ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 травня 2025 року м. Херсон

Єдиний унікальний номер справи: 766/11714/24

Номер провадження: 22-ц/819/317/25

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Склярської І.В.,

суддів: Воронцової Л.П., Кутурланової О.В.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє від імені ОСОБА_2 , на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 27 лютого 2025 року (під головуванням судді Скрипніка Л.А.), у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановив:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернулося до суду, через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (ідентифікаційний код юридичної особи (код за ЄДРПОУ) 38548598, місцезнаходження: бульвар Лесі Українки 26, офіс 407, м. Київ, 01133) загальну суму заборгованості за Кредитним договором № 1160-4300 від 22.02.2023 р., в розмірі 90 000,00 (дев`яносто тисяч грн. 00 коп.) гривень, з яких: - прострочена заборгованість за кредитом 18 000,00 гривень; - прострочена заборгованість за нарахованими процентами 72 000,00 гривень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 22.02.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю УКР КРЕДИТ ФІНАНС, Код (надалі за текстом ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», або «Кредитодавець», або «Позивач») і фізичною особою, якою є ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 (надалі за текстом «Відповідач», або «Позичальник», або «Боржник») за допомогою Веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1160-4300 (надалі за текстом «Кредитний договір»).

При цьому, кредитна угода оформлюється наступним чином:

- Клієнт створює заявку на отримання кредиту;

- отримує дзвінок від співробітника ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», проходить перевірку та надає сканкопії документів (паспорту та ідентифікаційного коду) або верифікується за допомогою технології BankID; (BankID - спосіб електронної автентифікації громадян за допомогою їхніх даних в банку, де вони обслуговуються);

- отримує рішення Кредитора щодо можливості надання кредиту;

- при позитивному рішенні щодо надання кредиту, Клієнт отримує доступ до «особистого кабінету»;

- в «особистому кабінеті» Клієнт отримує гіперпосилання для ознайомлення з Офертою щодо укладення договору. Оферта, що міститься за гіперпосиланням, є пропозицією у розумінні ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про електрону комерцію» та, відповідно до ч. 5 ст. 11 ЗУ «Про електрону комерцію», включає умови, викладені у Правилах надання споживчих кредитів, що є невід`ємною частиною договору, що пропонується до укладення клієнту;

- Клієнт самостійно вносить до інформаційно-телекомунікаційної системи Кредитора номер своєї банківської картки, на яку бажає отримати кредит; (відповідно до Правил надання споживчих кредитів Клієнт повинен володіти відкритим на власне ім`я банківським рахунком в українському банку, грошовими коштами на якому має змогу розпоряджатися; - діяти від власного імені, за власним інтересом, не отримувати Кредит в якості представника, агента третьої особи і не діяти на користь третьої особи (вигодонабувача або бенефіціара));

- після прийняття Клієнтом оферти, йому на телефонний номер (зазначений Клієнтом при реєстрації) надсилається одноразовий ідентифікатор для підписання Кредитного договору;

- Клієнт в інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитора, підписує Кредитний договір шляхом введення одноразового ідентифікатора;

- після підписання Кредитного договору інформаційно-телекомунікаційна система Кредитора в автоматичному режимі направляє екземпляр Кредитного договору, Правила та інші супутні документи на e-mail вказаний Клієнтом (також вони доступні 24/7 в особистому кабінеті Клієнта);

- Інформаційно-телекомунікаційна система Кредитора, в автоматичному режимі перераховує кредитні кошти за реквізитами вказаними Клієнтом.

Відповідно Правил надання споживчих кредитів, Клієнт заповнює заявку на отримання кредиту на Сайті, обов`язково вказуючи всі дані, відмічені в Заявці в якості обов`язкових для заповнення. У Заявці Клієнт зобов`язаний вказати повні, точні та достовірні дані про себе, які необхідні для прийняття Кредитодавцем рішення про подальше надання Кредиту Клієнту. Клієнт несе особисту відповідальність за правильність та достовірність даних, зазначених під час укладання Договору.

Представник позивача зазначив, що відповідно до умов договору відповідач отримав від позивача кредит у розмірі 18 000 грн., строк кредитування 300 днів, базовий період 18 днів, знижена % ставка 2,50 % в день, стандартна % ставка 3,00 % в день.

Позивач зазначає, що без отримання смс-повідомлення для входу в особистий кабінет, без здійснення входу на веб-сайт Кредитора до особистого кабінету, без отримання смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання угоди, Кредитний договір між Позивачем та Відповідачем не був би укладений, а кредитні кошти не були би перераховані відповідачу.

Позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору.

Так, позивач через партнера АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з яким укладено договір № 4010 про надання послуг в системі LiqPay від 02 грудня 2019 року, видав Відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок, вказаний Відповідачем в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про перерахування коштів від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему платежів LiqPay на підставі договору № 4010 від 02.12.2019 р. на карту отримувача (Відповідача), чим виконав свої зобов`язання за Договором своєчасно та в повному обсязі.

На підтвердження факту видачі кредиту, Кредитодавець додає до Позовної заяви документи, що підтверджують перерахування кредитних коштів - Довідку про перерахування суми кредиту та Довідку про перерахування коштів від фінансово-розрахункової установи.

Однак, відповідач всупереч умовам Кредитного договору, ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» та ст.ст. 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України належним чином не виконувала своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, відсотків, а тому станом на 12.06.2024 року за ним утворилась заборгованість в розмірі 178 380 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом 18 000 грн. та прострочена заборгованість за нарахованими процентами 160 380 грн.

Кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у сумі 88 380 грн. за умови погашення Позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 90 000 грн.

Враховуючи вищезазначене позивач просить стягнути з відповідача не повну суму заборгованості, а лише її частину, а саме: прострочену заборгованість за кредитом 18 000 грн. та прострочену заборгованість за нарахованими процентами 72 000,00 грн., що разом становить 90 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 27.02.2025 позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (, місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 407) до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості задоволено. Суд ухвалив:

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № 1160-4300 від 22.02.2023 року, в загальній сумі становить 90000,00 грн. (дев`яносто тисяч гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» сплачений судовий збір в розмірі 2 422,40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві грн. 40 коп.).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , яка діє від імені ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Аргументи учасників справи

(1)Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Особа, яка подала апеляційну скаргу, в обґрунтування доводів апеляційної скарги, вважає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права, при цьому суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Суд першої інстанції взагалі не дослідив докази та не надав оцінки аргументам, стосовно відсутності доказів зарахування кредитних коштів на карту ОСОБА_2 а долучена позивачем копія відповіді АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування коштів не надає можливо встановити ні власника рахунку/ картки, ні даних по здійсненій операції, за яким здійснювались перекази, а отже ця відповідь не є належним та допустимим доказом на підтвердження факту виникнення між сторонами правовідносин з кредитування та отримання відповідачем кредитних коштів, а лише підтверджує проведення платежу в системі: про перерахування коштів на підставі Договору № 4010 від 02.12.2019 року.

Таким чином, у матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем кредитних коштів, позивач не заявляв клопотання про витребування від Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» інформації про належність платіжної картки відповідачу та підтвердження зарахування грошових коштів у розмірі 18000,00 грн.

Повідомлення АТ КБ "ПриватБанк", не містить ідентифікуючих даних проте, що ID платіж був перерахований саме на банківську платіжну картку відповідача. Доказів, що картка зазначена в повідомлені належить саме відповідачу матеріали також справи не містять. Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами позовні вимоги про наявність у відповідача невиконаного зобов`язання за отриманим кредитом у заявленому розмірі на підставі спірного договору.

Так, згідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року N 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. При цьому згідно пункту 3 вказаного Положення клієнтські рахунки це особові рахунки, за якими обліковуються кошти клієнтів банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу). Відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у своїх постановах із подібних правовідносин виснував, що виписки з особового рахунка клієнта банку (банківські виписки з рахунку позичальника) є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2019 у справі N 910/10254/18, від 19.02.2020 у справі N 910/16143/18, від 26.02.2020 у справі N 911/1348/16, від 19.11.2020 у справі N 910/21578/16, постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.05.2021 у справі N 554/4300/16-ц, від 21.09.2022 у справі N 381/1647/21, від 07.12.2022 у справі N 298/825/15-ц). Отже, саме виписка з особового рахунку клієнта банку є документом, який може засвідчити надходження грошових коштів на відповідний банківський рахунок відкритий споживачу.

Позивач у справі, звертаючись до суду із даними позовними вимогам не надав суду відповідного доказу, та не заявляв клопотання про витребування даної банківської інформації щодо відповідача у даній справі.

Надана позивачем довідка про перерахування суми кредиту відповідачу, та лист АТ "КБ "Приватбанк", що адресований ТОВ "УКР КРЕДИТ Фінанс" не містить повної інформації щодо відкритого банком відповідачу рахунку та не містить інформації про зарахування таких коштів саме на його рахунок.

Зазначення номера картки не може бути таким доказом, оскільки не містить повної інформації щодо видавника такої картки та його користувача.

З огляду на вказане, матеріали справи не містять належних доказів, підтверджуючих виконання ТОВ "Укр Кредит Фінанс" умов кредитного договору щодо здійснення безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу.

Особа, яка подала апеляційну скаргу наводить в ній витяг з судового рішення суду апеляційної інстанції та перелік постанов судів апеляційної інстанції України.

Апелянт, посилаючись на норми, що регулюють бухгалтерський облік та висновки суду касаційної інстанції вказує, що саме виписка з особового рахунку клієнта банку є документом, який може засвідчити надходження грошових коштів на відповідний банківський рахунок відкритий споживачу. Позивач у справі, звертаючись до суду із даними позовними вимогам не надав суду відповідного доказу, та не заявляв клопотання про витребування даної банківської інформації щодо відповідачки у даній справі.

Надана позивачем довідка про перерахування суми кредиту, та лист АТ "КБ "Приватбанк", що адресований ТОВ "УКР КРЕДИТ Фінанс" не містить повної інформації щодо відкритого банком відповідачу рахунку та не містить інформації про зарахування таких коштів саме на його рахунок. Зазначенні номери картки не можуть бути таким доказом, оскільки не містить повної інформації щодо видавника такої картки та його користувача. З огляду на вказане, матеріали справи не містять належних доказів, підтверджуючих виконання ТОВ "Укр Кредит Фінанс" умов кредитного договору щодо здійснення безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу. Доводи позивача про те, що кредитні кошти були перераховані відповідно до умов кредитного договору та Правил надання споживчих кредитів, на підставі інформації про банківські реквізити для перерахування кредитних коштів, отриманої від відповідача, не підтверджуються будь-якими належними та допустимими доказами. Аргументи позивача, з посиланням на ст. 46 Закону України "Про платіжні послуги", про те, що у разі, якщо б під час виконання платіжної операції щодо перерахування кредитних коштів відповідачу відомості про нього, як про належного отримувача кредиту, не підтвердились, то операція із зарахування таких коштів взагалі б не відбулась; що відповідачем при оформленні заявки було зазначено повний номер електронного платіжного засобу, але відповідно до п. 10 постанови Правління НБУ від 03 листопада 2021 року N 113 та п. 64 постанови Правління НБУ від 29 липня 2022 року N 164 позивач не може повністю зазначати та зберігати у документах номер особистого електронного платіжного засобу відповідача, не доводять самі по собі факту надання позивачем ТОВ "Укр Кредит Фінанс" кредитних коштів відповідачу.

Апелянт також вказує, що довідку про перерахування кредитних коштів, містить інформацію по різних переказах, проте, у вказаній довідці відсутні дані Позичальників, дані рахунку повний номер картки, на який було здійснено переказ картки у вказаній Довідці зазначено «1111*11»), що абсолютно не дає можливості пересвідчитись у тому, що вказана картка належить саме відповідачу та на вказану карку дійсно було зараховано кредитні кошти.

Крім цього, у справі відсутній сам Договір № 4010 від 02.12.2019 року, який зазначено у довідці АТ КБ «ПриватБанк», як підставу для проведення платіжної операції.

Позивачем належними та допустимими доказами не доведено наявність заборгованості відповідача (не надано виписки за картковими рахунками), у зв`язку з чим позовні вимоги не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Апелянт, посилаючись на норми ЦК України, зазначає, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, проте позивачем належними та допустимими доказами не доведено (не надано виписки за картковими рахунками) факт перерахування грошових коштів на рахунок відповідача (факт укладення договору кредиту) та наявність заборгованості на момент звернення до суду з позовом, у зв`язку з чим позовні вимоги не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Особа, яка подала апеляційну скаргу звертає увагу, що суд першої інстанції не керувався Законом України «Про захист прав споживачів» та не звернув увагу що розмір відсотків за кредитним договором є значно завищеним у співвідношені до розміру тіла кредиту.

Суд першої інстанції не дослідив правомірність нарахування заборгованості за вказаним кредитним договором. Відповідно п. 4.1 Кредитного договору, Загальний розмір Кредиту (сума Кредиту) за цим Договором становить 18000.00 (вісімнадцять тисяч цілих, нуль сотих) гривень. Дата надання/видачі Кредиту: 22.02.2023. Відповідно п. 4.2. Кредитного договору, Спосіб перерахування Позичальнику коштів у рахунок Кредиту: Кредит надається Позичальнику шляхом безготівкового переказу грошової суми, вказаної у п. 4.1. цього Договору, на банківський рахунок Позичальника шляхом використання вказаних Позичальником реквізитів електронного платіжного засобу. Ініціювання безготівкового переказу грошової суми, вказаної у п. 4.1. цього Договору, здійснюється Кредитодавцем безпосередньо після укладення Сторонами цього Договору та надіслання Позичальнику примірнику Договору та додатків до нього у вигляді електронного документа. При наданні Кредитодавцем Позичальнику в Кредит додаткових грошових коштів на підставі Додаткової угоди, ініціювання безготівкового переказу грошової суми здійснюється Кредитодавцем безпосередньо після укладення Сторонами відповідної Додаткової угоди та надіслання її примірника Позичальнику у вигляді електронного документа. Кредит вважається наданим Позичальнику з моменту списання грошових коштів з банківського рахунку Кредитодавця за належними реквізитами для їх наступного зарахування на електронний платіжний засіб, зазначений Позичальником при оформленні Кредиту. Відповідно п. 4.3. Кредитного договору, Плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування Кредитом. Тип процентної ставки за користуванням Кредитом фіксована. Процентна ставка за користуванням Кредитом не змінюється протягом усього строку користування Кредитом, однак Позичальнику на умовах, вказаних у цьому Договорі (програма лояльності), може надаватися можливість скористатися Кредитом за Промоставкою та/або Пільговою, та/або Зниженою процентними ставками. Надані клієнту в межах програм лояльності ставки діють і залишаються незмінними протягом усього періоду дії пропозиції в межах програми лояльності за умови дотримання клієнтом усіх умов відповідної програми лояльності. Відповідно п. 4.4. Кредитного договору, Базовий період складає 18 (вісімнадцять цілих, нуль сотих) календарних днів. Перебіг першого Базового періоду починається з дати надання/видачі Кредиту та закінчується в дату останнього календарного дня першого Базового періоду. Перебіг кожного наступного Базового періоду починається з наступної дати за датою закінчення попереднього Базового періоду, крім наступного випадку: якщо Позичальник у поточному Базовому періоді має заборгованість зі сплати процентів і здійснив повне погашення цієї заборгованості, в дату погашення вказаної заборгованості перебіг поточного Базового періоду припиняється достроково та з наступного календарного дня починається перебіг наступного Базового періоду. Перебіг останнього Базового періоду закінчується в останній день строку дії цього Договору. Відповідно п. 4.5. Кредитного договору, Сплату процентів за користування Кредитом Позичальник зобов`язаний здійснювати не пізніше визначних графіком платежів (який є Додатком 3 до Договору) дат, які є останніми днями відповідних Базових періодів. У разі несплати процентів за користування Кредитом не пізніше останнього дня будь-якого Базового періоду. Позичальник зобов`язаний починаючи із наступного календарного дня сплачувати проценти за користування Кредитом кожного календарного дня Строку кредитування до дати погашення простроченої заборгованості зі сплати процентів за користування Кредитом у повному обсязі. У випадку погашення простроченої заборгованості зі сплати процентів за користування Кредитом у повному обсязі в подальшому сплату процентів за користування Кредитом Позичальник зобов`язаний здійснювати не пізніше останнього дня кожного Базового періоду із урахуванням положень п. 4.4. цього Договору. Проценти за користування Кредитом вважаються сплаченими з моменту зарахування грошових коштів на банківський рахунок Кредитодавця. Позичальник підписанням цього Договору підтверджує та розуміє, що після ініціювання Позичальником переказу коштів з власного рахунку на рахунок Кредитодавця проходить певний час до моменту зарахування сплачених Позичальником коштів на рахунок Кредитодавця, а також те, що ризики того, що сплачені Позичальником кошти можуть надійти на рахунок Кредитодавця із затримкою, несе Позичальник. Відповідно п. 4.6. Кредитного договору, Нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми Кредиту за кожен день користування Кредитом, починаючи з дня видачі Кредиту до дати фактичного повернення всієї суми Кредиту, за наступною ставкою: Стандартна процентна ставка становить 3.00% (три цілих, нуль сотих відсотки(-ів)) за кожен день користування Кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього Договору, за виключенням строку використання Позичальником права користування Кредитом за Промоставкою та/або Зниженою, та/або Пільговою процентною). Відповідно п. 4.7. Кредитного договору, Укладання цього Договору не передбачає укладання договорів щодо супровідних послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням Кредиту. У зв`язку із відсутністю супровідних послуг, тарифи та комісії за супровідними послугами Кредитодавця чи третіх осіб відсутні. Відповідно п. 4.8. Кредитного договору, Строк кредитування, тобто, строк на який надається Кредит Позичальнику: 300 (триста) календарних днів з моменту перерахування Кредиту Позичальнику (далі Строк кредитування). Надання додаткових грошових коштів Позичальнику у рахунок Кредиту на підставі Додаткової угоди не змінює Строк кредитування. Дата повернення (виплати) Кредиту 18.12.2023 року. Строк дії Договору є рівним Строку кредитування. У будь-якому випадку Договір діє до 24 (двадцять четвертої) години (включно) доби, наступної після дати повного та належного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором. Продовження Строку кредитування або строку дії Договору в односторонньому порядку Кредитодавцем або Позичальником не допускається. Подовження Строку кредитування є можливим виключно за взаємною згодою Сторін в процесі реструктуризації кредитних зобов`язань Позичальника. Так, у вказаному Кредитному договору зазначені нечіткі положення, стосовно строку повернення кредиту. Так, у самому договорі міститься 2 дати погашення кредиту 18 днів та 300 днів.

Відповідно до вимог статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" інформація, що надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Фінансова установа під час надання інформації клієнту зобов`язана дотримуватися вимог законодавства про захист прав споживачів.

Зазначення у договорі двох строків кредитування призводить до неправильного, а то й різного тлумачення та розуміння його сторонами договору, зокрема, позичальником. Оскільки ці правила не дають можливості визначити справжній зміст відповідної умови кредитного договору щодо строку його дії 18 календарних днів згідно пункту 4.4 чи 300 календарних днів згідно пункту 4.8, тому потрібно застосовувати правило тлумачення contra proferentem.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі N 753/8945/19 (провадження N 61-8829сво21) зазначено, що: "Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" (not individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін" (under the dominant influence of one of the party). Contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність. Contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань). Contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. У разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань [див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року в справі N 613/1436/17 (провадження N 61-17583св20)]".

Апелянт зазначає, що позичальник отримуючи кредит, вважав, що повинен був повернути його 11.03.2023 року (пункт 4.4 кредитного договору). Однак, позивач, нараховуючи заборгованість за процентами, виходив з іншого строку кредитування (пункт 4.8. кредитного договору), що свідчить про істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін договору, в той час коли відповідач, як споживач банківських послуг, є слабшою стороною цих правовідносин. Крім того, зазначення в кредитному договору двох різних строків кредитування призвело до неясності такої умови договору як строк кредитування, що в даному випадку слід тлумачити проти того, хто їх написав "Contra proferentem", а тому суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення нарахованих відсотків за кредитним договором, які нараховані після закінчення строку дії кредитного договору є неправильним.

В цьому випадку право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статі 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12). Вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних витрат відповідно до частини другої статті 625 ЦК України позивач не заявляв.

Також, зазначає, що відповідач, як пересічний споживач кредитних послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не зміг ефективно здійснити свої права бути поінформованим про дійсні умови кредитування ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС", які викладені в декількох значних за об`ємом документах, які не містять прозорості та зрозумілості, зокрема щодо дійсного періоду та розміру нарахувань за кредитом. Договір містить зрозумілий розрахунок лише щодо першого базового періоду. А тому, укладення відповідачем договору перетворюється на непомірний тягар для нього, як споживача та джерело отримання невиправданих прибутків кредитором.

Таким чином, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у ч. 3 ст. 509 та ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Крім того, з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту. Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року N 39/248 "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Пунктами 1.2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09 квітня 1985 року N 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року N 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23.04.2008 про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди. Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору. Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09 квітня 1985 року N 39/248 споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абз. 3 п. п. 3.2 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року N 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). Окрім цього, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11.07.2013 N 7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. 1-2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити. Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення. У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами. Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року по справі N 132/1006/19 провадження N 61-1602св20. Також відповідно до постанови Великої палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року по справі N 902/417/18 якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Відповідно до п. 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика палата Верховного Суду дійшла до висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. Застосовуючи аналогію та враховуючи те, що заявлена позивачем до стягнення заборгованості за нарахованими процентами у розмірі не є співрозмірною сумі кредиту за договором, суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором.

Кредитодавець просить суд у цьому позові стягнути з позичальника не повну суму заборгованості за Кредитним договором, а лише її частину, а саме: - прострочену заборгованість за кредитом 18000,00 гривень; - прострочену заборгованість за нарахованими процентами 72000,00 гривень, що разом становить 90000,00 (дев`яносто тисяч) гривень 00 копійок. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі N 910/4518/16 зазначила: "Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за "користування кредитом" (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благоможливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно "користуватися кредитом", натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за "користування кредитом") за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України" (п.п 81-85, 91).

Крім того, відповідно до ч. 7 ст. 12 ЗУ "Про споживче кредитування", зміна умов договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін. Умова договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін. Умова договору про споживчий кредит про можливість внесення до договору змін в односторонньому порядку є нікчемною. Крім того, 24 грудня 2023 року набрав чинності ЗУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", яким ч. 7 ст. 12 ЗУ "Споживче кредитування" доповнено пунктом 2 наступного змісту: У договорі про споживчий кредит забороняється встановлювати умову про продовження в односторонньому порядку строку користування кредитом. Продовження строку користування кредитом здійснюється виключно шляхом укладення додаткового договору за домовленістю сторін. Згідно з ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Так, відповідно до п. 4.8 Договору, В частині виконання зобов`язань Договір діє до повного та належного виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором. Окрім того, відповідно до ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів", Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру (п. 9 ч. 3 ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів").

З урахуванням викладеного, встановивши, що позичальником включені до умов кредитного договору несправедливі умови, які полягають у тому, що фінансова установа в незалежності від того, чи споживач здійснить погашення заборгованості за кредитним договором, може в односторонньому порядку, без повідомлення споживача продовжити дію такого договору для подальшого нарахування та стягнення відсотків за кредитним договором, що вносить істотний дисбаланс до договірних правовідносин та ставить споживача в несправедливе становище по відношенню до кредитної установи. Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

За наведених обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми відсотків, які нараховані позивачем на період часу після закінчення строку дії кредитування є необґрунтованими. Отже, з врахуванням викладеного слід дійти висновку, що за договором про відкриття кредитної лінії № 1160-4300 від 22.02.2023 року, проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом 18 днів, тобто терміну, на який були надані кредитні кошти, а тому розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами за цим договором з врахуванням умов договорів щодо розміру денного відсотку за користування коштами складає 8100,00 грн. (18000,00* 2,50% * 18).

Так, загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню становить 26100,00 грн., що складається з наступного: 18000,00 грн. розмір заборгованості за тілом кредиту та 8100,00 грн. розмір заборгованості за відсотками.

Позиція інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» вважає, що апеляційна скарга є такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Щодо факту укладення між позивачем та підповідачем Кредитного договору № 1160-4300 від 22.02.2023 року зазначає наступне.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» - зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

У відповідності до норм ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування» кредитний договір № 1160-4300 від 22.02.2023 р. був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ «Про електронну комерцію».

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту.

Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Зазначають, що в «особистому кабінеті» відповідач отримав гіперпосилання для ознайомлення з Офертою щодо укладення договору. Оферта, що міститься за гіперпосиланням, є пропозицією у розумінні ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про електрону комерцію» та, відповідно до ч. 5 ст. 11 ЗУ «Про електрону комерцію», включає умови, викладені у Правилах надання споживчих кредитів, що є невід`ємною частиною договору, що пропонується до укладення клієнту.

Таким чином, відповідач попередньо ознайомився з Договором та Правилами надання споживчих кредитів, Паспортом споживчого кредиту Інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит та Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором № 1160-4300 (Графік платежів за Договором) відповідно до Методики Національного банку України, які складають єдиний договір в якому визначаються всі його істотні умови.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання:

- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

На виконання та у відповідності до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідачу було надано одноразовий ідентифікатор A1139 для підписання кредитного договору № 1160-4300 від 22.02.2023 року.

Таким чином, один з дозволених Законом підписів було використано при укладенні кредитного договору № 1160-4300 від 22.02.2023 р. між позивачем та відповідачем.

Відповідно до п. 5.4 Правил надання споживчих кредитів передбачено, що укладаючи

Договір, Кредитодавець та Заявник/Позичальник визнають усі документи (в тому числі Договір), підписані з використанням Електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), еквівалентними за значенням (з точки зору правових наслідків) документам у письмовій формі, підписаним власноручно, що повністю відповідає положенням ч.12. ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію». Сторони підтверджують, що Договір, укладений в електронній формі, має таку саму юридичну силу для Сторін, як і документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами Сторін, тобто вчинені в простій письмовій формі.

Підписуючи Договір шляхом використання Електронного підпису одноразовим ідентифікатором, Заявник/Позичальник підтверджує свою повну обізнаність та згоду з усіма (в тому числі істотними) умовами Договору.

На виконання зазначених вимог, позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор A1139, для підписання Кредитного договору № 1160-4300 від 22.02.2023 року, підтвердження ознайомлення з Правилами надання споживчих кредитів, Паспортом споживчого кредиту Інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит та Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором № 1160-4300 (Графік платежів за Договором) відповідно до Методики Національного банку України, які є невід`ємною частиною договору.

Товариство звертає увагу, що Кредитний договір № 1160-4300 від 22.02.2023 року та додатки до нього містять підпис що є його невід`ємною частиною та складають одне ціле, а

саме: Правила надання споживчих кредитів, Паспорт споживчого кредиту, Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит та Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором № 1160-4300 Графік платежів за Договором) відповідно до Методики Національного банку України, містять електронний підпис одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) (номер пароля) A1139 Позичальника.

Слід звернути увагу, що у розділі 12 «Реквізити Сторін» Кредитного договору № 1160-4300 від 22.02.2023 року зазначено, що договір зі сторони позичальника підписано Електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) (номер пароля) A1139, а зі сторони Кредитодавця засвідчено кваліфікованою електронною печаткою із позначкою часу.

На підтвердження вищезазначеного, в матеріалах справи міститься протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису.

Відповідно до зазначеного протоколу вбачається, що вищевказаний договір підписаний електронною печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», також зазначено час та дату підпису, а саме 21:34:45 22.02.2023 р.

Звертає увагу суду, що час та дата підпису договору у протоколі співпадає з часом та датою зазначеної у договорі.

У зв`язку з вищенаведеним, відповідач підписав кредитний договір № 1160- 4300 від 22.02.2023 року відповідно до розділу 12 Договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором A1139, а позивач засвідчив кваліфікованою електронною печаткою із позначкою часу.

Також на підтвердження вищевикладеного, в матеріалах справи міститься Моніторинг дій користувача в Інформаційно-телекомунікаційній системі ОСОБА_2 , який відображає послідовність всіх дій Споживача та Кредитодавця в хронологічному порядку, починаючи з моменту входу ОСОБА_2 на сайт Кредитодавця, продовжуючи до входу в особистий кабінет, створення заявки, надсилання смс про схвалення заявки, надсилання емейлу про схвалення заявки, розміщення оферти в особовому кабінеті Клієнта, підтвердження ознайомлення з офертою Відповідача відправлення смс з одноразовим ідентифікатором для підписання, отримання повідомлення про прийняття(акцепт), введення одноразового ідентифікатора Плахотнюк В.В., та до моменту повідомлення про укладання договору та надання послуги, шляхом переказу грошових коштів на банківську картку зазначену Відповідачем.

Отже, з вищевикладеного вбачається, що Кредитний договір № 1160-4300 від 22.02.2023 року укладений у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію».

Щодо надання первинних бухгалтерських документів в тому числі виписки по картковому рахунку відповідача.

Відповідно до п. 62 Постанови «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України» визначено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із клієнтських рахунків обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

Статтею 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом, а також визначена у цій статті інформація про банк є банківською таємницею.

Згідно пункту 2 статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківською таємницею, зокрема, є інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта, вчинені ним правочини.

Відповідно до ст. 62 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» визначено порядок розкриття банками банківської таємниці, зокрема, за рішенням суду.

Таким чином, документи про рух коштів клієнта по рахунку в тому числі виписка по рахунку, належать до інформації, що є банківською таємницею, порядок розкриття якої визначений Законом.

Окрім того, згідно пункту 5 ч. 1 статті 10 Закону України «Про платіжні послуги» до надавачів платіжних послуг належать фінансові установи, що мають право на надання платіжних послуг.

Частиною 3 ст. 10 Закону України «Про платіжні послуги» встановлено, що фінансові установи мають право на провадження діяльності з надання фінансових платіжних послуг лише після отримання ними ліцензії відповідно до цього Закону (крім банків) та за умови включення до Реєстру, якщо інше не передбачено цим Законом.

Згідно із розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 08.06.2017 № 2401 «Про видачу ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів)» Товариству з обмеженою відповідальність «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» було видано ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на надання коштів у позику,

в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

08.03.2024 року Національним банком України внесено запис до Державного реєстру фінансових установ про переоформлення ліцензії ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (код за ) на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту на ліцензію на діяльність фінансової компанії з правом надання послуги надання коштів та банківських металів у кредит, (розміщено в загальному доступі на сайті https://creditkasa.com.ua/dozvilni-dokumenty).

Статтею 5 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що до фінансових платіжних послуг належать такі послуги, зокрема, послуги з переказу коштів без відкриття рахунку.

Отже, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» не є банківською установою в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність» та відповідно до вищевказаної ліцензії виданої ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС».

Таким чином, позивач не відкриває рахунки, а здійснює послуги з переказу коштів без

відкриття рахунку.

Оскільки, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» є фінансовою установою, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, а саме надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, відповідно надати будь-який бухгалтерський документ по рахунку ОСОБА_2 у тому числі виписки по рахунку чи будь які документів про отримання чи використання відповідачем кредитних коштів є неможливим.

Крім того, зазначає, щодо неналежності доказів, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, то Законом України від 03.11.2016 р. № 1724- VIII, який набув чинності з 03.01.2017, з визначення поняття первинного документа, наведеного в ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», було виключено слова «та підтверджує її здійснення».

Отже первинними документами саме з метою доказування в судових спорах можна вважати будь-який документ, що підтверджує реальність здійснення господарської операції, хоча він таким може й не бути в розумінні бухгалтерського обліку.

На підтвердження цього в матеріалах справи містяться такі документи: довідка про перерахування суми кредиту № 1160-4300 від 22.02.2023 року, Довідка АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про перерахування коштів від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та довідка про укладений договір, відповідно до якого надана фінансова послуга, а саме на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, станом на 12.06.2024 (що є розрахунком заборгованості). (містяться в матеріалах справи)

Також, враховуючи умови надання кредитних коштів, ТОВ «УКР КРЕДИТФІНАНС» зазначає, що саме споживач має доступ до свого рахунку, зазначеного в договорах, і він має можливість представити суду виписку з свого рахунку в підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладених договорів.

Щодо належності електронного платіжного засобу на який було перераховано кредитні кошти відповідачу зазначає наступне.

На офіційному веб-сайті ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» для всіх клієнтів ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» розміщена повна інформація щодо договору кредиту та порядку його укладення. Клієнт створює заявку на отримання кредиту, отримує дзвінок від співробітника ТОВ

«УКР КРЕДИТ ФІНАНС», проходить перевірку та надає сканкопії документів (паспорту та ідентифікаційного коду) або верифікується за допомогою технології ВаnkID, отримує рішення кредитора щодо можливості надання кредиту, при позитивному рішенні щодо надання кредиту. Клієнт отримує доступ до «особистого кабінету»; в «особистому кабінеті» клієнт отримує гіперпосилання для ознайомлення з Офертою щодо укладення договору. Оферта, що міститься за гіперпосиланням, є пропозицією у розумінні ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про електрону комерцію» та, відповідно до ч. 5 ст. 11 ЗУ «Про електрону комерцію», включає умови, викладені у Правилах надання споживчих кредитів, що є невід`ємною частиною договору, що пропонується до укладення клієнту.

Клієнт самостійно вносить до інформаційно-телекомунікаційної системи кредитора номер своєї банківської картки, на яку бажає отримати кредит.

Після прийняття клієнтом оферти, йому на телефонний номер (зазначений клієнтом при реєстрації) надсилається одноразовий ідентифікатор для підписання кредитного договору.

Відповідно правил надання споживчих кредитів, клієнт заповнює заявку на отримання кредиту на Сайті, обов`язково вказуючи всі дані, відмічені в заявці в якості обов`язкових для заповнення. У заявці клієнт зобов`язаний вказати повні, точні та достовірні дані про себе, які необхідні для прийняття кредитодавцем рішення про подальше надання кредиту клієнту. Клієнт несе особисту відповідальність за правильність та достовірність даних, зазначених під час укладання договору.

Виходячи з положень п.4.7. Правил відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) заявник зобов`язаний вказати реквізити банківської платіжної картки та/або банківського рахунку, що належать особисто йому, для можливості належного виконання Кредитодавцем своїх зобов`язань.

Заявник несе особисту відповідальність за правильність та достовірність даних зазначених під час укладання Договору.

Отже, створюючи заявку на отримання кредиту відповідач самостійно вносить власні дані в тому числі номер банківської картки, на яку бажає отримати кредитні кошти.

Згідно з Паспортом споживчого кредиту передбачено що, Кредит надається шляхом безготівкового переказу грошової суми, вказаної у Договорі, на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу.

Інформація щодо належності карткового рахунку відповідачу є банківською таємницею установи банку в якому було відкрито цей картковий рахунок відповідно до вимог з частиною першою статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність»

Як вбачається із змісту Кредитного договору, в ньому зазначено номер особистого електронного платіжного засобу відповідача з маскою, а саме, НОМЕР_2 .

Зазначену інформацію про банківські реквізити надав позивачу саме відповідач - зважаючи на ту обставину, що, така інформація у відповідності з чинним законодавством України становить банківську таємницю та, відповідно, позивач за будь-яких обставин не міг би отримати ці банківські реквізити не інакше як від самого відповідача або за його згодою (стаття 62 Закону України «Про банки та банківську діяльність»).

Пунктом 10 Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про додаткові вимоги до договорів не банківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит)» від 03.11.2021 № 113 передбачено, що Договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача (далі - кредитна операція), з урахуванням вимог пункту 9 розділу II цього Положення, повинні містити номер особистого електронного платіжного засобу споживача - сторони договору, з використанням реквізитів якого кредитодавець здійснює кредитну операцію, у форматі ХХХХ НОМЕР_3 (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу).

Пунктом 64 Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів» від 29.07.2022 № 164 передбачено, що суб`єкт господарювання зобов`язаний не копіювати платіжний інструмент чи його реквізити.

Таким чином, відповідачем при оформленні заявки було зазначено повний номер картки (електронного платіжного засобу відповідача), але відповідно до вищенаведених Постанов Правління Національного банку України позивач не може повністю зазначати та зберігати у документах номер особистого електронного платіжного засобу Відповідача.

На підтвердження перерахування відповідачу коштів, до суду надано довідку про перерахування суми кредиту № 1160-4300 від 22.02.2023 року, а також лист (довідку) АТ КБ «ПРИВАТБАНК, які містить номер особистого електронного платіжного засобу відповідача із маскою, а саме, НОМЕР_2 (містяться в матеріалах справи).

Зважаючи норми статті 46 Закону України «Про платіжні послуги» у разі, якщо б під час виконання платіжної операції щодо перерахування кредитних коштів відповідачу, відомості про нього, як про належного отримувача кредиту не підтвердились, то операція із зарахування таких коштів взагалі б не відбулась.

Таким чином, перерахування кредитних коштів відбувалось на картковий рахунок вказаний ОСОБА_2 під час заповнення заявки.

Щодо фактичного підтвердження перерахування кредитних коштів відповідачу вказує наступне.

Позивачем до позовної заяви на підтвердження перерахування грошових коштів відповідачу надавався лист (довідка) АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про перерахування коштів від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему платежів LiqPay та довідка про перерахування суми кредиту № 1160-4300 від 22.02.2023 р., які підтверджують перерахування грошових коштів ОСОБА_2 .

Позивач (через партнера АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з яким укладено договір № 4010 від 02.12.2019 р. про надання послуг в системі LiqPay від 02 грудня 2019 року) (міститься в матеріалах справи) видав відповідачу кредитні кошти у розмірі 18 000,00 грн., на картковий рахунок вказаний відповідачем в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про перерахування коштів від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему платежів LiqPay на підставі договору № 4010 від 02.12.2019 р. на карту отримувача (відповідача), чим виконав свої зобов`язання за Договором своєчасно та в повному обсязі.

Перерахування відповідачу суми кредиту за Кредитним договором АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а не безпосередньо ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», було обумовлено наявністю укладеного між ними 02 грудня 2019 року Договору № 4010 від 02.12.2019 р. про надання послуг в системі LiqPay, у відповідності до умов якого (пункт 1.1.) цей Договір регулює відносини АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», згідно з якими АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надає дистанційне обслуговування, фінансові послуги з прийому платежів за допомогою системи LiqPay, а також забезпечує технологічне обслуговування з прийому платежів та перерахування грошових коштів за розпорядженням ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», на банківські картки Платників.

До суду, за наведених позивачем підстав, було надано електронний доказ в паперовій формі (роздруківка тексту кредитного договору № 1160-4300 від 22.02.2023 року), підписаний одноразовим ідентифікатором «A1139», який містить номер особистого електронного платіжного засобу відповідача із маскою, а саме, НОМЕР_2 .

У зв`язку з вищенаведеним, лист (довідка) АТ КБ «ПРИВАТБАНК», який міститься в матеріалах справи, є належним доказом, оскільки містить інформацію щодо предмета доказування, як доказ перерахування грошових коштів за кредитним договором.

Більш детальна інформація про перерахування грошових коштів, саме ОСОБА_2 по договору № 1160-4300 від 22.02.2023 р. зазначена у Довідці про перерахування суми кредиту № 1160-4300 від 22.02.2023 року (наявна в матеріалах справи).

Таким чином, лист (довідка) про перерахування коштів від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо видачі кредиту ОСОБА_2 за договором № 1160-4300 від 22.02.2023 року та Довідка про перерахування суми кредиту № 1160-4300 від 22.02.2023 року є достовірними і належними доказами перерахування відповідачу коштів у сумі 18 000,00 грн.

Щодо погодження сторонами в кредитному договорі № 1160-4300 від 22.02.2023 р. умов щодо строку кредитного договору та розміру процентів за користування кредитними коштами, позивач посилається на те, що відповідно до умов Кредитного договору від 22.02.2023 Кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: - сума кредиту 18000.00 грн.; - строк кредитування 300 днів; - базовий період 18 днів; - знижена % ставка 2,50 % в день; - стандартна % ставка 3,00 % в день. Надалі позивач наводить умови п. 1.1, 4.4, 4.8. договору та звертаємо увагу, що Позивачем в умовах договору детально описано, що є саме базовим періодом (п. 1.1. Договору) та інформація про строк договору (п. 4.8. Договору).

Крім того, аналогічна інформація щодо базового періоду, а також інформація про строк кредитування викладена в Правилах відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів).

А відповідно до п. 11.1. Договір та Правила разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови Договору та надання Кредиту. Укладаючи цей Договір, Позичальник підтверджує, що попередньо уважно ознайомився з Правилами на вебсайті Кредитодавця (https://creditkasa.com.ua/) , повністю розуміє всі їх умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись Договору, а тому добровільно та свідомо укладає Договір та бажає настання правових наслідків, обумовлених ним.

Відповідно до п.п. 2 пункту 2.1 Правил надання споживчих кредитів: «Базовий період сплати відсотків (далі Базовий період) проміжки часу впродовж строку дії Договору, в останні дні яких у Позичальника настає обов`язок сплати відсотків за користування Кредитом. Кількість днів у Базовому періоді вказується у Договорі».

Відповідно до п.п. 26 пункту 2.1 Правил надання споживчих кредитів: Строк кредитування - 300 календарних днів. Визначається як період часу у календарних днях, починаючи від дати видачі Кредиту (дати перерахування Кредитодавцем суми Кредиту на банківський рахунок Позичальника) до останнього дня Строку кредитування, який визначений у Договорі про відкриття кредитної лінії.

Зазначає, що ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» детально було описано інформацію як щодо базового періоду, так і щодо строку кредиту (строку кредитування).

Відповідно до пункту 4.3. Договору, передбачено, Плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування Кредитом. Тип процентної ставки за користуванням Кредитом фіксована.

Згідно п. 4.6. та 10.1. Договору, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми Кредиту за кожен день користування Кредитом, починаючи з дня видачі Кредиту до дати фактичного повернення всієї суми Кредиту, за наступною ставкою: Стандартна процентна ставка становить 3.00% за кожен день користування Кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього Договору, за виключенням строку використання права користування Кредитом за Промо-ставкою та/або Зниженою, та/ або Пільговою процентною ставкою).

Знижена процентна ставка становить 2.50 % (дві цілих, п`ятдесят сотих відсотки(-ів)) за кожен день користування Кредитом, яка надається Кредитодавцем виключно як знижка на користування Кредитом та є заохоченням Позичальника до сумлінного виконання умов Договору.

Відповідно до п. 2.3. для мінімізації загальних витрат Позичальника за Кредитом Кредитодавець рекомендує Позичальнику здійснити повне погашення Кредиту не пізніше останнього дня першого Базового періоду строку кредитування та до сплати буде сума 26100 ( з 22.02.2023 по 11.03.2023; 18 000 грн тіло, 8100 грн. проценти за коритсування)

Таким чином, при заповненні заявки на отримання грошових коштів Відповідач сам обрав базовий період, а саме 18 днів, протягом якого він буде сплачувати саме проценти за користування кредитом.

Відповідач отримав всю необхідну для отримання споживчого кредиту інформацію відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування».

В розділі 11 кредитного договору зазначено, що Позичальник даним підтверджує, що:- п. 11.3.1. до укладення Договору уважно ознайомився з текстом цього Договору та Правилами, а також отримав від Кредитодавця інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема частиною другою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та статтями 9, 25 Закону України «Про споживче кредитування» на веб-сайті Кредитодавця, що забезпечує вірне розуміння Позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.

- п. 11.3.3. Договір не суперечить будь-яким договірним обмеженням, що є обов`язковими для Позичальника.

Відповідно до Паспорта споживчого кредиту Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, затвердженого наказом ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» № 69-П від 23.11.2022 року, який разом з кредитним договором складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови, зазначено, що Стандартна ставка 3% в день; Знижена ставка 2,5% в день, тип процентної ставки фіксована. Крім того, вбачається, що у Паспорті споживчого кредиту зазначено, що споживач підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту,

надані виходячи із обраних умов кредитування. Вищевказане підписано 22.02.2023 року ОСОБА_2 шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором A1139.

Вказані умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України.

Проценти визначені у договорі жодним чином не суперечать вимогам чинного законодавства. Відповідач був ознайомлений з усіма умовами договору та погодився із ними.

Позивач посилається на вимоги ст. 6, 626-628, 638, 526 , 610, 1048, 1056-1 ЦК України

та наводить висновки Великої Палати ВС у постанові від 28 березня 2018 року по справі 444/9519/12, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на

який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Тож, з наведеного вважає, що позивач має законне право на нарахування процентів (згідно п. 4.6. та 10.1. кредитного договору) протягом строку договору, що визначені в п. 4.8. кредитного договору.

Окрім цього, звертає увагу суду на той факт, що відповідач в загальній кількості 2 рази оформлював кредитні відносини з позивачем, попередні кредитні договори були погашені, що додатково доводить обізнаність відповідача з процедурою оформлення та виконання Кредитного договору.

Щодо порядку нарахування відсотків за користування кредитом, що відображено в Довідці про укладений договір, відповідно до якого надана фінансова послуга, а саме на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, станом на 12.06.2024.

До поданої позовної заяви по справі було долучено довідку про укладений договір, відповідно до якого надана фінансова послуга, а саме на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, станом на 12.06.2024 (що є розрахунком заборгованості).

У постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що: «у разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню». Дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Отже, спростувати розрахунок боргу за кредитом можливо лише в призмі оцінки доводів сторони, яка заперечує такий розрахунок.

Позивач посилається на судову практику касаційного суду щодо належності доказів на підтвердження розрахунку заборгованості: постанова Верховного Суду від 16.09.2020 по справі

№200/5647/18; постанова Верховного Суду від 02 липня 2020 року по справі №753/16745/15-ц (провадження №61-40036св18)

Крім того, відповідно до вищезазначеного позивачем розрахунку штраф та комісія стосовно ОСОБА_2 не нараховувались; - у період з 22.02.2023 року по 11.03.2023 року (включно) нарахування процентів відбувалось за Зниженою процентною ставкою, яка становить 2.50% у відповідності до п.10.1. Договору, за кожен день користування Кредитом протягом першого Базового періоду, та яка надається Кредитодавцем виключно як знижка на користування Кредитом, а також є заохоченням Позичальника спробувати скористатися послугами Кредитодавця; - у період з 12.03.2023 року по 18.12.2023 року (включно) нарахування

процентів відбувалось за Стандартною процентною ставкою 3,0 % у зв`язку із наявністю простроченої заборгованості, оскільки відповідачем не було внесено жодного платежу на погашення заборгованості.

Відповідно до п. 4.8. кредитного договору Строк кредитування, тобто, строк на який надається Кредит Позичальнику: 300 календарних днів з моменту перерахування Кредиту Позичальнику (далі Строк кредитування). Дата повернення (виплати) кредиту 18.12.2023 року.

Отже, Позивач законно нарахував проценти за користування кредитом (згідно п. 4.6. та 10.1. кредитного договору) протягом строку договору, що визначені в п. 4.8. кредитного договору.

Щодо правового тлумачення норми закону, а саме, ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» згідно актуальної судової практики, зокрема постанов Верховного Суду від 09.09.2020 року по справі 732/670/19; від 12.01.2021 року по справі 524/5556/19.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Отже, норма закону, зокрема п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» має місце щодо застосування до вимог про нарахування пені, а не до всіх умов Договору.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» вбачається, що Товариством не здійснюється будь-яких нарахувань (штраф, пеня) за порушення умов договору, а відтак і відсутні порушення норм закону, що визначені в п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Помилково ототожнювати, що проценти за користування кредитом (правове регулювання яких передбачене відповідно ст. ст.ст.1048,1056-1 ЦК України), що нараховуються протягом строку договору (п. 4.8. Договору) є неустойкою (пенею) у разі невиконання (порушення, прострочення) зобов`язань боржником за договором.

Позивачем дотримано вимоги, зокрема ст. 1048, 10561 ЦК України щодо встановлення розміру процентів за користування суми кредитом, що була надана (проінформована, доведена до відома) відповідачу.

Вказані умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України.

Позивач вказав, що у постанові від 28 березня 2018 року по справі 444/9519/12 Велика Палата ВС зазначила, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вважає, що позивач має законне право на нарахування процентів (згідно п. 4.6. та 10.1. Договору) протягом строку договору (згідно п. 4.8. Договору), що останнім і було здійснено та

відображено у розрахунку заборгованості (що міститься у матеріалах справи).

Позивач наводить інформацію про правові позиції Верховного Суду про відсутність підстав для визнання договорів недійсними (зокрема пунктів договору щодо нарахування процентів за користування кредитом та відсутність порушень зі сторони кредитодавця вимог ЗУ «Про захист прав споживачів»), які укладені відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», зокрема, Постанови Верховного Суду, а саме: від 12.01.2021р. по справі 524/5556/19; від 07.10.2020р. по справі № 127/33824/19; від 09.09.2020р. по справі № 732/670/19; від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20, від 18 червня 2021 року у справі № 234/8079/20).

Жодних штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів за ст. 625 ЦК України) позивачем відповідачу не нараховувалося а отже відповідачем неправильно застосовані норми матеріального права та відсутні порушення норм закону, що визначені в п. 5 ч. 3 ст. 18 та ст. 21 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Таким чином, проценти за користування кредитом визначено відповідно до ст. 1048, 1054, 10561 ЦК України та не є компенсацією у разі невиконання зобов`язань за договором в розумінні п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» .

Щодо долучення представником відповідача постанов суду апеляційних інстанцій по аналогічних справах, представник Товариства наводить перелік постанов апеляційних інстанції по аналогічним доводам представника відповідача.

Позивач наводить положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023 р. та звертає увагу, на момент укладення кредитного договору 22.02.2023 р. законодавчі обмеження щодо максимального розміру денної процентної ставки ще не діяли, оскільки Закон України № 3498-IX набрав чинності пізніше -24.12.2023 р. Тому встановлена в договорі фіксована процентна ставка за користування кредитними коштами узгоджувалась із вимогами законодавства, чинного на момент його укладення.

З метою забезпечення дотримання фінансовими установами вимог Закону України Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг від 22.11.2023 № 3498- IX Національним банком України надано додаткові роз`яснення від 19.02.2024 року щодо виконання окремих вимог Закону № 3498-IX, а саме щодо максимального розміру денної процентної ставки (надається в додатках).

Відповідно до ч. 2 Перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Оскільки умовами п. 4.8. договору про відкриття кредитної лінії № 1160-4300 від 22.02.2023 р. встановлено, що кредит надається строком на 300 календарних днів та погоджено, що продовження строку кредитування в односторонньому порядку кредитодавцем чи позичальником не допускається, отже , що строк дії цього договору сторонами відповідно до п. 4.8. договору не продовжувався після набрання чинності указаним Законом, тому процента ставка нараховувалась позивачем у відповідності до чинного законодавства, яке діяло до набрання чинності цим Законом.

Таким чином, оскільки Кредитний договір 1160-4300 укладений 22.02.2023 року, тобто до прийняття та набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» то відсоткова ставка у розмірі 2,50% та 3,00% встановлена на момент укладення Договору та нарахована відповідно до умов чинного законодавства, а тому Позивач має законні підстави для нарахування відсотків за ставкою у розмірі 2,50% та 3,00% за період з 22.02.2023 по 18.12.2023 року.

У відзиві на відзив до апеляційної скарги Ходіна Н.В., яка діє від імені ОСОБА_2 навела всі ті ж доводи, яка містяться у апеляційній скарзі та письмових документах відповідача, надісланих до суду першої інстанції.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За статями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 89 ЦПК України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що

22.02.2023 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_2 за допомогою веб-сайту (https://creditkasa.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії №1160-4300, який разом з Правилами надання споживчих кредитів, Паспортом споживчого Кредиту, Таблицею обчислення вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором (Графік платежів за Договором) відповідно до Методики НБУ складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким відповідач був попередньо ознайомлений.

Відповідно до п. 4.4. кредитного договору №1160-4300 від 22.02.2023 р. - Базовий період складає 18 (вісімнадцять цiлих, нуль сотих) календарних днів. Пунктом 1.1. Договору передбачено, що Базовий період сплати відсотків (далі Базовий період) проміжки часу впродовж строку дії Договору, в останні дні яких у Позичальника настає обов`язок сплати відсотків за користування Кредитом. Кількість днів у Базовому періоді вказана у розділі 4 цього Договору і визначена Сторонами на підставі пропозиції Кредитодавця, сформованої із урахуванням побажань Позичальника, наданих в процесі звернення щодо отримання Кредиту через веб-сайт Кредитодавця.

Відповідно до п. 4.8. Договору Строк кредитування, тобто, строк на який надається Кредит Позичальнику: 300 календарних днів з моменту перерахування Кредиту Позичальнику (далі Строк кредитування). Дата повернення (виплати) кредиту 18.12.2023 року. Строк Договору є рівним Строку кредитування. В частині виконання зобов`язань Договір діє до повного та належного виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором. Продовження Строку кредитування в односторонньому порядку Кредитодавцем або Позичальником не допускається. Подовження Строку кредитування є можливим виключно за взаємною згодою Сторін в процесі реструктуризації кредитних зобов`язань Позичальника.

Відповідач отримав від позивача кредит у розмірі 18 000 грн., строк кредитування 300 днів, базовий період 18 днів, знижена % ставка 2,50 % в день, стандартна % ставка 3,00 % в день.

Так, позивач через партнера АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з яким укладено договір № 4010 про надання послуг в системі LiqPay від 02 грудня 2019 року, видав відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок, вказаний відповідачем в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про перерахування коштів від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему платежів LiqPay на підставі договору № 4010 від 02.12.2019 р. на карту отримувача (відповідача), а саме 22.02.2023 року в сумі 18 000, 00 гривень, ID платежу № , на картку № НОМЕР_2 , відомості щодо якої вказано відповідачем у договорі (п. 12 Договору) чим виконав свої зобов`язання за Договором своєчасно та в повному обсязі.

Внаслідок невиконання кредитного договору у відповідача утворилась заборгованість в розмірі 178 380 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом 18 000 грн. та прострочена заборгованість за нарахованими процентами 160 380 грн.

Суд першої інстанції виснував, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитом відповідає умовам договору; відповідач не надав суду обґрунтування неправильності наданого позивачем розрахунку сум, що стягуються, які були визнані судом обґрунтованими. При цьому вказівку представника відповідача у запереченнях про неправомірну зміну процентної ставки яка, на думку сторони відповідачів, не відповідає критеріям добросовісності, суд не прийняв як аргумент, який свідчить про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки таке підвищення прямо передбачено умовами укладеного кредитного договору (п.п. 4.3.-4.6. Договору), про що сторони домовились заздалегідь.

Кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у сумі 88 380 грн. за умови погашення Позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 90 000 грн.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

У ст.3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як вбачається з положень ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону України "Про електронну комерцію").

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом;

Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами

Відповідно ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Позивачем доведено та відповідачем не спростовано, що між ними укладено кредитний договір з наведеними вище умовами.

Відзив на позовну заяви, доводи апеляційної скарги, інші письмові документи відповідача фактично свідчать не заперечення ним укладання кредитного договору та отримання кредитних коштів в сумі 18 000 грн.

Фактично доводи апелянта зводяться до тих же обставин, які були встановлені судом першої інстанції та підтверджені доказами, належну оцінку яким надав суд першої інстанції.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про недоведеність розміру заборгованості за кредитним договором, оскільки відповідачем не здійснено жодного платежу на погашення отриманої суми кредиту. Отже тіло кредиту в сумі 18 000 грн. відповідачем не погашено.

Заперечуючи умови договору щодо відсоткової ставки, періоду сплати відсотків, відповідачем також не доводилося, що він робив платежі щодо сплати відсотків у розмірі, які він для себе вважає справедливими та зрозумілими.

Особа, яка подала апеляційну скаргу, наводячи умови кредитного договору, не навела переконливих доводів незрозумілості строку кредитування, встановлення відсоткових ставок за перші 18 днів та в наступний термін до 18.12. 2023 року.

Наведені доводи також не надають підстав для застосування "Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав), оскільки наведені як відповідачем так і позивачем умови кредитного договору щодо строку кредитування та відсоткової ставки є чіткими та зрозумілими, оскільки місять чітко визначені дати, строки, розміри.

Відсоткова ставка, визначена кредитним договором, нарахована кредитором лише в межах дії кредитного договору, відповідно до пункту 4.8. до 18.12.2023 року. Строк кредитування в односторонньому порядку не змінений, пені та штрафи не нараховувалися.

Апелянтом не доведено підстави застосування до спірних правовідносин Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", який набрав чинності 24 грудня 2023 року та згідно з ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень якого дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Так, відповідно до п. 4.8 строк договору встановлений: 300 календарних днів з моменту перерахування Кредиту Позичальнику (далі Строк кредитування). Дата повернення (виплати) кредиту 18.12.2023 року. Строк Договору є рівним Строку кредитування.18.12.2023 року. А зазначення , що в частині виконання зобов`язань Договір діє до повного та належного виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором не є строком дії кредитного договору та за обставинами справи він не продовжувався.

Колегія суддів не вбачає підстав для застосування наведених апелянтом правових позицій висловлених у п. 8.38 Великої палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року по справі N 902/417/18, оскільки Велика палата Верховного Суду виснувала що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. Проте позивачем такі проценти , неустойка та штраф не нараховувалися.

Слід зазначити, що статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений частиною третьою цієї статті.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Однак, дана норма стосується щодо вимог про нарахування пені, яку позивач не нараховував.

Крім цього, у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, зроблено висновок, що недійсність договору, як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати.

Однак, при розгляді даної справи в суді першої інстанції, ОСОБА_2 не заявляв зустрічних вимог про визнання недійсним кредитного договору в частині визначення розміру відсотків за користування кредитними коштами у зв`язку з його невідповідністю вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про споживче кредитування».

Таким чином, доводи апеляційної скарги, які були предметом дослідження судом першої інстанції, колегією суддів відхиляються з вищенаведених підстав.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Таким чином, за наведених обставин, доводи апеляційної скарги є такими, що висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє від імені ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 27 лютого 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Склярська

Судді: Л.П. Воронцова

О.В. Кутурланова