ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року місто Київ

Справа № 753/9859/23

Апеляційне провадження № 22-ц/824/7216/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Желепи О.В. (суддя-головуючий), суддів: Поліщук Н.В., Шкоріної О.І.,

за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 грудня 2024 року (ухвалено у складі судді Кулика С.В., інформація щодо дати складення повного тексту відсутня)

у справі за позовом ОСОБА_3 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про захист прав споживачів

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

У 2023 році позивач звернулася із вказаним позовом, у якому просила розірвати договір про надання інформаційно-консультаційних послуг щодо працевлаштування укладений між позивачем та відповідачем, стягнути з відповідача на користь позивача сплачені кошти відповідно до вищевказаного договору у розмірі 14 385,00 грн, моральну шкоду у розмірі 5000 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 22 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у січні 2023 року ОСОБА_3 , звернулась до ФОП ОСОБА_1 , з приводу працевлаштування у країнах Європейського Союзу. Після чого, між ними було укладено договір про надання інформаційно-консультаційних послуг щодо працевлаштування. За умовами договору відповідач мала надати позивачу інформацію про можливість і умови працевлаштування на території Євросоюзу, правила найму та звільнення працівників, права та обов`язки працівників та роботодавців згідно трудового законодавства на території Євросоюзу, всю необхідну інформацію стосовно роботи та заповнення необхідних документів, а також перевірити контракт з роботодавцем.

На виконання умов договору позивач здійснила оплату послуг у повному обсязі, проте після сплати послуг відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує, комунікація й спілкування через месенджери та інші засоби зв`язку не здійснюється, звернення позивача щодо виконання умов укладеного договору ігноруються.

Вимоги позивача повернути сплачені кошти відповідач не виконує.

Окрім цього, внаслідок протиправної поведінки з боку відповідача, позивачу завдано моральної шкоди, оскільки позивачу з огляду на воєнний стан, вимушене переселення з м. Маріуполя, а також у зв`язку з необхідністю витрачати кошти на оренду житла та інші побутові потреби, довелось витратити значну частку своїх грошових заощаджень на оплату послуг відповідача. Враховуючи, що позивач не отримала необхідну їй допомогу під час працевлаштування за кордоном та втратила свої кошти, вказані обставини змінили її звичайний спосіб життя, пригнічували позивача та завдавали душевних страждань.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Дарницький районний суд міста Києва рішенням від 23 грудня 2024 року позов задовольнив частково.

Розірвав договір про надання інформаційно-консультаційних послуг, щодо працевлаштування №0329/10.01.23 від 10.01.2023, укладений між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 .

Стягнув з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 сплачені кошти відповідно до договору про надання інформаційно-консультаційних послуг щодо працевлаштування № 0329/10.01.23 від 10.01.2023 у розмірі 14 385 грн.

Стягнув з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 500 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн.

Стягнув з ФОП ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 2 147,20 грн.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 23 січня 2025 року через систему «Електронний суд» подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Узагальненні доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

На обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не звернув увагу на докази, які свідчать про повне виконання стороною відповідача умов підписаного та узгодженого сторонами Договору. Зокрема на листування за допомогою месенджерів між сторонам.

Звертає увагу, що за умовами Договору відповідач мав лише надати певну інформацію стосовно умов праці за кордоном та перевірки роботодавця. Умови, щодо влаштування за кордоном через відповідача відсутні. Те, що позивач не зміг працевлаштуватись не є відповідальністю відповідача, адже останній не виконував роботу з працевлаштування, а лише надав інформацію про умови роботи.

Зазначає, що фактично жодного порушення умов договору не відбулося та відсутні підстави для розірвання договору на підставі зміни істотних обставин. Натомість, виникла ситуація, за якої позивачка самостійно відмовилася від запропонованої та погодженої із роботодавцем вакансії.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзив, поданий представником позивача - адвокатом Скорик Ю.Б. колегія суддів не бере до увагу, оскільки він поданий із порушенням встановленого законом порядку, а саме: адвокатом, яка має електронний кабінет у ЄСІТС, не через таку систему, а на електронну пошту суду.

Відповідно до ч. 8 ст. 14 ЦПК України особа, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, може подавати процесуальні, інші документи, вчиняти інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, з використанням кваліфікованого електронного підпису або засобів електронної ідентифікації, що мають високий рівень довіри, відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо), пов`язані з розглядом справ у суді, можуть подаватися до суду в електронній формі виключно з використанням підсистеми «Електронний суд», якщо інше не визначено процесуальним законодавством чи цим Положенням (пункт 25 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженим рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21).

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, сформульованим у постанові від 13 вересня 2023 року у справі № 204/2321/22, лише для фізичної особи, яка не має обов`язку зареєструвати електронний кабінет, належним і правомірним способом безпосереднього звернення до суду є подання процесуальних електронних документів через офіційну електронну адресу суду (див. mutatis mutandis пункти 8.7, 8.8, 8.9, 12.1-12.3 постанови).

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

У судовому засіданні представник відповідача - адвокат Єренко Д.В. апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив задовольнити її вимоги з підстав, викладених у скарзі.

Представник позивачки - адвокат Скорік Ю.Б. проти апеляційної скарги заперечувала в повному обсязі, просила її відхилити через безпідставність викладених у ній доводів.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд першої інстанції встановив, що 10.01.2023 між ФОП ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 , було укладено договір № 0329/10.01.23 про надання інформаційно-консультаційних послуг щодо працевлаштування та навчання.

Предметом вказаного договору є зобов`язання агентством надати інформаційно-консультаційні послуги щодо працевлаштування за кордоном, а зобов`язання замовника прийняти їх та виконати інші взяті на себе обов`язки.

Відповідно до п. 2 Договору, агентство зобов`язується надати замовнику інформацію про можливість і умови працевлаштування на території Євросоюзу, правила найму та звільнення працівників, права та обов`язки працівників та роботодавців згідно трудового законодавства на території Євросоюзу. Вчасно надати замовнику всю необхідну інформацію стосовно роботи та щодо заповнення необхідних документів. Перевірити контракт з роботодавцем. Замовник зобов`язується надати в повному обсязі достовірні контактні дані, правильно заповнювати анкети надані агентством, погодити з агентством дату початку та тривалість роботи. У призначений час особисто пройти співбесіду з обраним потенційним роботодавцем стосовно підписання робочого контракту, процедури оформлення візи. Уважно ознайомитись із умовами працевлаштування за контрактом та узгодити основні моменти з потенційним роботодавцем. У разі виникнення перешкод для працевлаштування негайно проінформувати про це агентство. У разі виникнення перешкод, які можуть призвести до зміни фактичної дати виходу на роботу більш ніж 3 дні, обов`язково попередити про це агентство та роботодавця та отримати від роботодавця згоду на збереження місця робот. Оплату всіх витрат замовник здійснює самостійно. У разі укладення трудового контракту з роботодавцем замовник має усвідомлювати, що на нього покладається особиста відповідальність а виконання умов такого контракту, включаючи відповідальність за строкове розірвання трудового контракту чи самовільну зміну роботодавця.

Відповідно до п. 4 Договору, вартість інформаційно-консультативних послуг складає 14335,00 грн, які перераховуються на розрахунковий рахунок агентства. В момент укладення цього договору замовник виконує передоплату у розмірі 100%.

Здійснюючи оплату послуг замовник автоматично підтверджує свою згоду з умовами договору і договір вважається укладеним.

Перерахування коштів здійснюється за реквізитами № 4731 2196 4524 6996, отримувач платежу ОСОБА_1 .

Відповідно до квитанції № 3E9C-51X7-E357-K17E від 09.01.2023, ОСОБА_3 , з власного карткового рахунку на рахунок відповідача здійснено переказ грошових коштів у розмірі 14 385,00 грн.

Позиція суду апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь головуючого судді Желепи О.В. пояснення представників сторін, переглянувши справу та перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з приписами частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив із того, що:

- з умов договору вбачається, що предмет договору полягав у наданні відповідачем позивачу інформаційно-консультаційних послуг про можливість і умови працевлаштування на території Євросоюзу, правила найму та звільнення працівників, права та обов`язки працівників та роботодавців відповідно до трудового законодавства на території Євросоюзу. Вищевказаним договором не визначено умови та спосіб прийому-передачі виконавцем, замовнику визначених у договорі послуг. Укладаючи вказаний договір між сторонами виникли певні правові наслідки, які визначали права та обов`язки кожної зі сторін умовами договору, його зміст був погоджений сторонами та підписаний;

- на виконання умов вищевказаного договору відповідачем через месенджер було надано позивачу інформацію щодо можливості працевлаштування за кордоном, зокрема у м. Барселона на роботі пов`язаній з доглядом тварин у зоопарку, або пов`язаній зі збором фруктів. У вказаному листуванні відповідачем надається інформація зокрема, щодо умов праці, її оплати, графіку роботи та умов проживання. Однак доказів надання відповідачем інформації щодо правил найму та звільнення працівників, прав та обов`язків працівників та роботодавців відповідно до трудового законодавства на території Євросоюзу, яка передбачена умовами договору, а також інформації щодо подання необхідних документів для працевлаштування, вказане листування не містить;

- застосувавши принцип тлумачення «contra proferentem» - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав, суд дійшов висновку про необхідність керуватись чітко обумовленими між відповідачем та позивачем умовами укладеного договору, якими визначено інформацію яку відповідач повинен надати замовнику, а не завуальованими умовами, які дозволяють відповідачу вийти за межі узгоджених умов договору та не виконувати його в повному обсязі;

- з урахуванням викладеного беручи до уваги, що з наданих доказів не вбачається виконання відповідачем в повному обсязі умов договору, суд дійшов висновку, що доводи викладені у позовній заяві, не спростовані та знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому позовні вимоги в частині розірвання договору про надання інформаційно-консультаційних послуг №0329/10.01.23 від 10.01.2023 та стягнення з відповідача на користь позивача сплачених грошових коштів відповідно до вищевказаного договору у розмірі 14 385,00 грн, є обґрунтованими та такими, що підлягає задоволенню;

- розмір моральної шкоди, який визначено позивачем в сумі 5000 грн, є недоведеним та завищеним, виходячи із засад розумності і справедливості, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково, та стягненню з відповідача на користь позивача завдану моральну шкоду у розмірі 500 грн.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої, п`ятої статті. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

У постановах Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17 та від 15 липня 2019 року у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями ч. 1 ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди).

Згідно зі ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

У постанові від 09 грудня 2020 року у справі № 199/3846/19 Верховний Суд навів критерії, які необхідно враховувати при оцінці істотності порушення умов договору як підстави для його розірвання. Зокрема, істотним є таке порушення, що тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, слід встановити: наявність істотного порушення договору та шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може полягати в реальних збитках і (або) упущеній вигоді; її розмірі, а також чи є істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що вона змогла отримати.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» - позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу повноважень суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України розірвання порушеного договору є способом захисту цивільних прав, оскільки розірвання кредитором порушеного договору спрямоване на припинення правовідношення у такому договорі. Такий спосіб захисту (1) застосовується у відповідь на порушення боржником договору (2) застосовується з ініціативи кредитора (3) спрямований на захист прав кредитора та (4) позбавляє боржника певних суб`єктивних прав. У такому разі боржник позбавляється права вимагати виконання договору кредитором, оскільки розірвання договору тягне для боржника, який допустив порушення, цілком конкретний негативний наслідок - він позбавляється суб`єктивних прав, наданих йому договором.

Статтею 19 ЦК України передбачено, що особа має право на самозахист свого цивільного права від порушень і протиправних посягань. Способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням. Способи самозахисту можуть обиратися самою особою чи встановлюватися договором або актами цивільного законодавства. Водночас частина друга статті 13 ЦК України встановлює загальне правило, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Таким чином, частина друга статті 651 ЦК України дозволяє розірвання договору лише тоді, коли порушення має істотний характер, оскільки має дотримуватися принцип пропорційності порушення і відповідальності.

Контрагент може порушити як основне зобов`язання, заради якого укладався договір, так і будь-який інший договірний обов`язок. Якщо має місце порушення будь-якого договірного обов`язку, у кредитора теоретично виникає право на розірвання договору, але і таке порушення має бути істотним для наділення кредитора правом на судове розірвання порушеного договору.

При оцінці істотності порушення умов договору як підстави для його розірвання необхідно враховувати такі чинники:

1) значущість шкоди від порушення;

2) фактор неможливості або ускладненості покладання відповідальності за збитки на боржника;

3) значущість порушення як такого;

4) втрату кредитором інтересу у виконанні договору;

5) втрату довіри до боржника;

6) фактор передбачуваних негативних наслідків порушення;

7) принциповість суворого дотримання умов договору;

8) інтерес боржника у збереженні договору;

9) ступінь виконання договору до моменту його розірвання;

10) відсутність інтересу боржника у збереженні договору;

11) не оспорювання боржником здійсненої кредитором односторонньої відмови протягом розумного строку;

12) звільнення боржника від відповідальності за допущене порушення;

13) недобросовісність боржника;

14) врахування вини кредитора і його добросовісності;

15) неодноразовість порушення (визначення істотності порушення за сукупністю);

16) публічний характер порушеного договору;

17) не усунення боржником порушення в додатковий термін;

18) ненадання боржникові можливості усунути порушення;

19) готовність боржника усунути порушення, виражена у вигляді відповідного запиту;

20) об`єктивну неможливість усунення порушення;

21) можливість легкого виправлення порушення силами кредитора або залучених ним осіб.

Суд першої інстанції, розриваючи Договір, мотивував свій висновок тим, що з наданих доказів не вбачається виконання відповідачем в повному обсязі умов договору, доводи, викладені у позовній заяві, не були спростовані. При цьому суд вважав, що керуватися слід чітко обумовленими між відповідачем та позивачем умовами укладеного договору, якими визначено інформацію яку відповідач повинен надати замовнику, а не завуальованими умовами, які дозволяють відповідачу вийти за межі узгоджених умов договору та не виконувати його в повному обсязі.

Колегія суддів повністю погоджується із таким висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апеляційної скарги щодо помилковості такого висновку суду враховуючи таке.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до того, що відповідач у повному обсязі виконав умови Договору, а тому відсутнє істотне порушення його умов та підстави для його розірвання.

Колегія суддів зауважує, що зі змісту Договору та його предмету можна встановити 2 етапи його виконання:

1) інформаційно-підготовчий, який включає в себе: (а) надання замовнику інформації про можливість і умови працевлаштування на території Євросоюзу, правила найму та звільнення працівників, права та обов`язки працівників та роботодавців згідно трудового законодавства на території Євросоюзу та (б) надання замовнику усією необхідної інформації стосовно роботи (пункт 2.1.1 та частина пункту 2.1.2 Договору);

2) інформаційно-практичний, який включає в себе: (а) надання замовнику усією необхідної інформації щодо заповнення необхідних документів та (б) перевірку контракту із роботодавцем (друга частина пункту 2.1.2 та пункт 2.1.3 Договору).

При цьому обставинами справи однозначно підтверджується, що щонайменше другий етап - інформаційно-практичний, відповідачем виконаний не був, оскільки за відсутності укладеного контракту неможливо надати послугу щодо його перевірки, а до цього ж відсутні підстави для надання інформації щодо заповнення необхідних документів.

Колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що суд першої інстанції встановив, що на виконання умов Договору відповідач через месенджер надавав позивачу інформацію щодо можливості працевлаштування за кордоном, зокрема у м. Барселона на роботі пов`язаній з доглядом тварин у зоопарку, або пов`язаній зі збором фруктів. Суд установив, що у вказаному листуванні відповідач надавав інформацію, зокрема, щодо умов праці, її оплати, графіку роботи та умов проживання.

Разом із цим суд першої інстанції констатував, що доказів надання відповідачем інформації щодо правил найму та звільнення працівників, прав та обов`язків працівників та роботодавців згідно трудового законодавства на території Євросоюзу, яка передбачена умовами договору, а також інформації щодо подання необхідних документів для працевлаштування, вказане листування не містить.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про те, що належним чином (в узгоджених межах предмету договору) відповідач не надав тих послуг (тієї інформації), отримання яких (якої) очікував позивач. Таким чином, відбулося саме те позбавлення очікуваного результату, яке закон визнає істотним порушенням договору.

Скаржник помилково вказує про те, що суд дійшов висновку про абсолютне невиконання відповідачем умов Договору, оскільки, насправді, суд установив, що те виконання, яке було здійснене відповідачем не відповідало умовам укладеного між сторонами Договору.

Відповідач фактично надав позивачу лише частину передбаченої Договором інформації (відомості про вакансії, графік роботи, оплату праці та проживання).

Водночас послуги із надання інформації про правила найму/звільнення, права та обов`язки сторін трудових відносин у ЄС, порядок оформлення документів та перевірку трудового контракту відповідачем не були виконані. Жодних належних і допустимих доказів надання таких послуг відповідач суду не подав.

В апеляційній скарзі вказані вище висновки суду першої інстанції спростовані не були.

Доводи апеляційної скарги спрямовані на переоцінку цих же доказів і не містять нових документів чи пояснень, які б спростовували встановлені обставини.

Форму і зміст договору розробляв відповідач, а тому неясні та розширювальні формулювання з огляду на ст. 213, 638 ЦК України мають тлумачаться проти нього. Суд обґрунтовано застосував принцип «contra proferentem», відмовившись сприймати завуальовані умови відповідача як можливість стверджувати про належне виконання Договору.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить, а наведені доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів чинним законодавством не передбачена.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, встановила, що при вирішенні справи суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Судові витрати

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, відсутні підстави для розподілу витрат на стадії апеляційного провадження відповідно до статей 141, 382 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 259, 263, 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 16 травня 2025 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді: Н.В. Поліщук

О.І. Шкоріна