Провадження № 2/554/655/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2025 року м.Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого судді - Черняєвої Т.М.

секретаря судового засідання - Звігольської О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Бізнес Позика» звернулося до суду із даним позовом, у якому прохали стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №480988-КС-002 про надання кредиту від 05.12.2023 р. у сумі 32973,08 грн. та судового збору у сумі 2422,40 грн.

Посилається на те, що 05 грудня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 480988-КС-002 про надання кредиту. Даний договір було укладено в електронному порядку.

ТОВ «Бізнес Позика» 05.12.2023 р. було направлено ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір № 480988-КС-002 про надання кредиту.

05 грудня 2023 року відповідач прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договір № 480988-КС-002 про надання кредиту, на умовах визначених офертою.

Зі своєї сторони ТОВ «Бізнес Позика» направлено відповідачу, через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор, на номер телефону НОМЕР_1 , який було зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, котрий боржником було введено/відправлено.

Таким чином, 05.12.2023 року між сторонами було підписано договір №480988-КС-002 про надання кредиту.

Позивачем було надано відповідачу кошти у сумі 10 000 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а відповідач у свою чергу повинен був повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у передбачений договором спосіб.

Позивач свої зобов`язання за договором кредиту виконало, та надало відповідачу грошові кошти в розмірі 10 000 грн. шляхом перерахування на банківську картку відповідача № НОМЕР_2 , котрий позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті.

Боржник свої зобов`язання за кредитним договором №480988- КС-002 про надання кредиту належним чином не виконав, а лише часткового сплатив кошти у сумі 6510 грн.

Станом на 18.12.2024 р. у відповідача утворилася заборгованість за кредитним договором № 480988-КС-002 про надання кредиту у сумі 32973,08 грн., що складається із: 9832,18 грн -сума прострочених платежів по тілу кредиту, 23140,90 грн - сума прострочених платежів по процентах.

Вказану заборгованість відповідачем так і не погашено.

Ухвалою від 02 квітня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом ( повідомленням) сторін .

18 березня 2025 року на адресу суду надійшов відзив від відповідача, в якому останній прохає в задоволенні позову відмовити посилаючись на таке.

Позивач прохає стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором № 480988-КС-02 від 05.12.2023 р. у сумі 32973,08 грн. Проте до матеріалів справи не надано доказів, які б підтверджували встановлений розмір заборгованості, а лише констатують наявність вказаного розміру заборгованості. Позивачем не надано первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення, тому немає підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суму відсотків є неправильним. Крім того, позивачем не надано доказів щодо перерахування чи неперерахування кредитних коштів на рахунок кредитодавця у розмірі 6500 грн.

Відповідач зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що мобільний додаток або веб-сайт в мережі інтернет належить саме відповідачу, як і відсутній відповідний документ на підтвердження того, що відповідач отримував смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором. Заповнення відповідачем форм на сайті товариства у мобільному застосунку і зазначенням власної банківської картки, зареєстрованої в особистому кабінеті є бездоказовим та нічим не підтвердженими. Підписання споживачем договору за допомогою ЕЦП не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Проте у паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його зміст.

Графік платежів за договором про споживчий кредит № 480988-КС-02від 05.12.2023 є умовним. ОСОБА_1 не ознайомлювався з умовами кредитування.

У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт перерахування відповідачу коштів на підставі договору, що позбавляє суд можливості застосувати до даних правовідносин умови цього договору.

Позивачем також не надано суду і електронних листів, які б могли б підтвердити існування заборгованості відповідача у розмірі, що заявлений позивачем до стягнення. Доведеність наявної суми заборгованості за договором є обов`язок позивача, який він не виконав, не підтвердив належними та допустимими доказами її розмір.

Матеріали справи також не містять відомостей, що підтверджують факт наявності заборгованості відповідача за кредитним договором у розмірі 9832,28 грн.

Відповідач зазначає, що ОСОБА_1 20.10.2024 р. призваний на військову службу під час мобілізації, в особливий період направлення для проходження служби до військової частини НОМЕР_3 , а тому відповідно до ЗУ « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Відповідач також зазначає, що матеріали справи не містять доказів направлення позивачем досудових вимог про необхідність сплати заборгованості.

Вважає, що позовна заява про стягнення кредитної заборгованості, подана ТОВ «Бізнес позика» до ОСОБА_1 , є поданою з порушенням норм матеріального права, необгрунтованою та передчасною.

19 березня 2025 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якому позивач зазначає про те, що вчинений між сторонами правочин є правомірним, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки доки ця презумція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення. До позовної заяви була додана візуальна форма послідовності дій клієнта щодо укладення кредитного договору , у якій детально відображені всі дії ТОВ «Бізнес Позика» та відповідача щодо укладення кредитного договору в електронній формі у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ « Про електронну комерцію». Ця візуальна форма послідовності дій клієнта щодо укладення кредитного договору була посвідчена директором ТОВ «Бізнес Позика» Гайворонською М.М.

Позивач свої зобов`язання перед відповідачем виконав у повному обсязі, кошти у сумі 10000 грн надав шляхом їх перерахування на банківську карту відповідача, котра вказана ним при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті.

Позивач зазначає, що відповідач міг сам надати суду виписку зі свого карткового рахунку в АТ КБ «Приватбанку», якщо не згоден із фактом отримання кредитних коштів від позивача.

Також, ТОВ «Бізнес Позика» зазначає про те, що не має жодного відношення до банківського рахунку відповідача, крім того, що на вказаний ним під час укладення кредитного договору номер банківської картки (відкритий під нього банківський рахунок) здійснюється перерахування кредитних коштів. Перерахування кредитних коштів за кредитним договором ТОВ «Бізнес Позика» відповідними посередниками відповідає ЗУ « Про електронну комерцію», а докази перерахування кредитних коштів є належними, допустими та достатніми доказами перерахування кредитних коштів відповідачу за кредитним договором.

Стосовно посилання відповідача про те, що він є військовослужбовцем, а тому користується пільгами передбаченими законом в частині не нарахування на нього штрафних санкцій, то позивач зазначає наступне. Відповідач призваний на військову службу під час мобілізації 20.10.2023, тобто вже після закінчення строку дії кредитного договору. Проценти за кредитним договором були нараховані до того моменту, коли відповідач набув статус військовослужбовця, а тому вони підлягають стягненню та ч.15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не підлягають застосуванню у цій справі.

У судове засідання представник позивача не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, за змістом позовної заяви просили проводити розгляд справи без участі представника позивача.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про дату та час слухання справи повідомлені належним чином. Адвокат Зачепіло З.Я. надала заяву про розгляд справи без її та участі відповідача. У задоволенні позовних вимог прохала відмовити.

Суд, дослідивши докази по справі, надавши правову оцінку наявним у справі доказам, дійшов до наступного висновку.

Судом установлено, що 05 грудня 2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 480988-КС-002 про надання кредиту, який було укладено в електронному порядку.

Згідно п. 2.1. Договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 10000 грн. на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісією за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим договором та правилами надання споживчих кредитів Товариством з обмеженою відповідальністю « Бізнес Позика».

Строк на який дається кредит - 24 тижні. Процентна ставка за кредитом: 2,00000000, фіксована. Знижена процентна ставка за кредитом: в день 1,15288411, фіксована. Комісія за надання кредиту: 1500 грн. Строк дії договору до 21.05.2024 р. Орієнтовна реальна річна процентна ставка:9249,88 процентів. Дата повернення кредиту:21.05.2024.

05.12.2023 року між сторонами було підписано договір № 480988-КС-002 про надання споживчого кредиту.

Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису).

Відповідно до приписів статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону).

Згідно положень статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитні договори між відповідачем та первісними кредиторами не було б укладено.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 року у справі №757/40395/20-ц, від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18.

На підставі вищенаведених правових норм, беручи до уваги те, що вказаний вище договір підписаний відповідачем електронним підписом, наявність якого разом з електронним підписом кредитора підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх, є доведеним факт укладення між сторонами кредитного договору, та про те, що позичальник всі умови договору цілком зрозумів та своїм підписом письмово підтвердив та закріпив те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні даного договору, вільні у виборі контрагента та умов договору.

У позовній заяві позивач зазначає, що свої зобов`язання перед відповідачем виконав перерахував на картковий рахунок відповідача кредитні коштів у сумі 10000 грн., як і обумовлено кредитним договором.

Представник відповідача у своєму відзиві не заперечує про факт отримання відповідачем коштів на суму 10 000 грн.

Проте судом встановлено, що позивачем не надано первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткове погашення, а саме платіжного доручення, меморіального ордеру, розписки, чеку і т.п.

У наданих документах не міститься відомостей про те, що кошти перераховувалися на підставі відповідного договору, що не дає суду можливості застосувати до даних правовідносин умови цього договору. Відтак зазначене не підтверджує факт перерахування коштів саме кредитодавцем на підставі відповідного договору, а не іншими особами за іншими правовідносинами.

Позивачем також не надано суду і електронних листів, які б могли підтвердити існування заборгованості відповідача у розмірі , що заявлений позивачем до стягнення.

Судом було встановлено, що відповідач частково виконав умови договору та здійснив оплату за договором на загальну суму 6510 грн. Однак позивачем не надано доказів щодо перерахування таких кредитних коштів на рахунок кредитодавця та не надано доказів того, що тіло кредиту було зменшено на відповідну суму.

Матеріали справи також не містять доказів, що підтверджують факт наявності заборгованості відповідача за кредитним договором саме у розмірі 9832,18 грн. як про це зазначено у позовній заяві.

Доведеність наявної суми заборгованості за договором є обов`язком позивача, який він не виконав, як і не підтвердив належними і допустимими доказами її розмір.

Таким чином, відсутність в матеріалах справи первинних документів не тільки позбавляє суд можливості перевірити факт отримання позичальником коштів у кредит, але і перевірити розмір спірної заборгованості, порядок її нарахування а також підстав та порядку нарахування відсотків за користування кредитом.

Судом також було встановлено, що розмір відсотків нарахованих позивачем відповідачу за вказаним договором значно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором.

У п.5 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором є несправедливими умовами, можуть бути визнані недійсними.

На підставі статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями частини першої статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

В обумовлений сторонами строк договору про надання кредиту, відповідачем кредитні кошти у повному розмірі не повернуті, станом на 18.12.2024 р. заборгованість складає 32973,08 грн., що складається із: 9832,18 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту, 23140,90 грн - сума прострочених платежів по процентах.

Відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.

Особливий період розпочався в Україні з моменту набрання чинності Указу в.о. Президента України від 17.03.2014 №303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 18.03.2014 №1126-VII «Про затвердження Указу Президента України від 17.03.2014 № 30-3/2014 «Про часткову мобілізацію» і триває по теперішній час.

Згідно довідки від 07 листопада 2024 р. за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 вбачається, що солдат ОСОБА_1 відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію», 20.10.2024 року призваний на військову службу під час мобілізації, в особливий період та направлений для проходження служби до військової частини НОМЕР_3 .

Крім того, із її змісту вбачається, що дана довідка дає право членам сімей військовозобов`язаних, призваних на військову службу під час мобілізації, в особливий період, на гарантії, пільги і привілеї визначені чинним законодавством.

Таким чином, на відповідача з жовтня 2024 року, як на військовослужбовця, призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме не повинні нараховуватися штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом на весь час його призову.

Дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.

Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц (провадження № 61-21025св18).

Так, матеріали справи містять лише інформаційну довідку, яка датована 20.12.2024 р. про стан заборгованості ОСОБА_1 за договором № 480988-КС-002 про надання кредиту від 05.12.2023 р., проте із її змісту не зрозуміло яким чином, за які періоди відбувалося нарахування по кредиту.

До розрахунку заборгованості який наданий до позовної заяви суд ставиться критично, оскільки із його змісту не можливо встановити яким чином відбувалося нарахування штрафних санкцій відповідачу, за які саме періоди відбувалося таке нарахування та чи відповідає таке нарахування вимогам Закону.

Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками не підлягає задоволенню.

Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту, то суд виходить з наступного.

Як встановлено судом та дані обставини визнані та підтверджені сторонами, відповідачем погашені кредитні кошти у розмірі 6510 грн.

Проте, з матеріалів справи не зрозуміло на погашення яких саме платежів за кредитом була направлена вказана сума коштів.

Оскілки, позивачем не повинен був нараховувати відповідачу відсотки, тому сплачені кошти у розмірі 6510 грн підлягають зарахуванню в рахунок погашення тіла кредиту.

За ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приймаючи до уваги вище встановлені судом обставини, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Оскільки суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, з відповідача на користь позивача не підлягають відшкодуванню судові витрати.

Керуючись ст..ст.10,12,81,259,263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», місце знаходження: м.Київ, бул. Лесі Українки, 26, оф. 411, ідентифікаційний код в .

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса- АДРЕСА_1 .

Суддя Т.М.Черняєва