ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 533/568/24 Номер провадження 22-ц/814/1244/25Головуючий у 1-й інстанції ДЯДЕЧКО І. І. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді: Чумак О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Пилипчук Л.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Глушко Зої Вікторівни

на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14 листопада 2024 року, ухвалене суддею Дядечко І.І.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з вказаним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики № 4347745 у розмірі 32147,22 грн., з яких: 8831,99 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 23315,23 грн. сума заборгованості по відсоткам.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.05.2019 між ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" та ОСОБА_1 було укладено Договір позики № 4347745. Підписанням цього договору відповідач підтвердила, що ознайомилася на сайті з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачені ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Також, ОСОБА_1 підтвердила, що до моменту підписання Договору позики вивчила цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/, їх зміст, суть, об?єм зобов?язань Сторін та наслідки укладення цього Договору їй зрозумілі.

Згідно з умовами договору позики позичальник зобов?язувалася вчасно повернути позику, сплатити відсотки за користування позикою в порядку, визначеному цим договором.

31.10.2019 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу № 1/31/10, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає права вимоги до Боржників, в тому числі і до відповідача.

Всупереч умовам договору позики, після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання частково виконала своє зобов?язання здійснивши платежі для погашення існуючої заборгованості в загальному розмірі 787,28 грн.

З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 31.10.2029 позивачем не здійснювалось нарахувань жодних штрафних санкцій.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед позивачем за договором позики № 4347745 в розмірі 32147 грн. 22 коп., яку в добровільному порядку не погашає, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14 листопада 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором позики № 4347745 від 11.05.2019 в розмірі 32147 грн. 22 коп., з яких: 8831 грн. 99 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу; 23315 грн. 23 коп. сума заборгованості по відсоткам тасудовий збір у розмірі 3028,00 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду його в апеляційному порядку оскаржила представник ОСОБА_1 адвокат Глушко З.В., просила його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що звертаючись до суду з даним позовом позивачем було пропущено визначений законом трирічний строк позовної давності, оскільки даний строк почав свій перебіг з 19.05.2019 і закінчився 19.05.2022, а позов до боржника подано лише у червні 2024 року, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Позивачем не надано доказів, які б вказали на переривання строку позовної давності, наявності поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом чи заяв про його поновлення.

Сам лише факт запровадження в Україні воєнного стану не може бути безумовною підставою для поновлення строку звернення до суду з даним позовом, що свідчить про помилковість висновків місцевого суду про звернення позивачем до суду в межах строку позовної давності.

Окрім того, наданий позивачем розрахунок заборгованості за період з 31.10.2019 по 30.04.2024 є неправомірним, з огляду на те, що згідно договору від 11.05.2019 строк позики становить 7 днів, що свідчить про відсутність підстав для нарахування відсотків поза межами строку кредитування.

Від представника ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Мельник І.С. до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 11.05.2019 між ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" та ОСОБА_1 було укладено Договір позики № 4347745, згідно п. 1 якого позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики (т. 1, а.с. 6).

Пунктом 2 вказаного договору передбачено, що сума позики - 8832 грн.; строк позики - 7 днів; базова процентна ставка/день 1,60 % (фіксований); дата надання позики 11.05.2019; дата повернення позики 18.05.2019; розмір процентів акційних у день 1,28 %; розмір процентів на прострочену позику у день 2,70 %; розмір процентів на позику річних 467,20 %; розмір процентів на прострочену позику річний 985,50 %; вартість позики за весь строк на який видано позику 8,96 %; вартість позики за весь строк, на який видано позику 791,35 грн; загальна вартість позики та процентів 9623 грн. 35 коп.

Відповідно до п. 4 договору вбачається, що позичальник ознайомилася на сайті https://mycredit.ua/ru/ documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачені ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Позичальник до моменту підписання договору вивчила цей договір та Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті https://mycredit.ua/ru/ documents-license/, їх зміст, суть, об?єм зобов?язань Сторін та наслідки укладення цього Договору їй зрозумілі.

Пунктом 5 договору передбачено, що цей договір укладено дистанційно в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції та підписано накладанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі.

Відповідач ОСОБА_1 погодилась на укладення договору позики № 4347745 від 11.05.2019, підписавши його електронним підписом, одноразовим ідентифікатором iqH4mJEYqd.

З листа ТОВ «ФК «Фінекспрес» № 17/09-2024-4/ТНПП від 17.09.2024 вбачається, що даною компанією, на підставі умов договору про переказ коштів № 23-01-18/5 від 23.01.2018 року укладеного з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», 11.05.2019 було перераховано суму 8832 грн. за номером платіжної картки № НОМЕР_1 (т. 1, а.с. 152).

Даний номер рахунку було вказано ОСОБА_1 під час укладення договору позики № 4347745 від 11.05.2019.

З виписки по рахунку № НОМЕР_2 за період з 11.05.2019 по 14.05.2019, відкритому в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 , яка була надана на виконання ухвали Крюківського районного суду м. Кременчука від 08.10.2024, вбачається, що 11.05.2019 на вищевказаний рахунок було здійснено зарахування переказу у сумі 8832 грн. (т. 1, а.с. 211-212).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію», є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Також відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис".

Статтею 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитні договори між відповідачем та первісними кредиторами не було б укладено.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 року у справі №757/40395/20-ц, від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18.

На підставі вищенаведених правових норм, беручи до уваги те, що договір позики підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором, наявність якого підтверджує її волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх, є доведеним факт укладення між сторонами договору позики.

Таким чином, позичальник ОСОБА_1 укладаючи договір позики цілком розуміла всі його умови та своїм підписом письмово підтвердила та закріпила те, що вона діяла свідомо, була вільною в укладенні даного договору, виборі контрагента та умов договору.

Положеннями ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.

Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18).

Відповідачем не надано жодного доказу щодо оспорення зазначеного договору позики, що свідчить про його чинність.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

За змістом статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з частинами першою - четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Згідно із позицією Великої Палати Верховного Суду, сформованою у справі № 129/1033/13-ц від 18.03.2020, принцип змагальності передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Відповідно, цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

З матеріалів справи вбачається, що 31.10.2019 між ТОВ "Фінансова Компанія "Європейська агенція з повернення боргів" та ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" було укладено договір факторингу № 1/13/10, відповідно до якого Фактор зобов?язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконания зобов?язань за якою настав до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за Позикою, процент за порушения грошових зобов`язань, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік Боржинків, підстави виникнення Права грошової Вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних Рестрах Боржників, які формуються згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною Договору. Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі відповідного Ресстру Боржників згідно Додатку № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід?ємною частиною цього Договору (п. 1.1.-1.2. розділу 1 «Предмет договору»).

Згідно п. 2 Додаткової угоди № 1 до Договору факторингу № 1/31/10 від 31.10.2019 вбачається, що в якості ціни продажу згідно Рєстру Боржників № 1 від 31.10.2019 фактор сплачує клієнтові суму грошових коштів, що становить 838732,02 грн., без ПДВ (т. 1, а.с. 9).

З платіжного доручення № 15679 від 04.11.2019 вбачається, що ТОВ "Фінансова Компанія "Європейська агенція з повернення боргів" здійснило оплату за відступлення прав вимоги за Договором факторингу № 1/31/10 від 31.10.2019, шляхом перерахування грошових коштів в розмірі 838732,02 грн. на розрахунковий рахунок ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» (т. 1, а.с. 11).

Враховуючи вищевикладене, до ТОВ "Фінансова Компанія "Європейська агенція з повернення боргів"перейшло право грошової вимоги до боржників за договорами, зокрема і за договором позики № 4347745, який укладено 11.05.2019 між ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" та ОСОБА_1 , що також підтверджується Актом прийому передачі Реєстру Боржників № 1 від 31.10.2019 за Договором Факторингу № 1/31/10 від 31.10.2019 та витягом з Реєстру боржників № 1 до Договором Факторингу № 1/31/10 від 31.10.2019.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором позики № 4347745 від 11.05.2019 за період з 31.10.2019 по 30.04.2024 вбачається, що станом на 30.04.2024 загальна сума заборгованості за вказаним договором позики становить 32147 грн. 22 коп., з яких: 8831 грн. 99 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу; 23315 грн. 23 коп. сума заборгованості за відсотками.

Вказаний розрахунок заборгованості відповідачем не спростований.

Доводи апеляційної скарги щодо неправомірності нарахування заборгованості за період з 31.10.2019 по 30.04.2024, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки з моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 31.10.2019 позивачем не здійснювалося жодних нарахувань заборгованості.

Посилання апелянта на безпідставність нарахування відсотків за користування коштами поза межами строку кредитування є необгрунтованими, оскільки в п. 6 договору позики сторони погодили, що договір діє з моменту перерахування суми позикик протягом строку позики, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов?язань за цим договором, а також узгодили розмір відсотків за прострочену позику.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів повернення в повному обсязі наданих грошових коштів та сплати визначених договором позики відсотків за їх користування як первісному кредитору, так і позивачу.

Враховуючи вищевикладені обставини справи та наявні в матеріалах справи докази на їх підставердження, з огляду на доведеність факту отримання ОСОБА_1 кредитних коштів за договором позики та неналежного виконання зобов`язання позичальницею в частині повернення суми позики та сплати відсотків за її користування, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги, щодо звернення позивачем з даним позовом поза межами строку позовної давності колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини 1 та 2 статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників (див. постанову Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 663/2070/15-ц).

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 437/2726/13-ц.

З умов договору позики вбачається, що перебіг трирічного строку давності розпочався з 19.05.2019 року та мав закінчитися 19.05.2022 року.

Згідно наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості відповідач у лютому 2022 року здійснила часткову оплату заборгованості у розмірі 193,64 грн., а у липні 2022 року у сумі 593,64 грн., що свідчить про переривання строку позовної давності.

Будь-яких заперечень щодо відомостей, які відображені у наданому позивачем розрахунку відповідачем не надано.

Окрім того, Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК Українидоповнено, зокрема, пунктом 12 натупного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22).

Строк дії карантину неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України та був відмінений з 24:00 год. 30.06.2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Разом з тим, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, який Указами Президента України неодноразово продовжувався.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" від 15.03.2022 № 2120-IX, який набрав чинності 17.03.2022, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 19, відповідно до якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану".

Таким чином, з огляду на те, що з 02.04.2020 року набрав чинності Закон, згідно з яким в Україні запроваджений з 12.03.2020 року загальнодержавний карантин, який тривав до 30.06.2023 року, а з 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, який діє на усій території України, а також на встановлені судом обставини, а саме звернення позивача з даним позовом 20.06.2024 року, переривання строку позовної давності, тому трирічний строк позовної давності щодо вимог у даній справі заявником не пропущено.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди відповідача з висновками місцевого суду, проте доказів їх спростування апелянтом не надано.

За вказаних обставин, зважаючи на невиконання відповідачем умов вищевказаного договору позики, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо існування заборгованості, яка підлягає стягненню з позичальника на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», взявши до уваги надані товариством докази.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, правильно застосував норми процесуального права та постановив рішення, яке відповідає закону, тому підстави для задоволення даної апеляційної скарги відсутні.

Отже, враховуючи вищевказане, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 29 січня 2025 року відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору у сумі 3300 грн. за подання апеляційної скарги на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 14 листопада 2024 року до ухвалення судом апеляційної інстанції судового рішення.

Враховуючи, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь держави судовий збір у вищевказаному розмірі.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Глушко Зої Вікторівни залишити без задоволення.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14 листопада 2024 року без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 3300 грн. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.В. Чумак

Судді С.Б. Бутенко

Л.І. Пилипчук