Провадження № 22-ц/812/916/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 травня 2025 року м. Миколаїв

справа № 467/237/25

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

переглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою представником адвокатом Обущаком Віталієм Валерійовичем, на рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області, ухвалене 26 березня 2025 року під головуванням судді Кологривої Т.М., повне судове рішення складено цього ж дня,

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (далі ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС») звернулося з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позивач зазначав, що 24 грудня 2023 року між «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та відповідачкою був укладений електронний договір про відкриття кредитної лінії №1320-8871, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», за яким остання отримала кредит у розмірі 7 700 грн., зі строком кредитування 300 днів та сплатою процентів за користування кредитом: за зниженою ставкою у розмірі 2,50% в день та стандартною процентною ставкою також у розмірі 2,50% в день.

Як вказав позивач, відповідачка умови кредитного договору не виконала, в зв`язку з чим станом на 17 грудня 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 65450 грн, з яких: 7700 грн. прострочена заборгованість за кредитом; 57 750 грн. прострочена заборгованість за процентами.

Посилаючись на викладене, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» просило стягнути з ОСОБА_4 частину заборгованості за кредитним договором у сумі 38 500 грн 00 коп., яка складається з простроченої заборгованості за кредитом 7 700 грн., простроченої заборгованості за процентами - 30 800 грн.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 26 березня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором у розмірі 38500 грн. 00 коп., яка складається з простроченої заборгованості за кредитом 77000 грн, простроченої заборгованості за нарахованими процентами - 30 800 грн. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» 2422 грн 40 коп. судового збору.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідачка порушила взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість згідно розрахунку позивача за наданим кредитом, що підлягає стягненню.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Обущак В.В., посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Зазначав, що судом першої інстанції проігноровано заперечення щодо ненадання позивачем належних доказів отримання відповідачкою кредиту. Так, позивачем надана копія листа без дати та номеру на адресу ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» від АТ КБ «ПРИВАТБАНК», в якому останнє повідомляє про перерахування коштів від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему LiqPay на підставі договору №4010 від 02.12.2019. При цьому вказаний лист не є первинним бухгалтерським документом, переказ коштів здійснювався АТ КБ «ПРИВАТБАНК», яке не є учасником даної справи, доказів на підтвердження підстав здійснення таких фінансових операцій не долучено. Позивачем також надана копія довідки ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" про видачу коштів за кредитним договором №1320-8871 від 24.12.2023, яка, хоч і підписана директором Товариства та містить печатку останнього, однак не є належним доказом виконання кредитором п. 4.6 Кредитного договору, а саме списання грошових коштів із рахунку Товариства та зарахування на рахунок відповідача, адже не є первинним бухгалтерським документом. Крім того апелянт зазначав, що у всіх доказах, наданих до суду, кредитна картка особи, яка вказала її для здійснення переказу, не містить повного номеру, а має вигляд " НОМЕР_1 ", тобто 6 цифр у діапазоні від 0 до 9 приховані символом зірочкою, що фактично позбавляє можливості ототожнити вказаний номер карти із зазначеним у Договорі та усіх інших документах, зокрема листі від Банку та довідці Товариства. Також апелянт вважає, що кредитний договір містить посилання на д два строки кредитування, що призвело до неясності цієї умови договору, що в даному випадку слід тлумачити проти того, хто їх написав («Contra proferentem»), а тому вважає, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку щодо стягнення нарахованих процентів за кредитним договором після закінчення строку дії кредитного договору. Також апелянт звертав увагу апеляційного суду, що згідно з частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1,00 %. Зміни до вказаної статті набули чинності з 24 грудня 2023 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Натомість всупереч вищенаведених норм права відповідачці нараховувалися проценти за користування кредитом понад 1,00% в день (2,50%). Також адвокат Обущак В.В. просив суд врахувати, що відповідачка є дружиною військовослужбовця.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» - адвокат Кодь В.О. - просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Звертав увагу, що спірний договір було укладено 24 грудня 2023 року, а доповнення до Закону України «Про споживче кредитування», а саме: доповнення статті 8 частиною 5 відбулось 22 грудня 2023 року, тобто договір було укладено протягом перших 120 днів з моменту прийняття змін до вказаного Закону, а відтак застосування денної процентної ставки у розмірі 2,50% за кожний день користування кредитом здійснено у відповідності до вимог Закону. Позивачем надавалися докази щодо перерахування кредитних коштів, зокрема довідка АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а договір про надання послуг в системі LiqPay з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 02 грудня 2019 року не надавався у зв`язку з тим, що відповідач не витребовував копію зазначеного договору. Вважав безпідставними посилання скаржника на те, що відповідачка як дружина військовослужбовця має право на пільги відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які документи про участь ОСОБА_6 у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, крім того він перебуває на військовій службі за контрактом, а не мобілізацією.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 24 грудня 2023 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_7 (після реєстрації шлюбу ОСОБА_8 ) було укладено в електронному вигляді договір кредитної лінії №1320-8871 продукту «CreditKasa», за умовами якого відповідачу було надано кредит в сумі 7700 грн. строком на 300 календарних днів. Базовий період 30 календарних днів. Знижена % ставка -2,50 в день, стандартна % ставка -2,50 % в день. (п. 4.8, 4.10, 10.1 Договору). Вказаний Договір був підписаний відповідачкою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором "С7104" (а.с. 11-18).

На виконання умов цього Договору ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" 24 грудня 2023 року перерахувало відповідачці суму кредиту 7 700 грн., що підтверджується довідкою ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" та листом АТ «Приватбанк» про надходження кредитних коштів на банківську картку, зазначену відповідачкою у кредитному договорі ОСОБА_7 (після шлюбу ОСОБА_8 ) (а.с. 30-38).

Відповідно до п. 4.9 укладеного сторонами Договору сплату процентів за користування кредитом позичальник зобов`язаний здійснювати не пізніше визначених графіком платежів (який є Додатком 3 до Договору) дат, які є останніми днями відповідних Базових періодів. У разі несплати процентів за користування кредитом не пізніше останнього дня будь-якого Базового періоду, позичальник зобов`язаний починаючи із наступного календарного дня сплачувати проценти за користування кредитом кожного календарного дня строку кредитування до дати погашення простроченої заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у повному обсязі.

Згідно наданого позивачем до суду першої інстанції розрахунку заборгованість відповідачки за кредитним договором станом на 17 грудня 2024 року складає 65450 грн, з яких: 7 700 грн. прострочена заборгованість за кредитом; 57 750грн. прострочена заборгованість за процентами, що була нарахована у межах 300-дневного строку кредитування за ставкою 2,5 % на день (а.с. 39-41).

Позивач просив стягнути частину заборгованості за кредитним договором у сумі 38 500 грн 00 коп., яка складається з простроченої заборгованості за кредитом 7 700 грн, простроченої заборгованості за процентами - 30 800 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1ст.1048 та ч.1ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Заперечуючи проти позову, відповідачка посилалась на те, що позивач не довів належними доказами перерахування їй кредитних коштів, разом із тим факт укладання нею 24 грудня 2023 року з ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» в електронному вигляді договору кредитної лінії №1320-8871 не оспорювала.

Суд першої інстанції належним чином оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд вірно вважав доведеними факт виконання ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» своїх обов`язків за договором кредитної лінії, а саме: надання грошових коштів позичальнику ОСОБА_7 (після шлюбу ОСОБА_8 ) у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Посилання апелянта на недоведеність отримання ОСОБА_2 кредитних коштів спростовується листом АТ «Приватбанк» про перерахування коштів від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» суми кредиту в розмірі 7 700 грн за договором №1320-8871 від 24.12.2023 року, здійсненого через систему платежів LiqPay, на банківську картку № НОМЕР_1 (яка була зазначена відповідачкою у договорі кредитної лінії) на підставі укладеного цими Товариствами договору №4010 від 02.12.2019 року (а.с. 30-37).

Відповідачка, заперечуючи проти наданих позивачем доказів, клопотань про витребування укладеного між АТ «Приватбанк» та ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» договору №4010 від 02.12.2019 року в суді першої інстанції не заявляла, як і не заявляла клопотань щодо перевірки належності банківського рахунку, на який вказані кошти були перераховані.

Доказів, які б заперечували факт перерахування ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» кредитних коштів відповідачці, останньою не надано.

Разом із тим ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» на спростування доводів апеляційної скарги була надана копія укладеного між АТ «Приватбанк» та ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» договору №4010 від 02.12.2019 року, відповідно до якого АТ «Приватбанк» надає ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» фінансові послуги з прийому платежів за допомогою систем LiqPay, забезпечує їх технічне обслуговування та перерахування грошових коштів за розпорядженням останнього (а.с. 110-114).

Отже ОСОБА_2 отримання коштів за договором кредитної лінії №1320-8871 від 24.12.2023 в розмірі 7700 грн. не спростовано.

Доказів повернення кредитору отриманих у кредит коштів відповідачкою не надано.

За таких обставин суд першої інстанції правильно встановив, що відповідачкою не виконувалися умови договору, у зв`язку із чим виникла заборгованість за кредитом, яка складається з простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 7700 грн. та простроченої заборгованості за процентами, що, як вбачається із розрахунку ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», були нараховані в межах обумовленого договором строку кредитування 300 днів (а. с. 39-41).

Не можуть бути враховані посилання апеляційної скарги на те, що умови укладеного сторонами договору щодо строку кредитування не є однозначними та можуть тлумачитись по-різному.

Так, відповідно до пункту 4.10 укладеного сторонами Договору нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту за стандартною процентною ставкою 2.50% (дві цілих, п`ятдесят сотих сотих відсотки(-ів)) за кожен день користування Кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього Договору, за виключення строку використання права користування Кредитом за Зниженою та/або Пільговою ставкою).

Знижена процентна ставка 2.50% (дві цілих, п`ятдесят сотих сотих відсотки(-ів)) (право користування Кредитом за вказаною процентною ставкою згідно умов, визначених п. 10.1 -10.3 цього Договору).

Пунктом 2.3. укладеного сторонами Договору передбачено Базовий період строку кредитування, який складає 30 календарних днів з дня видачі кредиту, протягом якого може бути використано право користування Кредитом за Пільговою процентною ставкою.

У пункті 5.3.1 зазначено умови кредитування у разі повернення кредиту до 22.01.2024 року, тобто протягом 30 днів користування кредитними коштами.

У пункті 4.12. Договору вказано, що строк кредитування, тобто, строк на який надається Кредит Позичальнику, становить 300 календарних днів (до 18.10.2024) з моменту перерахування Кредиту Позичальнику. Строк Договору є рівним Строку кредитування.

Отже, з умов Договору слідує, що сторони погодили, що Базовий період строку кредитування, є строком протягом якого, може бути використане право користування кредитом за пільговою (2.50%) ставкою і триває з дати видачі кредиту 24.12.2023 року до 22.01.2024 року, натомість загальний строк кредитування це строк, на який надається кредит та триває протягом 300 днів з моменту надання позичальнику кредитних коштів.

Таким чином умови укладеного сторонами Договору є чіткими, зрозумілими та однозначними, тоді як принцип contra proferentem (лат. Verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав) слід застосовувати тільки у разі неясності умов договору та сумніву у недвозначності їх тлумачення.

Щодо тверджень апелянта про те, що всупереч вимогам ч. 1 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» з урахуванням змін до вказаної статті, які набули чинності з 24 грудня 2023 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», ОСОБА_2 нараховувалися проценти за користування кредитом понад 1,00% в день (2,50%), то слід зазначити наступне.

Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом України від 22 листопада 2023 року № 3498-XI «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року.

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5 %.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за процентами станом на 17 грудня 2024 року становила 57 750 грн. у період (загалом 300 днів) з 24 грудня 2023 року по 18 жовтня 2024 року (включно) відсотки нараховувались за процентною ставкою 2,50 %.

Виходячи з встановленого ч. 5 ст. 8 Закону «Про споживче кредитування», максимального розміру процентної ставки, 1% та пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» максимального розміру денної процентної ставки 2,5% (протягом перших 120 днів) і протягом наступних 120 днів 1,5% загальний розмір заборгованості відповідачки за процентами становить 41 580 грн 00 коп. (24.12.2023-21.04.2024 року (120 днів, 2.5%) 23100 грн; 22.04.2024-19.08.2024 року (120 днів, 1.5% -13860 грн), 20.08.2024-18.10.2024 року ( 60 днів 4620 грн), що є більшою ніж заявлена позивачем - 30 800 грн. З огляду на викладене, суд обґрунтовано стягнув вказану суму з відповідача на користь позивача в межах заявлених вимог.

Щодо доводів апеляційної скарги про звільнення відповідачки від сплати процентів за користування кредитом, як дружини військового, то слід зазначити наступне.

Частина 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в редакції Закону України від 11 квітня 2024 року №3633-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку", якою було надано право дружинам військовослужбовців на звільнення від сплати процентів за користування кредитом під час дії особливого періоду, набрала законної сили 18 травня 2024 року. Згідно Свідоцтва про шлюб відповідачка уклала шлюб з ОСОБА_6 15 серпня 2024 року (а.с. 83), а згідно довідки Військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_6 перебуває на військовій службі за контрактом з 16 жовтня 2024 року (а.с. 97зв.), тобто за два дні до закінчення передбаченого договором строку кредитування. Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 16 жовтня 2024 року заборгованість відповідачки за процентами за користування кредитними коштами становила 57 365 грн. Між тим позивач, відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України визначивши на власний розсуд предмет спору, заявив позовні вимоги про стягнення частини заборгованості за процентами - 30 800 грн.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, колегія не вбачає підстав для скасування рішення районного суду, постановленого з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

З огляду на результати апеляційного перегляду відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст . 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником адвокатом Обущаком Віталієм Валерійовичем, залишити без задоволення.

Рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 26 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку і випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

Повна постанова складена 22 травня 2025 року