедур. Зазначені процедури спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом особи на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 01.05.2024 у справі №491/838/21.

Із матеріалів справи убачається, що земельна ділянка загальною площею 0,0775 га кадастровий номер :12:003:0381, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є спільною сумісною власністю ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Позивач, як спадкоємець ОСОБА_4 , заявив позов про визнання за ним права власності на земельну ділянку в порядку спадкування до Полтавської міської ради, яка, за відсутності матеріально-правового спору, не є належним відповідачем у спірних правовідносинах. При цьому позивач, диспозитивно розпорядившись належними йому процесуальними правами, не скористався своїм правом залучити до участі у справі належних відповідачів, яким у спірних правовідносинах мають бути співвласники спірного майна ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Суд першої інстанції викладене помилково залишив поза увагою, тоді як пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Наведене відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду сформованій у справі №523/9076/16-ц від 17.04.2018, за змістом якої пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Отже, районний суд, діючи у відповідності до вимог п.3 ч.5 ст.12 ЦПК України, мав роз`яснити позивачу наслідки вчинення або невчинення ним відповідних процесуальних дій (залучення співвласників як належних відповідачів) та у разі відмови позивача вчинити таку дію залучити останніх, як третіх осіб.

Із огляду на викладене, вважаю помилковим висновок апеляційного суду, що за відсутності інших спадкоємців позивачем правильно залучено в якості відповідача Полтавську міську раду як орган місцевого самоврядування за місцем знаходження нерухомого майна, який відповідно до вимог статті 1277 ЦК України може заявляти про відумерлість спадщини.

Наголошую, що Полтавська міська територіальна громада в особі Полтавської міської ради у спірних правовідносинах з позивачем не перебуває, жодними своїми діями чи бездіяльністю не створювала порушення, невизнання чи спорювання прав позивача, у тому числі права позивача на спадкування. Оскільки позивач відповідно до закону прийняв спадщину, в органу місцевого самоврядування відсутнє передбачене статтею 1277 ЦК України право щодо спірної земельної ділянки.

Дії позивача, направлені на визначення успадкованої частки земельної ділянки, яка перебувала у спільній сумісній власності спадкодавця і третіх осіб виходять за межі спадкового спору, який має вирішуватися із застосуванням положень Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України, що регулюють право спільної сумісної власності.

У даній справі право позивача дійсно виникло на підставі права спадкування і це право не заперечується, однак вказане право взаємопов`язане з іншим правом правом на визначення частки у праві спільної сумісної власності, учасниками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а тому саме вони мають бути належними відповідачами у позовних вимогах ОСОБА_2 . Визначення частки позивача у спільній сумісній власності зумовлює визначення частки інших співвласників та за наслідками тягне припинення їх спільної сумісної власності.

Згідно зі статтею 89 ЗК України поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток.

Про те, що саме інші співвласники земельної ділянки є належними відповідачами у такій категорії справ, свідчить судова практика (постанови Верховного Суду від 11.11.2020 у справі №534/4964/19, від 10.11.2021 у справі №369/2473/20, від 08.04.2025 у справі №303/3309/230).

Отже, враховуючи, що позивач, успадкувавши право ОСОБА_4 у праві спільної з ОСОБА_1 і ОСОБА_3 власності на земельну ділянку, реалізуючи своє право на виділ відповідної частки, повинен був заявити відповідні позовні вимоги до інших співвласників земельної ділянки, а не до міської ради, а тому оскаржуване рішення районного суду повинно бути скасовано та в позові відмовлено з підстав пред`явлення позову до неналежного відповідача.

Суддя Л.І. Пилипчук