Житомирський апеляційний суд
Справа №285/6480/24 Головуючий у 1-й інст. Сташків Т.Б.
Категорія 83 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Борисюка Р.М., Талько О.Б.

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Житомирі цивільну справу №285/6480/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Звягельський відділ державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області про зняття арешту з майна, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новоград Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 26 лютого 2025 року, ухвалене під головуванням судді Сташківа Т.Б. в м. Звягель Житомирської області,

в с т а н о в и в :

У грудні 2024 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив зняти арешт з майна належного ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що накладений на підставі постанови державного виконавця Новоград-Волинського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Житомирській області від 30 листопада 2017 року у виконавчому провадженні №5719736, реєстраційний номер запису про обтяження 23666701, що внесений до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 30.11.2017.

В обґрунтування позову зазначав, що рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 . З метою виконання вказаного вище рішення Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області 16.11.2007 було видано виконавчий лист №2-1911 та постановою державного виконавця Новоград-Волинського міськрайонного відділу ДВС від 19.12.2017 було відкрито виконавче провадження №5719736. Вказує, що в рамках примусового виконання виконавчого листа державними виконавцем було накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_4 , згідно постанови про арешт майна боржника №5719736 від 30.11.2017, номер запису про обтяження 23666701.

Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Вказує, що 23.08.2018 заступником начальника відділу Новоград-Волинського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Житомирській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №5719736 на підставі п.3 ч.1 ст. 39 та ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», однак не було припинено (знято) чинність арешту накладеного згідно постанови про арешт майна боржника №5719736 від 30.11.2017. Зазначає, що після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина до складу якої входить 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 , яка набута ОСОБА_4 на підставі рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10.09.2009. Стверджує, що єдиним спадкоємцем до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 є його сестра ОСОБА_1 . Зазначає, що 09.10.2024 ОСОБА_1 звернулася до Звягельського ВДВС із заявою про зняття арешту з майна боржника ОСОБА_4 , у відповідь ВДВС повідомив позивача, що для вирішення питання про зняття арешту з майна боржника необхідно звернутись до суду із відповідним позовом. Вказує, що арешт, накладений на майно спадкодавця ОСОБА_4 , позбавляє ОСОБА_1 права на оформлення спадщини. Враховуючи вищевикладене просив задовольнити позов в повному обсязі.

Рішенням Новоград Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 26 лютого 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Знято арешт нерухомого майна: належної на праві власності ОСОБА_4 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , накладений постановою державного виконавця Новоград-Волинського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Житомирській області від 30 листопада 2017 року у виконавчому провадженні №5719736, реєстраційний номер запису про обтяження 23666701, що внесений до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 30 листопада 2017 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що судом першої інстанції не було забезпечено гарантій передбачених ст.15 ЦПК України, оскільки її адвоката Кобрину Н.В. не було залучено у якості представника та не було розглянуто її клопотання про розгляд справи з викликом сторін, що в свою чергу, позбавило відповідача можливості скористатися правом на подачу відзиву на позовну заяву та долучити докази на спростування заявлених ОСОБА_1 вимог. Крім того, судом першої інстанції не направлено жодних процесуальних документів, що позбавило її можливості контролю якості надання правничих послуг та можливості реалізації своїх процесуальних прав.

Вказує, що судом першої інстанції було залишено поза увагою той факт, що окрім її виконавчого листа на виконанні перебували виконавчі листи щодо заборгованості перед «Новоград-Волинськтеплокомуненерго», ПАТ «Приватбанк» та адмін. штраф. Згідно інформації з ДРРП наявні відомості щодо постанови про арешт, з якої не можливо встановити в рамках якого саме виконавчого провадження накладений арешт. Зазначає, що державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, на підставі пункту 3 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» та одночасно повинен був скасувати арешт. Накладення арешту не ініціювалося нею, а його зняття та перевірка законності дій/бездіяльності виконавця не є обов`язком стягувача. Звертає увагу на те, що у разі смерті боржника за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні, про наявність яких їй не відомо. Вказує, що у разі набрання рішення суду першої інстанції законної сили, вона залишиться із непогашеним спадкоємцями перед нею боргом у розмірі 100 000 грн., повинна буде сплатити судові витрати, фактично, нести відповідальність за бездіяльність та халатність державного виконавця. Враховуючи вищевикладене просить скасувати рішення Новоград Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 26 лютого 2025 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Щодо порядку розгляду справи.

Позивач у грудні 2024 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Звягельський відділ державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області про зняття арешту з майна.

Ухвалою Новоград Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 27 грудня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у даній цивільній справі без повідомлення сторін.

Рішенням Новоград Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 26 лютого 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Знято арешт нерухомого майна: належної на праві власності ОСОБА_4 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , накладений постановою державного виконавця Новоград-Волинського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Житомирській області від 30 листопада 2017 року у виконавчому провадженні №5719736, реєстраційний номер запису про обтяження 23666701, що внесений до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 30 листопада 2017 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1 211, 20 грн.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 грудня 2007 року №11-рп/2007 зазначив, що належний перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1. пункту 3 мотивувальної частини).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), становить фундаментальний принцип, та має на увазі зокрема право на «усне слухання». При цьому право на публічний розгляд було б позбавлене сенсу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, №43330/09, § 24, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи (частина перша статті 8 ЦПК України).

Статтею 19 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього кодексу малозначними справами є справи у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зі змісту частини першої статті 176 ЦПК України вбачається, що ціна позову наявна виключно в позовах, де заявлені вимоги майнового характеру. У позовах немайнового характеру ціна позову не визначається.

Якщо ж у справі наявні вимоги немайнового характеру, то розгляд такої справи у суді здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі №761/47244/19 (провадження №61-5178св21), від 18 серпня 2021 року у справі №199/7148/20 (провадження №61-7998св21), 24 травня 2021 року у справі №391/35/19 (провадження №61-7814св20).

Суд першої інстанції визначив розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Проте предметом заявленого позову є немайнова вимога зняття арешту з майна.

Отже, розгляд цієї справи судом першої інстанції мав відбуватися з повідомленням (викликом) учасників справи.

Основними засадами судочинства, відповідно до частини першої статті 129 Конституції України, визначено, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції гарантується право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Публічний характер судового розгляду є істотним елементом права на справедливий суд, а відкритість процесу, як правило, включає право особи бути заслуханою в суді.

Принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

З огляду на викладене зазначені процесуальні гарантії забезпечення належного розгляду справи в суді першої інстанції стосовно сторін порушені через не повідомлення останніх про дату і час розгляду справи судом першої інстанції внаслідок її розгляду без повідомлення учасників справи.

Зазначене позбавило сторін права мати реальну можливість представляти свої інтереси як учасників справи в умовах, які передбачені процесуальним законодавством, зокрема в умовах відкритого та публічного судового розгляду. Вказане, у свою чергу, перешкодило сторонам належним чином користуватися передбаченими статтею 43 ЦПК України процесуальними правами.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вказані правові норми та розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження (пункту 7 частини третьої статті 376 ЦПК України).

Таким чином, доводи апеляційної скарги у вказаній частині є обґрунтованими.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_4 на праві власності належала 1/2 квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 вересня 2009 року, справа №2-1379/09.

У межах примусового виконання виконавчого листа №2-1911 від 16.11.2007 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника від 30.11.2017, виконавче провадження №5719736.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 - помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 23.08.2018.

З метою оформлення спадщини ОСОБА_1 , яка є рідною сестрою ОСОБА_4 , звернулась до приватного нотаріуса Звягельського районного нотаріального округу Качан В.О. із заявою про прийняття спадщини за законом, що підтверджується повідомленням приватного нотаріуса Звягельського районного нотаріального округу Качан В.О. №351/02-14 від 02.11.2024.

Згідно відповіді Звягельського ВДВС №184953 від 21.11.2024 виконавчі провадження щодо боржника ОСОБА_4 завершені у зв`язку із смертю боржника на підставі п. 3 ст. 39 Закону України «Про виконавче припровадження». Разом з тим, згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо боржника ОСОБА_4 накладено арешт на нерухоме майно згідно постанови державного виконавця про арешт майна боржника від 30.11.2017 у виконавчому провадженні №5719736.

Наведене також підтверджується постановами про закінчення виконавчого провадження від 23.08.2018 у ВП №5719736, ВП №39550933, ВП №53232192, ВП №57134646, ВП №57140280, ВП №57322486.

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Звягельського ВДВС із заявою про зняття арешту з належного ОСОБА_4 майна.

Звягельський ВДВС листом від 21.10.2024 повідомив, що згідно даних АСВП вбачається, що у ВДВС відносно ОСОБА_4 перебували виконавчі провадження щодо стягнення аліментів, заборгованості та штрафи, які боржником не сплачені. Для вирішення питання щодо зняття арешту з майна боржника, позивач має право звернутися до суду.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що арешт на спірне нерухоме майно було накладено органом державної виконавчої служби у 2017 році, виконавче провадження №5719736 не здійснюється (закінчено), строк для повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання на момент вирішення спору пропущено, а відтак необхідність арешту майна відпала. Наявність обтяження (арешту) частини квартири перешкоджає позивачу в оформленні спадщини, що відкрилась після смерті боржника, а тому вважав, що позов підлягає задоволенню. Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що стягувач звертався до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, або із заявою про видачу дубліката виконавчого листа (ст. 433 ЦПК України, п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України). При цьому судом першої інстанції враховано, що строк пред`явлення виконавчого документу до виконання на підставі ч. 3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» сплинув, оскільки на момент звернення до суду із зазначеним позовом дитина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь якої суд ухвалив стягувати аліменти, є повнолітньою.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

У частині першій статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі №905/386/18 (провадження №12-85 гс 19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Аналогічний за змістом висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження №11-680апп19) та у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі №554/5912/19-ц (провадження №61-12594 св 21), від 08 грудня 2022 року у справі №331/1383/20 (провадження №61-7109 св 22).

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження» (абзац 1 пункту 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна»).

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 травня 2021 року у справі №712/12136/18 (провадження №61-4726сво19).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що порушене право спадкоємця може бути захищене в порядку позовного провадження шляхом подання позову про визнання права власності на спадкове майно і зняття із нього арешту, а позивачкою заявлено лише позовну вимогу про зняття арешту.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2023 року у справі №463/2924/22, від 03 травня 2023 року у справі №463/3251/22 від 04 жовтня 2023 року у справі №337/2402/22 та від 06 травня 2024 року у справі №725/3352/23.

Відповідно до п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, то із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1816,80 грн .

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Новоград Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 26 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1816,80 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 22 травня 2025 року.

Головуючий

Судді