Справа № 466/2969/25
Провадження № 2-з/466/47/25
У Х В А Л А

16 травня 2025 року Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Зими І.Є.

при секретарі Васинчик М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, заяву адвоката Сідловської Ірини Юріївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя ,-

встановив:

12.05.2025року, на адресу суду надійшла заява від адвоката Сідловської І.Ю., що діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову. Зазначає, що в провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебуває цивільна справа № 466/2969/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що в період її перебування в шлюбі з відповідачем в інтересах їх сім`ї, на підставі їх спільного рішення, 10.12.2016 з Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «5-те АВЕНЮ Львів» було укладено договір про сплату пайових внесків у Житлово-будівельному кооперативі «5-те АВЕНЮ Львів» № 5.26/16 (надалі по тексту Договір). Вказаний договір було укладено з метою отримання в спільну сумісну власність об`єкту нерухомості квартири АДРЕСА_1 .

За спільні грошові кошти подружжя, безпосередньо позивачкою, згідно умов укладеного Договору, 16.12.2016 було здійснено сплату внеску в розмірі 588 471, 84 гривень на поточний рахунок кооперативу, що підтверджується довідкою № 28 від 24.2.2025, що знаходиться в матеріалах цієї справи на аркуші 7.

З огляду на умови укладеного Договору (додатку № 1 до Договору) позивачкою було здійснено оплату внеску в повному розмірі задля отримання в спільну сумісну власність подружжя вищевказаної квартири. Згідно п. 7.3.2 Договору кооператив зобов`язаний організувати будівництво Об`єкта будівництва та забезпечити його прийняття до експлуатації у ІУ кварталі 2017 року при умов дотримання Учасником порядку та строків сплати внесків. Однак, у зв`язку з виниклими в забудовника проблем з дозвільною документацією, інформація щодо яких наявна в загальному доступі в мережі Інтернет, будівництво Об`єкта будівництва було завершено після розірвання шлюбу між сторонами цього спору, багатоквартирний будинок прийнято в експлуатацію лише 18.07.2023, що підтверджується інформацією з Порталу Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва.

У зв`язку з наведеним лише 18.06.2024 було здійснено державну реєстрацію права приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 060).

Власником вказаної квартири зазначено відповідача ОСОБА_2 . З витягу № 383719041 від 20.06.2024 (аркуш справи 8) з Державного реєстру речових прав вбачається, що державна реєстрація права власності на вищевказану квартиру здійснено на підставі Договору, який було укладено та виконано сторонами під час їх перебування в шлюбі, відтак квартира АДРЕСА_2 є спільною сумісною власністю позивачки та відповідача згідно положень ст. 60 СК України.

Керуючись положеннями ст. 70 СК України, ст. 372 ЦК України позивачка звернулася з метою захисту її прав, шляхом поділу квартири, що є її спільною сумісною власністю з відповідачем, оскільки пропозиція позивачки про врегулювання наявного спору в позасудовому порядку залишилася відповідачем проігнорованою.

Окрім цього, що в Договорі було визначено проектну площу квартири АДРЕСА_3 45,96 кв.м., яка підлягає до уточнення згідно замірів, що повинні бути зроблені після завершення будівництва Об`єкта будівництва. Після завершення будівництва багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_4 були здійснені остаточні заміри квартири АДРЕСА_3 . Технічним паспортом, що знаходиться в матеріалах справи (аркуші справи 9-17) підтверджено, що після здійснених замірів загальна площа квартири АДРЕСА_3 становить 44,1 кв.м., житлова площа - 15,8 кв.м.

З інформаційної довідки № 426217562 від 09.05.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що станом на 09.05.2025 квартира АДРЕСА_3 зареєстрована за відповідачем, у реєстрі відсутні відомості щодо будь-яких обтяжень, заборон щодо розпорядженням квартирою, її обтяження та вчинення будь-яких інших реєстраційних змін щодо неї. Відтак, відповідач у будь-який час, до моменту вирішення цієї справи судом не обмежений у його правах у вчиненні будь-яких правочинів, договорів та інших дій, предметом яких може бути спірна квартира АДРЕСА_3 .

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи. За таких обставин розгляд заяви проводиться без повідомлення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинні міститися: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціна позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиція заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 02 липня 2020 року у справі № 657/1211/19 (провадження № 61-3353св20) умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Враховуючи, що ст. 150 ЦПК України є дискреційною, суд, відмовляючи у застосуванні заходів забезпечення позову, приймає до уваги наявність обставин, які виключають можливість їх застосування.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам, а також мають бути безпосередньо повзанні з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає в доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Окрім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову повинна довести адекватність засобу забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Підставами для необхідності вжиття заходів забезпечення позову позивачкою зазначено, що оскільки спірна квартира позивачки та відповідача прийнята в експлуатацію після розірвання шлюбу, та на даний час відсутні відомості щодо будь-яких обтяжень, а відтак, представник позивача зазначає, що існує реальна загроза відчуження квартири відповідачем, що в майбутньому істотно ускладнить виконання рішення суду.

При цьому, враховуючи мету процесуального інституту забезпечення позову (забезпечення реального виконання рішення суду в майбутньому), а також необхідність суворого дотримання процесуальних прав всіх учасників процесу, суд звертає увагу на те, що, звертаючись із заявою про забезпечення позову, заявник повинен не лише навести, але й довести наявність підстав для вжиття заходів забезпечення цивільного позову.

Разом з тим, представником позивача, та позивачкою не надано доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій, спрямованих на реалізацію майна, а лише твердження заявника про потенційну можливість відповідача до форсування певних дій, у разі не забезпечення позовних вимог без долучення відповідних доказів та обґрунтувань не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 183/5864/17.

Як вбачається з матеріалів заяви про забезпечення позову, заявниця не надала належних доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду. Дані обставини свідчать про те, що позивачкою та її представником не доведено, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, заявницею не надано доказів на підтвердження своїх вимог, на підставі яких суд мав би змогу пересвідчитися, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 247, 149-153 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

в задоволенні заяви адвоката Сідловської Ірини Юріївни, що діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: І. Є. Зима