Провадження № 22-ц/801/947/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 рокуСправа № 127/31900/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів Голоти Л.О., Оніщука В.В.,

за участі секретаря судового засідання Кобенди Ю.О., представника ОСОБА_1 адвоката Зубаня О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Зубаня Олександра Олександровича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 лютого 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину та про збільшення розміру аліментів,

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання дитини та стягнення додаткових витрат на дитину, в якому просила збільшити розмір аліментів стягуваних в твердій грошовій сумі на утримання синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до 5 000,00 грн щомісячно, починаючи з дати подання даної позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. Також просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати, понесені на розвиток здібностей та на лікування дітей на суму 32 006,30 грн, та також 15 000,00 грн витрат на правничу допомогу, 7 550,00 грн за послуги перекладача.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, в шлюбі народилось п`ятеро дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (неповнолітній), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (повнолітня), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (неповнолітній), ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (повнолітні).

Неповнолітні діти: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , 08.03.2022 року за спільною згодою сторін виїхали разом з матір`ю за кордон і по даний час перебувають у Франції.

З ОСОБА_2 на її користь стягнуто аліменти на утримання дітей відповідно до постанови Вінницького апеляційного суду від 17.04.2019 року по справі № 127/29632/18 в твердій грошовій формі по 2 000,00 грн на місяць на кожного з трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 .

Оскільки вона виїхала з дітьми за кордон, витрати на проживання та утримання і виховання дітей є значно вищими в порівнянні з тими, які були в Україні.

Діти навчаються за кордоном у школі, відвідують секції та гуртки. Крім того, діти швидко ростуть (Іллі 15 років, а його зріст 1,95 см, ОСОБА_8 13 років, а його зріст 1,83 см.) потребують посиленого харчування, а також понесення витрат на придбання одягу та взуття (в ОСОБА_8 розмір взуття 44, а у Іллі 47), який треба купувати дітям фактично кожної пори року, враховуючи їх швидкий ріст.

Відповідач з моменту винесення судового рішення про стягнення аліментів придбав два нежитлових приміщення.

Враховуючи, що матеріальне становище відповідача покращилось, він працевлаштувався, придбав автомобіль, придбав у забудовника «Київцивілбуд» два великогабаритних нежитлових приміщень вартістю по 2000,00 доларів США кожна на 7 та 9 поверхах того будинку, де позивачка проживає разом з дітьми. Відповідач спеціально їх не реєструє, щоб інформація про них не була в загальному доступі.

Крім того, з відповідача перестали стягуватись аліменти на доньку ОСОБА_10 , так як остання досягла повноліття.

Відповідач має великий садок в Хмільницькому районі, з якого отримує дохід.

Стан здоров`я дітей погіршився, що підтверджується консультативним висновком невролога, український рецепт на препарат ОСОБА_12 і Французький рецепт Депакін.

Вказала, що вартість життя (рівень цін) у Франції значно вищий ніж в Україні, діти займаються спортом та відвідують платні гуртки і секції, тому розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання синів ОСОБА_11 та ОСОБА_8 необхідно збільшити з 2000,00 грн на місяць на кожну дитину до 5000,00 грн на кожну дитину.

З моменту розірвання шлюбу позивач одноособово несе весь тягар по лікуванню, оздоровленню та розвитку здібностей дітей ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 . Відповідач самоусунувся від участі в утриманні та вихованні дітей.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 лютого 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_2 додаткові витрати понесені на розвиток здібностей та на лікування дітей на суму 6 459,08 грн.

В решті вимог- відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду представник ОСОБА_1 адвокат Зубань О.О. подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому положеннями статті 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходило.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог, а тому в іншій частині апеляційний суд не переглядає.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26.02.2019 року був розірваний (а.с.28).

У шлюбі у сторін народилось п`ятеро дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , двоє з яких на даний час є неповнолітніми - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_3 від 24.10.2008 року, та НОМЕР_4 від 18.04.2011 року (а.с.21-22).

З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дітей відповідно до постанови Вінницького апеляційного суду від 17.04.2019 року пор справі № 127/29632/18 в твердій грошовій формі по 2000,00 грн на місяць на кожного з трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 (а.с.25-27).

Дочка сторін ОСОБА_5 у жовтні 2023 року досягла повноліття.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив того, що в матеріалах справи відсутні докази зміни матеріального стану в кращу сторону у відповідача ОСОБА_2 , а тому вимога про збільшення аліментів до задоволення не підлягає. Разом з тим, суд першої інстанції задовольнив частково позов в частині стягнення додаткових витрат на утримання дітей та врахував додаткові витрати позивача, пов`язані з хворобою сина ОСОБА_11 , а також схильність до футболу сина ОСОБА_8 , малювання, музичну школу, оздоровлення, що підтверджується відповідними доказами, наявними в матеріалах справи

Суд апеляційної інстанції частково не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України).

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Крім того, відповідно до частини 4 статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Таким чином, зміна обставин, що впливають на визначені розміри платежів, належить до обставин, які підлягають врахуванню судом при визначенні розміру аліментів на утримання дитини (впливають на такий розмір) і, вочевидь, є підставою для збільшення розміру аліментів.

У статті 192 СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Звертаючись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, позивач посилалась на те, що з моменту ухвалення судового рішення про стягнення аліментів змінився ряд обставин, які є підставою для збільшення їх розміру, зокрема покращення матеріального становища відповідача, оскільки з нього припинилось стягнення аліментів на доньку ОСОБА_10 , яка досягла повноліття, погіршення стану здоров`я сина ОСОБА_11 , який має діагноз епілепсія, періодично обстежується та проходить лікування у лікаря невролога, на постійній основі приймає дороговартісний препарат «Депакін», погіршення матеріального становища одержувача аліментів, яка була вимушена (у зв`язку з війною) виїхати за кордон, наразі проживає у Франції, де ціни та послуги значно вищі, ніж в Україні, вона повноцінно не може працювати, оскільки син ОСОБА_9 потребує постійного нагляду через напади епілепсії.

Апеляційний суд зауважує, що зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 СК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.80 цього Кодексу достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з повномасштабним вторгнення рф до України позивачка з дітьми були вимушені покинути своє рідне житло у м. Вінниці та переїхати у більш безпечне місце, на даний час ОСОБА_1 разом із синами проживає у Франції, м. Бієр.

Вказане свідчить про погіршення становища позивача. Крім того, ОСОБА_1 отримує пенсію, яка згідно довідки про доходи особи складає 3 551,35 грн на місяць, що об`єктивно свідчить про неможливість в сучасних реаліях самостійно утримувати неповнолітніх дітей.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є фізично здоровим, надана ним медична довідка (діагноз зміщена носова перегородка) ніяким чином не підтверджує його неспроможність працювати, даних про визнання його недієздатним, надання йому статусу особи з інвалідністю матеріали справи не містять, а відтак він є працездатним чоловіком, інших аліментних зобов`язань та непрацездатних осіб на своєму утриманні не має.

Крім того, слід зазначити, що його матеріальний стан покращився, оскільки донька ОСОБА_10 у жовтні 2023 року досягла повноліття, та відповідно аліменти на її утримання ОСОБА_2 вже не сплачує. Крім того, з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб- платників податків в період з 1 кварталу 2019 року по 4 квартал 2023 року вбачається, що ОСОБА_2 у 2 кварталі 2019 року отримав дохід від продажу рухомого майна на суму 150 000 грн та у травні 2021 року отримав дохід від продажу рухомого майна на суму 48 000 грн, що також свідчить про додаткове джерело доходів.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині збільшення розміру стягуваних аліментів, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог в цій частині.

Колегія суддів вважає, що виходячи з закріплених частиною 9 статті 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, розмір аліментів в сумі 3 000 грн на кожну неповнолітню дитину сприятиме гармонійному фізичному та духовному розвитку дітей, а платник аліментів, враховуючи встановлені судом обставини, має можливість нести відповідні витрати. Аліменти у вказаному розмірі є помірною сумою, не завищеною в сьогоднішніх умовах з урахуванням віку та потреб дітей, також не будуть створювати відповідачу додаткові труднощі матеріального характеру.

Доводи відповідача про те, що після досягнення повноліття дочкою ОСОБА_10 він продовжує їй допомагати та відповідно щомісяця надсилає від 2 000 до 2 500 грн не відповідає дійсності, оскільки з наданих відповідачем квитанцій не можливо встановити отримувача грошових переказів. Крім того, зазначене спростовується і наданою до апеляційної скарги нотаріально посвідченою заявою, відповідно до якої ОСОБА_5 категорично заперечує надання її батьком будь-якої матеріальної допомоги як їй так і її брату ОСОБА_13 . Вказано, що з березня 2022 року вона та її брат жили виключно за власний рахунок та за рахунок матеріальної допомоги, наданої їхньою мамою ОСОБА_1 .

Згідно зі статтею 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватись наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема у зв`язку з хронічною хворобою дитини, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Так, до особливих обставин, які викликають необхідність додаткових витрат на дитину закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини.

В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У пунктах 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 зазначено, що до передбаченої статтею 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини можуть залучатися батьки, а додаткові витрати це такі, які викликані особливими обставинами: розвитком здібностей дітей, хворобою, каліцтвом тощо.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, згідно якого СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Визначення особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19 (провадження № 61-19103св19), особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Правового висновку щодо присудження сплати додаткових витрат на лікування дитини до досягнення 18-річного віку, дійшов Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19), у якій зазначено, що додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно.

Водночас аліменти - це кошти на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити базові матеріальні умови для життя дитини: оплату харчування, одягу, предметів гігієни, шкільного приладдя, спожитих дітьми комунальних послуг, лікування нескладних захворювань та ін.

Таким чином, витрати на утримання дітей, зокрема на харчування, ліки, сезонний одяг та взуття, відносяться до тих матеріальних потреб дитини, які покриваються коштами на утримання дитини, а саме, аліментами, що мають винятково цільовий характер, спрямовані на утримання дитини, для забезпечення та створення належних умов для виховання та розвиток неповнолітньої дитини.

Суд першої інстанції позовні вимоги в частині стягнення додаткових витрат на дітей задовольнив частково.

Так, суд врахував наступні додаткові витрати позивача, пов`язані з хворобою сина ОСОБА_11 , а також схильність до футболу ОСОБА_8 , малювання, музичну школу, оздоровлення, що підтверджується відповідними доказами наявними в матеріалах справи, а саме: а.с.72 пломба 257,00 грн., а.с.77 художній салон 778,00 грн, 323,00 грн, а.с.78 гуаш 150,00 грн, 320,00 грн, 1 201,20 грн, а.с.80 рентген, а.с.83 акварель 338 грн, канцтовари 256,70 грн, а.с.84 - гуаш 183,00 грн, ліки 397,70 грн, а.с.89 пломби, 257,00 грн, 1 360,00 грн, а.с.95 - бутси 83,96 Євро (43,01 грн) 3 611,11 грн, а.с.101 - реєстрація 30 Євро 1 290,30 грн, а.с.107 дитяча музична школа 560,00 грн, а.с.112 музична школа - 560,00 грн, а.с.113 музична школа 560,00 грн, а.с.117 квиток на ОСОБА_4 81,47 грн, а.с.118 квиток на ОСОБА_4 287,18 грн, а.с.126 полотно для малювання 54,50 грн.

Загальна сума додаткових витрат становить 12 918,16 грн. Поряд з цим, врахувавши принцип рівності прав та обов`язків, прийшов до висновку про стягнення з відповідача половини понесених витрат, що складає 6 459,08 грн.

Разом з тим, місцевий суд, дійшовши висновку про наявність здібностей у дітей, зокрема схильність сина ОСОБА_8 до футболу, а сина ОСОБА_11 до малювання, а також потреба у оздоровленні у зв`язку з станом здоров`я ОСОБА_11 , стягнув частину додаткових витрат, при цьому безпідставно залишив поза увагою такі додаткові витрати, які стосуються встановлених судом першої інстанції здібностей у дітей та потреби у оздоровленні, як: т. 1 а.с. 92-93 бутси 59,99 Євро, т. 1 а.с. 99 бутси 119,98 Євро, т. 1 а.с. 140 бутси, футбольний м`яч 51,97 Євро, т. 1 а.с. 142 бутси 59,99 Євро, т. 1 а.с. 119 санаторні послуги 3936 грн, т. 1 а.с. 132-134 канцтовари для малювання 279,83 Євро.

Курс Євро, згідно даних НБУ, станом на час звернення до суду з позовом, складав 45,45 грн.

Розмір додаткових витрат у валюті Євро, підтверджених квитанціями, складає 571,76 Євро, що складає 25 986,50 грн.

Отже стягненню підлягають додаткові витрати в розмірі 25 986,50 + 3936 / 2 = 14 961,25 + 6 459,08 = 21 420,30 грн.

Інші витрати, апеляційний суд не вважає додатковими в розумінні ст. 185 СК України, а тому рішення в цій частині підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до положень статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вищенаведене, беручи до уваги те, що з моменту присудження аліментів (2019 року) діти підросли і витрати на їх утримання значно зросли, матеріальне становище одержувача аліментів, з якою проживають неповнолітні діти змінився в сторону погіршення, а відповідача в сторону покращення та враховуючи інтереси дітей, колегія суддів вважає за необхідне збільшити розмір аліментів до 3 000 грн на кожну дитину, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Визначений апеляційним судом збільшений розмір аліментів не є значним, відповідає загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності, моральності. Також підлягає частковому задоволенню позовні вимоги в частині стягнення додаткових витрат на дітей в розмірі 21 420,30 грн.

Відповідно до п. 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору як стягувач аліментів з відповідача підлягають стягненню в дохід держави судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 1889,50 грн та судові витрати, пов`язані з перекладом документів, в розмірі 4 711,20 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Зубаня Олександра Олександровича задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 лютого 2025 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо збільшення розміру стягуваних аліментів на утримання неповнолітніх дітей скасувати та в цій частині позовні вимоги задовольнити частково.

Збільшити розмір стягуваних аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі до 3 000 грн на кожного, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дітьми повноліття.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 лютого 2025 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дітей змінити, виклавши резолютивну частину рішення в цій частині в наступній редакції.

«Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_2 додаткові витрати понесені на розвиток здібностей та на лікування дітей в сумі 21 420,30 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 1889,50 гривень судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги пропорційно до задоволених позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пропорційно до задоволених позовних вимог судові витрати, пов`язані з перекладом документів, в розмірі 4 711,20 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

В.В. Оніщук