Справа № 369/8632/25
Провадження №2-з/369/26/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2025 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Козак І.А., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Теглівець Тетяни Романівни про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 - адвокат Теглівець Т.Р. через систему «Електронний суд» звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що 23.02.2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб. Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 13.03.2025 року шлюб між сторонами розірвано.

В період шлюбу, до моменту фактичного припинення шлюбних відносин за спільні кошти ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу набуто майно, зокрема: мотоцикл YAMAHA YZF-R1, 1998 року випуску, колір чорний, д.н.з НОМЕР_1 , VINкод: НОМЕР_2 ; транспортний засіб VOLKSWAGEN PASSAT, 2005 року випуску, колір чорний, д.н.з. НОМЕР_3 , VIN-код: НОМЕР_4 ; транспортний засіб RENAULT MASTER, 2010 року випуску, колір білий, д.н.з. НОМЕР_5 .

Крім того, ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець та отримує доходи від підприємницької діяльності, а відтак кошти, які були отримані за період з 23.02.2022 року по 13.03.2025 року теж вважаються спільною сумісною власністю.

Все перелічене майно перебуває у користуванні ОСОБА_2 та він не надає можливості ОСОБА_1 його використовувати. ОСОБА_1 стало відомо, що ОСОБА_2 вже вчиняє активні дії, спрямовані на відчуження спільного майна. Зокрема, шляхом виставлення на продаж мотоцикла YAMAHA YZF-R1, 1998 року випуску, який було набуто в період шлюбу, та який має бути предметом майбутнього позову, що створює реальну загрозу втрати спірного майна, унеможливлення його повернення або включення до складу спільної власності.

У зв`язку із викладеним представник ОСОБА_1 - адвокат Теглівець Т.Р. просить суд накласти арешт на нерухоме та рухоме майно, а також на грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках відповідача ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду заяви, суд вважає, що в її задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного.

На підставі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

У відповідності до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захід, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п.п. 3, 4, 7 ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до пунктів 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді про забезпечення позову» позови майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, наявне у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1 -1 ) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

В поданій заяві про забезпечення позову представник ОСОБА_1 - адвокат Теглівець Т.Р. просить накласти арешт на нерухоме та рухоме майно, а також на грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках відповідача ОСОБА_2 .

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі Спорронґ і Льоннрот проти Швеції від 23 вересня 1982 року, Новоселецький проти України від 11 березня 2003 року, Федоренко проти України від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображена в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Баланс не буде забезпечений, якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі Спорронг та Льонрот проти Швеції). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (рішення у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства).

Разом з тим, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову представник заявника не вказав на яке саме майно просить накласти арешт та не надав доказів права власності ОСОБА_2 на вказане майно, а також доказів, які б підтверджували відомості про вартість такого майна.

Відсутність відомостей на яке саме майно необхідно накласти арешт, не дає змоги визначити співмірність засобів забезпечення позову із заявленими вимогами, оскільки у власності ОСОБА_2 може перебувати майно, яке не буде предметом майбутнього позову.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а заявником не надано суду будь-яких доказів на підтвердження обставин, викладених у заяві.

Крім того, зі змісту поданої заяви вбачається, що представник заявника наводить приблизний перелік майна, яке є спільною сумісною власністю та яке перебуває у розпорядженні ОСОБА_2 .

З наданих копій свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів вбачається, що власником мотоциклу YAMAHA YZF-R1, 1998 року випуску, колір чорний, д.н.з НОМЕР_1 , VINкод: НОМЕР_2 , який було придбано 12.05.2022 року та транспортний засіб VOLKSWAGEN PASSAT, 2005 року випуску, колір чорний, д.н.з. НОМЕР_3 , VIN-код: НОМЕР_4 є ОСОБА_1 .

Вказане свідчить про наявні суперечності, які позбавляють суд вирішити питання, щодо можливості накладення арешту на вказані транспортні засіб, про які йдеться у заяві.

Представник заявника стверджує, що ризики відчуження спільного майна підтверджуються оголошенням про продаж мотоциклу YAMAHA YZF-R1, 1998 року випуску, колір чорний, д.н.з НОМЕР_1 , VINкод: НОМЕР_2 , однак з матеріалів заяви встановлено, що власником вказаного транспортного засобу є ОСОБА_1 , тому продаж ОСОБА_2 мотоциклу без участі заявниці є неможливим.

Враховуючи наведене слід зазначити, що заявник має довести, що в разі невжиття заходів забезпечення існує загроза невиконання рішення суду чи ускладнення його виконання або ефективного захисту чи поновлення його порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому, всупереч вищевказаних вимог, до суду не надано доказів того, що ОСОБА_2 має реальні наміри на відчуження/перереєстрацію/передачу в оренду нерухомого і рухомого майна.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Зважаючи на наведене, суд не вбачає підстав для накладення арешту на нерухоме та рухоме майно, а також на грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках ОСОБА_2 , оскільки заявником належним чином не обґрунтовано його доцільність та суд позбавлений можливості перевірити обставини, на які заявник посилається, обґрунтовуючи свої вимоги.

Арештоване майно слід обмежувати розміром суми позову та можливих судових витрат. Накладення судом арешту на рахунки боржника чинним законодавством не передбачене, але суд вправі накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру сум позовних вимог та можливих судових витрат. Відомості про наявність рахунків, їх номери та назви відповідних установ, в яких вони відкриті, надаються суду заявником.

Заявником повинні бути надані відомості щодо конкретного індивідуально визначеного майна, яке належить відповідачу та щодо якого мають вживатись заходи забезпечення позову.

Однак, суду не наведено конкретний перелік належних відповідачу рахунків із зазначенням їх ідентифікуючих ознак.

До того ж, матеріали справи не містять в собі належних та достатніх, у розумінні статей 77, 80 ЦПК України, доказів на підтвердження необхідності вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, про який вказує позивач у заяві про забезпечення позову. Посилання лише на ймовірну можливість того, що відповідач, може вжити заходів щодо відчуження належного йому майна, є припущенням, і не може бути достатньою та єдиною підставою для задоволення вимог заяви про забезпечення позову.

З дослідженої судом заяви про забезпечення позову вбачається, що відомості про наявність у відповідача банківських рахунків, щодо номерів рахунків відповідача, назв відповідних банківських установ, в яких вони відкриті тощо, не надані.

Крім того, матеріали справи не містять доказів чи обґрунтування доводів заявника про те, що виконання рішення у майбутньому може бути утруднене чи відповідач буде ухилятись від виконання такого рішення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149, 151, 153, 258, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Теглівець Тетяни Романівни про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Можливість отримати інформацію щодо справи, що розглядається, учасники справи мають на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет. Веб-адреса сторінки: http://ks.ko.court.gov.ua.

Суддя І. А. Козак