Справа №403/726/24 провадження № 2/403/213/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2025 року с-ще Устинівка

Устинівський районний суд Кіровоградської області у складі: головуючого судді Атаманової С.Ю., при секретарі судового засідання Муляві В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Устинівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення з останнього на її користь аліментів на утримання дитини - дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини. Позовна вимога обгрунтовується тим, що відповідач по справі являється батьком малолітньої ОСОБА_3 , однак, проживаючи окремо від дитини, матеріальної допомоги на її утримання не надає, участі у її вихованні не приймає, внаслідок чого позивач самостійно несе всі обовязки щодо утримання та виховання їх спільної з відповідачем дочки. Будь-яких домовленостей між сторонами, як батьками, з приводу способу виконання відповідачем його обов`язку щодо утримання дитини в позасудовому порядку не досягнуто.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась. Про місце, день і час розгляду справи повідомлялась у порядку, передбаченому ст.128 ЦПК України. Згідно з письмовим клопотанням, викладеним в прохальній частині позовної заяви, та клопотанням, поданим під час судового провадження у справі, прохала суд розглянути справу без її участі. Позовну заяву підтримує в повному обсязі та прохає її задоволити. Не заперечує щодо заочного розгляду справи та винесення заочного рішення (а.с.3, 28).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився. Про місце, день і час розгляду справи повідомлявся у порядку, передбаченому ст.128 ЦПК України. Відзиву на позовну заяву разом з доданими до нього письмовими доказами на обгрунтування своїх заперечень проти позовних вимог у встановлений судом строк на подав.

З огляду на викладене, беручи до уваги встановлення судом під час провадження у справі поважності причин не зявлення відповідача ОСОБА_2 в судове засідання, та за відсутності з огляду на викладене умови, передбаченої п.2 ч.1 ст.280 ЦПК України, заочний розгляд справи судом не здійснюється.

У звязку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу також не здійснювалось (ч.2 ст.247 ЦПК України).

Відповідно до положень ч.1 ст.223 ЦПК України суд приходить до висновку про можливість проведення судового розгляду справи за відсутності сторін.

Дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені наступні фактичні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що сторони по справі перебувають у шлюбі та мають спільну дитину - дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з матір`ю - позивачем по справі ОСОБА_1 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про шлюб та про народження дитини, а також довідкою №07-13/121 від 27 лютого 2024 року, виданою відділом «Центр надання адміністративних послуг» Устинівської селищної ради Кіровоградської області, про реєстрацію місця проживання позивача та її малолітньої дочки за однією адресою (а.с.4, 11, 13).

Належних та допустимих доказів на спростування свого батьківства стосовно малолітньої ОСОБА_3 відповідачем по справі ОСОБА_2 суду надано не було.

Згідно з довідкою Служби у справах дітей Устинівської селищної ради від 23 грудня 2024 року за вих.№01-27/392 на утриманні та вихованні ОСОБА_1 перебуває малолітня дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Судом також встановлено, що за інформацією Державного підприємства «Український національний центр розбудови миру», що виконує функції Національного інформаційного бюро відповідно до Женевських конвенцій про поводження з військовополоненими та про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, станом на 11 квітня 2025 року відповідач по справі ОСОБА_2 включений до Реєстру оборонців України, які перебувають у полоні держави-агресора, що підтверджено через Міжнародний комітет Червоного хреста (а.с.57).

Відповідно до інформації, наданої військовою частиною НОМЕР_1 Міністерства оборони України, матрос ОСОБА_2 відповідно до листа-повідомлення державного підприємства «Український національний центр розбудови миру» в період з 12 квітня 2022 року по 22 січня 2025 року перебував в місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України (а.с.39).

Виконуючи приписи ст.264, ч.4 ст.265 ЦПК України, з урахуванням засад змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, даючи оцінку аргументам, наведеним позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, а також доказам, якими вони підтверджуються, зазначаючи при цьому норми права, які були застосовані судом і мотиви їх застосування, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.121 Сімейного кодексу України (далі по тексту рішення - СК України) права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

На дату розгляду судом справи по суті наявності між сторонами домовленості щодо способу утримання їх спільної дочки ОСОБА_3 , за відсутності наданих ними відповідних письмових заяв з цього приводу, судом не встановлено.

За змістом ч.ч.1, 9 ст.7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ч.1 ст.15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (ч.4 ст.15 СК України).

Разом з тим, якщо особа не може виконувати сімейного обов`язку в результаті психічного розладу, тяжкої хвороби або іншої поважної причини, вона не вважається такою, що ухиляється від його виконання (ч.3 ст.15 СК України).

За змістом ст.ст.18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Отже, обов`язок щодо забезпечення необхідних для розвитку малолітньої ОСОБА_3 умов життя шляхом сплати аліментів, може бути покладений на відповідача ОСОБА_2 лише в межах наявних в нього фінансових можливостей та за відсутності поважних причин, які унеможливлюють виконання ним передбаченого ч.1 ст.180 СК України обов`язку щодо утримання своєї дочки.

Під час судового провадження у справі судом встановлена обставина перебування відповідача ОСОБА_2 , як військовослужбовця, в полоні, яка у відповідності до ч.3 ст.15 СК України оцінюється судом як така, що є поважною причиною, яка обєктивно унеможливлює особисту участь відповідача в матеріальному забезпеченні своєї дочки та виконання ним обовязку щодо її утримання та виховання.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). З огляду на викладене, приймаючи до уваги предмет позову - стягнення аліментів на утримання дитини, враховуючи дійсні встановлені судом обставини справи, які виключають будь-яку можливість відповідача брати участь у житті своєї дочки ОСОБА_3 з огляду на тривалий період його перебування, як військовослужбовця, в полоні, зазначені позивачем ОСОБА_1 у поданій до суду позовній заяві обставини ухилення відповідача від виконання ним обов`язку по утриманню дитини є необгрунтованими та не доведеними жодними належними і достатніми в їх сукупності доказами, що є підставою для відмови в позові.

Одночасно суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.6 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань. Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п.2, 3 «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти», затвердженого Кабінетом Міністрів України від 30 листопада 2016 року №884 (в редакції постанови від 15 квітня 2025 року №449), за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

Отже, з урахуванням наведених вище правових норм, позивач по справі ОСОБА_1 не позбавлена можливості, як дружина військовослужбовця, захопленого в полон, реалізувати надане їй законом право на належний соціальний захист в порядку, передбаченому Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до ч.1 ст.133, ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати, складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно положень п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів.

Позивач звернулась до суду з позовною вимогою майнового характеру (про стягнення аліментів), за подання якої вона була звільнена від сплати судового збору в сумі 1211 грн. 20 коп. (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 грн. 00 коп.)).

На підставі викладеного, приймаючи до уваги відмову в задоволенні позову про стягнення аліментів на утримання дитини, а також положення ч.6 ст.141 ЦПК України, які передбачають порядок розподілу судових витрат у разі звільнення обох сторін від їх оплати, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача судового збору у зазначеному вище розмірі та компенсацію його за рахунок держави.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, відсутні.

Керуючись ст.ст.2, 3, 5, 12, 13, 76, 77, 81, 89, 133, 141, 258, 259, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини, - відмовити.

Судовий збір компенсувати за рахунок держави.

Повне імя сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складення).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.Ю.Атаманова