Номер провадження 2/754/3398/25
Справа №754/2895/25
14 травня 2025 року м. Київ
Деснянський районний суд м. Києва у складі
головуючого судді Коваленко І.І.
за участю секретаря Донець Ю.Г.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних витрат, ціна позову 135 856,95 грн,
Стислий виклад позицій сторін
25 лютого 2025 року Позивачка звернулася до Суду з цим позовом та просить стягнути з Відповідача на її користь 122 840,13 грн - інфляційних витрат та 13 016,82 грн - 3% річних за період з 26.07.2012 по 20.02.2025, а також понесені судові витрати.
Позовні вимоги мотивовані тим, що Позивачка набула право грошової вимоги до Відповідача на підставі договору відступлення права вимоги. Відповідач не виконав зобов`язання за кредитним договором, не повернув 34 461,90 грн, що встановлено рішення суду. Відповідач не виконав рішення суду, тому за час прострочення у Позивачки виникло право на стягнення 3 % річних та інфляційні витрати.
Відповідач своїм правом подання відзиву на позовну заяву не скористався.
КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ
Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Відповідач двічі у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про судове засідання. Суд надсилав ухвалу, позовну заяву з додатками та повідомлення про виклик до суду на адресу відповідача, що є місцем проживання відповідача. Поштовий конверт повернуто з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання є належним повідомленням (пункт 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України).
Також Відповідач повідомлявся про час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада України".
Відповідно до частини четвертої статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до частини першої, другої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
Системне тлумачення частини четвертої статті 223, частини першої статті 280 ЦПК України свідчить, що вирішення питання щодо проведення заочного розгляду справи належить до дискреційних повноважень суду.
Позивачка не заперечує проти розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
14 травня 2025 року суд згідно зі статтею 281 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи без постановлення окремого документу з занесенням до протоколу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою 11 «Заочний розгляд справи".
Судовий розгляд справи здійснювався без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу через неявку в судове засідання всіх учасників справи (частина друга статті 247 ЦПК України).
УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ЇХ ОЦІНКА
28 грудня 2010 року Деснянський районний суд м. Києва ухвалив рішення у справі № 2-9026/2010, яким було стягнуто з Відповідача на користь Кредитної спілки «Аккорд" борг в розмірі в розмірі 34 461,90 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 344,61 грн та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Рішення суду набрала законної сили 10 січня 2011 року.
На підставі рішення суду 31 січня 2011 року Деснянський районний суд м. Києва видав виконавчий лист №2-9026/10.
Цей лист 19.10.2012 повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження"№ 606-XIV від 21.04.1999.
13 червня 2022 року постановою старшого державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дяченко А.О. відкрито виконавче провадження за № 69194982 щодо стягнення боргу за рішенням від 28 грудня 2010 року у справі № 2-9026/2010.
Докази сплати боргу, що присуджено до стягнення, вказаним више рішенням суду, у матеріалах справи відсутні.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).
Водночас, особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина четверта статті 14 ЦК України).
15 березня 2022 року був прийнятий Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану", що набрав чинності 17 березня 2022 року.
Цим Законом розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено пунктом 18 такого змісту:
"18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
"Законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:
(1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;
(2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;
(3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
При ухваленні рішення у справі суд враховує також аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування норми пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у подібних правовідносинах, що викладені у постановах від 07 серпня 2024 року у справі № 759/7103/23 (провадження № 61-5216св24), від 13 березня 2024 року у справі № 350/711/22 (провадження № 61-9733св23). У цих справах Верховний Суд вирішував питання щодо застосування положень пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до правовідносин, що виникли між фізичними особами про стягнення боргу за договором позики.
Позивачка вважає, що положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до правовідносин у справі, що розглядається, не застосовуються, оскільки вона не є кредитодавцем, банком чи кредитною спілкою.
Суд визнає такі заперечення помилкоими, оскільки ця норма стосується всіх фізичних осіб, які є позичальниками за кредитними (позиковими) договорами з банками або іншими кредитодавцями (позикодавцями), у тому числі, як у справі, що переглядається, надалі право вимоги було передано іншій особі. Рішення суду про стягнення боргу не змінює правову підставу боргу, що виник.
Підсумовуючи викладене, Суд зазначає, що з огляду на дію спеціальної норми Перехідних положень ЦК України, яка звільняє позичальників за договором позики від відповідальності за прострочення виконання грошових зобов`язань під час воєнного стану, позикодавцеь не може вимагати стягнення з позичальника додаткових коштів у виді інфляційних втрат та 3% річних за період прострочення, що припав на період дії воєнного стану, тобто за період з 24 лютого 2024 року та протягом 30 днів після його закінчення.
З урахуванням пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та вимог статті 625 ЦК України, Суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково.
Позивачка нараховувала 3 % річних та інфляційні витрати у період дії воєнного стану, тому Суд здійснив власний розрахунок за період з 26.07.2012 по 23.02.2022 та встановив, що: інфляційна складова становить - 72 920,99 грн, 3 % річних - 9 923,77 грн.
Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зорема, у разі відмови в позові - на позивачаю
З огляду на те, що Суд задовольнив позовні вимоги чстково, судові витрати по сплаті судового збору покладають на Відповідача у розмірі 828,70 грн.
Керуючись статтями 4, 13, 19, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України, Суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних витрат - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) інфляційні витрати - 72 920,99 грн, 3 % річних - 9 923,77 грн та та судовий збір у розмірі 828,70 грн.
У решті вимог відмовити.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача (стаття 285 ЦПК України), яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Відповідач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом, лише у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Через неявку всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення (частина четверта статті 268 ЦПК України).
Суддя Інна КОВАЛЕНКО