РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/5572/24

провадження у справі №2/0285/509/25

19 травня 2025 року м. Звягель

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області

у складі судді Помогаєва А.В.,

при секретарі судового засідання Ковальчук М.В.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив змінити розмір аліментів, присуджених за рішенням суду, та стягувати з ньогоаліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі1/5 частини доходів, щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму доходів громадян.

В обґрунтування позову зазначив, що сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання яких позивач сплачує аліменти відповідно до рішення №285/241/16-ц Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 26.02.2016 року у розмірі 1/3 (однієї третьої) частини його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 01 лютого 2016 року до повноліття сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , та до повноліття сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вважає, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, підлягає зменшенню, з огляду на те, що у нього значно погіршився матеріальний стан внаслідок звільнення з військової служби за станом здоров`я.

07.01.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просила відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування заперечень посилалась на те, що зменшення розміру аліментів суперечить інтересам дітей.

27.01.2025 до суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов просили задовольнити. Дали пояснення по суті спору. Посилались на те, що внаслідок поранення ОСОБА_1 втратив ногу та потребує значних коштів на реабілітацію. Доходи позивача значно зменшились після звільнення з військової служби. Він уклав новий шлюб та орендує квартиру. У червні 2025 року старший син ОСОБА_6 досягне повноліття, що має бути враховано судом при визначенні розміру аліментів.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Посилалась на те, що відрахування аліментів з доходів позивача здійснювались нерегулярно, внаслідок чого виникла заборгованість. Крім того, старший син навчається у Рівненському кооперативному економіко-правовому технікумі за контрактом на платній основі. У зв`язку з цим є необхідність витрачання значних коштів на його навчання та проживання у м. Рівне.

З`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підстави своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інщих правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання яких позивач сплачує аліменти відповідно до рішення №285/241/16-ц Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 26.02.2016 у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 01 лютого 2016 року до повноліття сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , та до повноліття сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, вони зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180 СК України).

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від неї, та захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для життєдіяльності.

Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Обов`язки по вихованню, догляду, розвитку дитини значно більшою мірою виконуються тим з подружжя (з колишнього подружжя), з яким дитина проживає.

Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що його матеріальний стан змінився внаслідок звільнення з військової служби за станом здоров`я.

Позивачем надано докази погіршення стану його здоров`я та зменшення доходів.

Разом з тим, зміни, які дійсно відбулись, не призвели до такого майнового стану ОСОБА_1 , що унеможливлює сплату ним аліментів у раніше визначеному розмірі.

Згідно інформації Головного управління ПФУ в Житомирській області ОСОБА_1 призначена пенсія у розмірі 23610 грн на місяць. (а.с. 85)

Згідно довідки Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДП ГРУП" ОСОБА_1 працює на посаді слюсаря-електрика з обслуговування та ремонту електроустаткування. Дохід за період з грудня 2024 по березень 2025 року склав 65417,56 грн. (а.с. 89).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що сукупна сума щомісячного доходу позивача є такою, що дозволяє забезпечити його власні потреби за рахунок частки, яка залишається після утримання аліментів.

Крім того, суд бере до уваги, що у червні 2025 року старша дитина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягне повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 СК України, якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Таким чином, настання повноліття старшого сина призведе до зменшення до 1/6 частки доходу позивача, яка утримується на підставі рішення суду про стягнення аліментів.

Положеннями ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та обмежено мінімальний розмір аліментів - встановлено, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У випадку задоволення позовних вимог у даній справі та зменшення розміру аліментів до 1/5 частки доходів позивача на утримання двох дітей, після досягнення старшим сином повноліття аліменти на молодшого сина будуть дорівнювати 1/10 частці доходу позивача, що, на думку суду, не зможе забезпечити необхідний рівень життя дитини.

Таким чином, задоволення позовних вимог призведе до істотного порушення балансу інтересів позивача та його дітей.

Частиною 8 статті 7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року № 789-ХІІ, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, витрати зі сплати судовго збору підлягають компенсації за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 3, 12, 81, 141, 258, 259, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Судові витрати зі сплати судовго збору компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 20.05.2025.

Суддя А.В. Помогаєв