Справа № 647/1618/21
провадження № 2-зз/650/3/25
УХВАЛА

про скасування заходів забезпечення позову

20 травня 2025 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області в складі: головуючого судді Сікори О.О., за участю секретаря Завістовської Л.А., представника заявника ОСОБА_1 та прокурора Істоміна В.В., розглянувши клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «МУСКАТЕЛЬ ЛТД» - Лапіна Кирила Анатолійовича про скасування заходів забезпечення позову, заінтересовані особи: Бериславська окружна прокуратура Херсонської області, Милівська сільська рада Бериславського району Херсонської області,

встановив:

12 лютого 2025 року представник заявника звернувся до суду із вказаним клопотанням в якому просить: скасувати арешт на земельні ділянки площею 34,0315 га, кадастровий номер :03:001:0251 та площею 34,0315 га, кадастровий номер :03:001:0250, які розташовані на території Качкарівської сільської ради Бериславського району Херсонської області, шляхом заборони державним реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії, пов`язані із поділом чи об`єднанням земельних ділянок; скасувати заборону державним реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії, пов`язані із поділом чи об`єднанням земельних ділянок площею 34,0315 га, кадастровий номер :03:001:0251 та площею 34,0315 га, кадастровий номер :03:001:0250.

Обґрунтовуючи вимоги поданого клопотання, представник відповідача зазначив, що обставини, які стали підставою для вжиття заходів забезпечення позову, на даний час відпали, а отже наявні підстави для скасування таких заходів відповідно до статті 158 ЦПК України.

Так, ухвалою Бериславського районного суду Херсонської області від 01 жовтня 2021 року було задоволено заяву позивача Бериславської окружної прокуратури Херсонської області, подану в інтересах держави в особі Милівської сільської ради, та накладено арешт на земельні ділянки загальною площею 68,0630 га (по 34,0315 га кожна), кадастрові номери :03:001:0251 та :03:001:0250, що розташовані на території Качкарівської сільської ради Бериславського району Херсонської області, шляхом заборони державним реєстраторам здійснювати реєстраційні дії щодо їх поділу чи об`єднання.

Однак у справі № 923/1137/21, що розглядалася Господарським судом Одеської області, за аналогічним предметом позову за позовом Херсонської обласної прокуратури в інтересах тієї ж самої Милівської сільської ради до того ж самого відповідача ТОВ «Мускатель ЛТД», судом було ухвалено рішення, яким повністю відмовлено у задоволенні позовних вимог. Відповідні судові рішення (постанова від 25 вересня 2024 року, ухвала від 23 грудня 2024 року) набрали законної сили та є чинними.

Таким чином, на думку заявника, подальше застосування забезпечення позову у справі № 647/1618/21 є необґрунтованим, оскільки аналогічний спір між тими ж сторонами вже був вирішений на користь відповідача, і правові підстави для забезпечувальних заходів фактично втратили актуальність. Крім того, обставини, що слугували підґрунтям для вжиття таких заходів, були оцінені в іншому провадженні, й за їх результатами суд дійшов висновку про безпідставність вимог сторони позивача.

У зв`язку з цим представник відповідача вважає, що є всі підстави для скасування заходів забезпечення позову, зокрема арешту земельних ділянок та заборони на вчинення реєстраційних дій щодо них.

05 березня 2025 року від керівника Бериславської окружної прокуратури надійшли заперечення, в яких викладено обґрунтування щодо відсутності підстав для скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Бериславського районного суду Херсонської області від 01 жовтня 2021 року у справі № 647/1618/21.

У запереченнях наголошено, що забезпечення позову у вигляді арешту земельних ділянок з кадастровими номерами :03:001:0248 та :03:001:0249 було вжито судом обґрунтовано для гарантування реального виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог. Водночас провадження у справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 766/13819/19, яка є аналогічною за предметом і сторонами спору. За результатами розгляду вказаної справи, постановою Херсонського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 01 грудня 2021 року, задоволено позовні вимоги органу прокуратури: визнано недійсним договір оренди земельної ділянки та скасовано відповідні накази ГУ Держгеокадастру.

З огляду на те, що провадження у справі № 647/1618/21 було зупинено саме до розгляду справи № 766/13819/19, в якій позовні вимоги органу прокуратури було задоволено, висновок заявника про відпадання підстав для забезпечення позову не відповідає фактичним та правовим обставинам справи. Як зазначено у запереченнях, підстави для вжиття забезпечувальних заходів не змінились, а судове рішення у справі № 647/1618/21 ще не ухвалене, відтак, арешт земельних ділянок є актуальним і необхідним для захисту інтересів держави.

Також представник прокуратури вказує, що рішення Господарського суду Одеської області у справі № 923/1137/21, на яке посилається представник ТОВ «Мускатель ЛТД», не може бути прийняте як підстава для скасування арешту, оскільки предмет та правовий зміст вимог у тій справі є відмінними від предмету справи № 647/1618/21. Зокрема, у господарській справі мова йшла про витребування земельних ділянок, тоді як у цій справі про визнання недійсним договору оренди, наказів та скасування реєстрації прав, що є окремими юридичними категоріями.

Прокуратура також звертає увагу суду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду щодо критеріїв подібності правовідносин, згідно з якою необхідною є тотожність суб`єктного складу, об`єкта та предмета спору. Оскільки таких умов у справі № 923/1137/21 не дотримано, зазначене рішення не має преюдиціального чи визначального значення для оцінки підстав забезпечення позову у даній справі.

Крім того, у запереченнях наведено правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 18 квітня 2022 року у справі № 705/4132/19, де підтверджено, що потреба у забезпеченні позову не відпадає до ухвалення судового рішення по суті та завершення його виконання.

У зв`язку з наведеним, прокуратура вважає доводи заявника необґрунтованими, а підстави для скасування заходів забезпечення позову відсутніми.

На судовому засіданні представник заявника заяву підтримав, просив її задовольнити. Додатково пояснив, що ухвала про забезпечення позову втратила актуальність, оскільки в іншій справі за участю тих самих сторін судом уже відмовлено в задоволенні аналогічних позовних вимог, а тому підстав для подальшого обмеження прав власника земельних ділянок не існує.

На судовому засіданні прокурор заперечив проти задоволення заяви про скасування заходів забезпечення позову, вказавши, що обставини, які стали підставою для накладення арешту на земельні ділянки, не змінилися, рішення у справі не ухвалене, а тому потреба у забезпеченні позову залишається актуальною. Також прокурор підтвердив, що матеріали цивільної справи № 647/1618/21 є втраченими з огляду на бойові дії, що мали місце на території Херсонської області. Проте орган прокуратури не має наміру повторно звертатися до суду з відповідним позовом з метою вирішення спору по суті судом, за яким визначено підсудність цієї справи, оскільки вважає, що відсутні підстави для повторного звернення з аналогічними вимогами.

Представник Милівської сільської ради Бериславського району Херсонської області на судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд». Про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань від нього не надходило.

З огляду на вказані обставини та керуючись статтею 223 ЦПК України суд дійшов висновку про можливість розгляду заяви про скасування заходів забезпечення позову та вирішення порушених у ній питань за відсутності вказаної особи.

Заслухавши позицію представників сторін, а також дослідивши матеріали клопотання суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

Згідно з частиною другою статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Положеннями статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

За змістом статті 51 ЦПК України забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У заяві про забезпечення позову обов`язково зазначаються: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, тобто обґрунтування, чому невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду і як саме, захід забезпечення позову, який належить застосовувати, з обґрунтуванням його необхідності, тобто вказівка на спосіб забезпечення позову, який на думку заявника, є найбільш адекватним, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде ухвалене на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суди повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними для захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу».

Подібні правові висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20 та від 31 січня 2023 року у справі №295/5244/22.

Відповідно до частини першої статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до частини дев`ятої статті 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Із змісту клопотання про скасування заходів забезпечення позову та доданих до нього документів, вбачається, що 25 червня 2021 року Бериславська окружна прокуратура звернулася до Бериславського районного суду Херсонської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Милівської сільської ради до ТОВ «Мускатель ЛТД» та інших відповідачів про визнання недійсним договору оренди, витребування земельної ділянки, визнання недійсними наказів про надання ділянок, скасування державної реєстрації прав власності й оренди та припинення в Державному реєстрі речових прав відповідних записів.

01 жовтня 2021 року ухвалою суду задоволено заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на дві земельні ділянки площею по 34,0315 га, кадастрові номери :03:001:0251 та :03:001:0250, розташовані на території Качкарівської сільської ради Бериславського району Херсонської області. Заходи забезпечення полягали у забороні державним реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії, пов`язані із поділом чи об`єднанням зазначених ділянок.

26 жовтня 2021 року ухвалою Бериславського районного суду провадження у справі № 647/1618/21 було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 766/13819/19.

03 грудня 2021 року ухвалою суду провадження у справі поновлено, оскільки на цей момент рішення у справі № 766/13819/19 набрало законної сили. Після поновлення провадження було призначено підготовче судове засідання.

Надалі, 12 лютого 2025 року представник відповідача звернувся із клопотання про скасування заходів забезпечення позову, обґрунтовуючи її тим, що у справі № 923/1137/21 Господарським судом Одеської області вже розглянуто аналогічний спір за участю тих самих сторін, у якому було відмовлено в задоволенні позовних вимог прокурора. На думку заявника, зазначене рішення свідчить про відсутність обґрунтованих підстав для збереження арешту земельних ділянок.

Водночас, 05 березня 2025 року прокуратурою подано письмові заперечення, в яких наголошено, що рішення господарського суду не може бути підставою для скасування забезпечення у даній справі, оскільки предмети позовів не є тотожними, і у справі № 766/13819/19 суд апеляційної та касаційної інстанцій підтримали вимоги органу прокуратури. Крім того, вказано, що рішення у справі № 647/1618/21 по суті не ухвалене, а тому забезпечення позову залишається необхідним.

З огляду на викладене, питання про наявність чи відсутність підстав для збереження заходів забезпечення позову має вирішуватися з урахуванням не лише процесуального статусу справи, але й фактичної відмови органу прокуратури від подальшого здійснення захисту інтересів держави у межах цієї справи, про що прокурор заявив під час судового розгляду.

Так, суд зазначає, що дійсно вищенаведеними положеннями цивільного процесуального закону встановлено, що вжиття заходів забезпечення позову є процесуальним засобом захисту прав та інтересів особи, яка звертається до суду з відповідними вимогами. За своєю природою забезпечення позову має тимчасовий характер і застосовується з метою запобігання утрудненню або унеможливленню виконання судового рішення у разі задоволення позову. Зазвичай такі заходи вживаються до моменту ухвалення рішення по суті спору, яке, у свою чергу, й визначає подальшу долю заходів забезпечення, зокрема, відповідно до частини дев`ятої статті 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або повної відмови у задоволенні позову суд зобов`язаний у відповідному рішенні зазначити про скасування таких заходів.

Разом з цим, питання про скасування заходів забезпечення позову може бути вирішене на будь-якій стадії судового розгляду, адже положення статті 158 ЦПК України не встановлюють жодних обмежень щодо процесуального моменту, в який учасник справи має право подати відповідне клопотання. Закон прямо передбачає, що суд може скасувати забезпечення позову як з власної ініціативи, так і за вмотивованим клопотанням учасника справи. При цьому обов`язковою умовою скасування заходів забезпечення є встановлення судом факту відпадання підстав, які слугували для їх вжиття, або зміни обставин, що обґрунтовували необхідність таких заходів.

Таким чином, суд у кожному конкретному випадку має оцінити наявність або відсутність обставин, які свідчать про подальшу потребу в обмеженнях, пов`язаних із забезпеченням позову, та прийняти відповідне обґрунтоване процесуальне рішення.

У цій справі встановлено, що цивільний позов, за яким було вжито заходів забезпечення, по суті не розглянутий, а провадження у справі фактично не завершене. Водночас наявні процесуальні перешкоди для подальшого розгляду цього позову у зв`язку з тим, що матеріали справи № 647/1618/21 не були передані до Великоолександрівського районного суду Херсонської області відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 30 травня 2023 року № 566/0/15-23 «Про відновлення роботи Херсонського міського суду Херсонської області, зміну територіальної підсудності судових справ окремих судів Херсонської області, відтермінування початку відновлення роботи Білозерського районного суду Херсонської області».

Наразі розгляд вказаної справи не завершено ухваленням рішення або закриттям провадження, а тому її відновлення як втраченого судового провадження є неможливим відповідно до статті 488 ЦПК України. Положення Цивільного процесуального кодексу України не містять норм, які б передбачали механізм автоматичного або безперервного переходу до розгляду справи іншим судом у разі зміни територіальної підсудності без передачі матеріалів справи.

Враховуючи усталену судову практику, єдиним можливим процесуальним шляхом для продовження розгляду відповідного спору є повторне звернення позивача до суду, якому визначено підсудність такої категорії справ, з новою позовною заявою, тотожною за змістом раніше поданій. У разі такого звернення можливе вирішення спору по суті й ухвалення остаточного рішення, яке вже могло б бути підставою для скасування або продовження дії заходів забезпечення позову відповідно до вимог закону.

Разом з тим, як було встановлено під час судового розгляду, представник прокуратури чітко зазначив, що Бериславська окружна прокуратура не має наміру повторно звертатися до Великоолександрівського районного суду з відповідним позовом з метою остаточного вирішення спору. Така процесуальна позиція прокурора фактично свідчить про відсутність у зазначеного органу заінтересованості в подальшому захисті прав чи інтересів держави у справі, предметом якої є спір щодо вказаних земельних ділянок.

Таким чином, за відсутності ініціативи позивача щодо продовження судового захисту, з урахуванням того, що провадження по справі фактично припинене, а матеріали втрачено, суд дійшов висновку, що підстави, які зумовили необхідність вжиття заходів забезпечення позову, на даний час відпали. Подальше збереження обмежень у вигляді арешту земельних ділянок без існування активного спору або належного процесуального механізму його вирішення суперечить засадам розумності, пропорційності та балансу інтересів сторін і третіх осіб, на захист яких спрямований інститут забезпечення позову.

Також суд враховує, що з огляду на позицію, яку зайняв прокурор щодо відсутності наміру повторно звертатися до суду з позовом, та з урахуванням фактичної відсутності процесуальних перспектив розгляду відповідної справи по суті, подальше збереження дії заходів забезпечення позову у вигляді арешту земельних ділянок та заборони вчинення реєстраційних дій щодо них фактично призведе до того, що зазначене майно перебуватиме у стані юридичної невизначеності протягом необмеженого строку. Такий стан речей суперечить природі інституту забезпечення позову, який за своєю правовою сутністю є тимчасовим заходом, що має застосовуватися виключно на період активного судового розгляду з метою забезпечення ефективного виконання майбутнього рішення суду.

Крім того, невиправдане та тривале обмеження права особи на розпорядження належним їй майном у вигляді заборони на вчинення реєстраційних дій щодо земельних ділянок становить істотне втручання у право власності, що гарантується як статтею 41 Конституції України, так і статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, будь-яке втручання у право власності має бути не лише передбачене законом та переслідувати легітимну мету, а й бути пропорційним і необхідним в демократичному суспільстві. У даному випадку, за відсутності активного спору та реальної перспективи його розгляду, подальше обмеження права власності є непропорційним та таким, що втратило легітимну правову мету.

Таким чином, суд вважає, що подальше збереження заборони вчиняти реєстраційні дії щодо зазначених земельних ділянок за відсутності реального спору, ініційованого позивачем, є таким, що несумірно обмежує права власника, не відповідає принципу правової визначеності та підлягає скасуванню.

Щодо доводів сторін про необхідність врахування при розгляді даної справи рішень, ухвалених іншими судами в межах інших проваджень, які, за твердженням учасників справи, охоплюють аналогічні правовідносини та стосуються тотожних обставин, суд зазначає таке.

Скасування заходів забезпечення позову є процесуальною дією, що має бути вирішена в першу чергу в межах тієї справи, в якій такі заходи були вжиті. Це зумовлено тим, що заходи забезпечення позову мають допоміжний і тимчасовий характер, є складовою частиною відповідного судового провадження і спрямовані виключно на забезпечення можливості ефективного виконання рішення, яке потенційно може бути ухвалене саме в цій конкретній справі. Відповідно, оцінка обґрунтованості їх подальшого застосування повинна здійснюватися у межах тієї ж справи, з урахуванням її фактичних обставин, стадії розгляду та поведінки учасників.

Наявність рішень інших судів, навіть якщо вони стосуються подібних або близьких за змістом спорів між тими самими сторонами чи з аналогічним предметом, не має автоматичного впливу на питання дії або припинення заходів забезпечення позову у конкретному провадженні. Такі рішення можуть враховуватись судом як додаткове джерело аналізу для встановлення актуальності спору або перспективності його розгляду, однак самі по собі не є достатньою підставою для скасування вжитих заходів, якщо не доведено, що змінилися саме ті обставини, які обґрунтовували їх застосування.

У даному випадку суд бере до уваги наведені сторонами судові рішення, у тому числі постанови господарського суду та судів апеляційної й касаційної інстанцій у справі № 766/13819/19, однак наголошує, що вирішення питання про скасування арешту на земельні ділянки, накладеного ухвалою від 01 жовтня 2021 року у справі № 647/1618/21, належить до процесуальної компетенції суду, в провадженні якого перебуває саме ця справа. Суд не зв`язаний оцінкою аналогічних правовідносин в інших справах, якщо їх предмет, обсяг доказування, суб`єктний склад чи обставини не є повністю тотожними.

Таким чином, скасування заходів забезпечення позову має розглядатися судом з урахуванням конкретної ситуації у межах справи, в якій вони були застосовані, і не може автоматично ґрунтуватися лише на правових позиціях, викладених в інших судових рішеннях, прийнятих за результатами розгляду окремих, хоча й схожих, справ.

На підставі вищенаведених положень ЦПК України, суд,

постановив:

Клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «МУСКАТЕЛЬ ЛТД» - Лапіна Кирила Анатолійовича про скасування заходів забезпечення позову, заінтересовані особи: Бериславська окружна прокуратура Херсонської області, Милівська сільська рада Бериславського району Херсонської області задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Бериславського районного суду Херсонської області від 01 жовтня 2021 року, а саме: скасувати арешт на земельні ділянки площею 34,0315 га, кадастровий номер :03:001:0251 та площею 34,0315 га, кадастровий номер :03:001:0250, які розташовані на території Качкарівської сільської ради Бериславського району Херсонської області, шляхом заборони державним реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії, пов`язані із поділом чи об`єднанням земельних ділянок; скасувати заборону державним реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії, пов`язані із поділом чи об`єднанням земельних ділянок площею 34,0315 га, кадастровий номер :03:001:0251 та площею 34,0315 га, кадастровий номер :03:001:0250.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Херсонського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повна ухвала складена 20 травня 2025 року.

Суддя: ________________ О.О. Сікора