Справа № 539/1031/25
Провадження № 2-о/539/43/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2025 року Лубенський міськрайонний суд Полтавської області

в складі: головуючого судді Коваленко О.А.,

присяжних Гордієнко Т.В., Тимошенко Н.Б.,

з участю секретаря Ануфрієвої Н.М.,

заявника ОСОБА_1 ,

заінтересованих осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , реєстраційна служба виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області, про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 р. заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про визнання дочки ОСОБА_4 безвісно відсутньою, в обґрунтування якої зазначила наступне.

Її дочка ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Засулля Лубенського району Полтавської області, проживала разом із нею та заінтересованими особами в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Але в 2003 р. дочка виїхала за кордон на заробітки, де і стала проживати. Останній раз дочка приїздила в с. Засулля влітку 2016 р., після чого планувала виїхати в Англію. Проте після виїзду ніяких відомостей про неї ані їхня родина, ані знайомі більше не отримували і її місцезнаходження з того часу не відоме.

На праві спільної сумісної власності їй та членам сім`ї: чоловіку ОСОБА_2 , дочкам ОСОБА_5 та ОСОБА_4 належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку не зареєстровано.

Коли вона разом із чоловіком ОСОБА_2 та дочкою ОСОБА_3 звернулися до реєстраційної служби виконавчого комітету Лубенської міської ради з метою реєстрації вказаної квартири в Державному реєстрі речових прав, то зареєстрували тільки три частини, а частину квартири співвласниці ОСОБА_4 , як виявилось, зареєструвати неможливо у зв`язку з відсутністю її паспорту, заяви та самої співвласниці.

В 2024 р. вона звернулася до Лубенського районного відділу поліції із заявою про розшук дочки ОСОБА_4 , а згодом отримала повідомлення про те, що по розшуку дочки та встановлення її місця знаходження проводяться подальші пошукові заходи.

Оскільки протягом одного року в місці постійного проживання ОСОБА_4 немає відомостей про її місце перебування, просить суд визнати останню безвісно відсутньою.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 підтримала заяву в повному обсязі.

Заінтересовані особи: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 також підтримали вимоги заяви.

Представник заінтересованої особи реєстраційної служби виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, у зв`язку з чим суд вважає можливим розглянути справу без його участі.

Суд, заслухавши учасників справи, допитавши свідків, дослідивши надані докази, прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Засулля Лубенського району Полтавської області. Її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.6).

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого 26 вересня 1996 р. Органом приватизації Рай ДРБУ, квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (а.с.7, 8).

Згідно з довідкою виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області № 283 від 02.04.2025 встановлено, що в квартирі за вищевказаною адресою зареєстровані ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_2 (а.с.53).

Як свідчить акт, складений 31 березня 2025 р. членами правління ОСББ «Засульський Прометей», в квартирі АДРЕСА_2 громадянка ОСОБА_4 не проживає з 01 січня 2012 р. (а.с.54).

Допитана судом свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона проживає по сусідству з сім`єю ОСОБА_8 тривалий час. Їх дочку ОСОБА_9 бачить постійно, а ОСОБА_10 не бачила приблизно з 2012 р. Зі слів батьків їй відомо, що ОСОБА_10 вийшла заміж та виїхала.

Свідок ОСОБА_11 пояснила в судовому засіданні, що знає сім`ю ОСОБА_8 з 1981 р. Їй відомо, що їх дочка ОСОБА_4 давно виїхала за кордон. Більше 11 років вона її не бачила, чи підтримує ОСОБА_10 зв`язок зі своїми батьками, вона не знає.

Згідно з частиною першою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до статті 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється ЦПК України.

Частиною першою статті 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою (пункт 3 частини другої статті 293 ЦПК України).

Згідно з положеннями статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Суд до початку розгляду справи встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи реєстрації місця проживання осіб або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме (частина перша статті 307 ЦПК України).

Суд розглядає справу за участю заявника, свідків, зазначених у заяві, та осіб, яких сам суд визнає за потрібне допитати, і ухвалює рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або про оголошення її померлою (частина перша статті 308 ЦПК України).

Безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

За положеннями статті 43 ЦК України визначено, що фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Зазначена норма права передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймала заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутнім, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження.

Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою.

Указане відповідає правовому висновку, викладеному Верховним Судом у постановах: від 07 травня 2018 року в справі № 225/1297/17 (провадження № 61-3902св18), від 22 листопада 2018 року в справі № 225/882/17 (провадження № 61-34068св18), від 05 лютого 2020 року в справі № 756/17293/17 (провадження № 61-16093св19), від 06 травня 2020 року в справі № 760/3112/16-ц (провадження № 61-48362св18). Судова практика є сталою.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно зі статтею 129 Конституції України до основних засад судочинства належить, зокрема, принцип змагальності сторін і свободи в наданні ними суду своїх доказів та в доведенні перед судом їхньої переконливості. Вказане положення є головним нормативним закріпленням принципів змагальності та диспозитивності в законодавстві України.

Загальна формула принципу змагальності та диспозитивності у цивільному судочинстві закріплена у статтях 12, 13 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до принципу диспозитивності обов`язок доказування фактичних обставин, що мають значення для справи, повною мірою покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі статями 79, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному

та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як свідчить інформація Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області від 09 травня 2025 р., дійсно ОСОБА_12 зверталася з приводу встановлення місця знаходження своєї доньки ОСОБА_4 . В ході проведених оперативно-розшукових заходів було встановлено номер телефону останньої, яка через месенджер «Telegram» повідомила, що на протязі тривалого часу проживає з родиною у Великобританії та зі своєю матір`ю підтримувати зв`язок не бажає. У зв`язку з встановленням місця знаходження гр. ОСОБА_4 оперативно-розшукова справа не заводилась (а.с.60).

Враховуючи вищевказані обставини, підстав для визнання ОСОБА_4 безвісно відсутньою суд не вбачає, а тому заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 259, 263-265, 268, 293, 308 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), заінтересовані особи: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 ), реєстраційна служба виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області (37500 Полтавська обл., м. Лубни, Посульський узвіз, 3, ), про визнання фізичної особи безвісно відсутньою відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 23.05.2025 р.

Головуючий Коваленко О.А.

Присяжні Гордієнко Т.В.

Тимошенко Н.Б.