Справа № 307/1655/24
Провадження № 2/307/370/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2025 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області

у складі головуючої судді Сас Л.Р.,

секретар судового засідання Кривошея Д.А.,

за участю представника позивача адвоката Рішка П.М.,

представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Козіна А.В. (в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

встановив:

Представник позивачки ОСОБА_2 адвокат Рішко П.М. 23 квітня 2024 року від імені позивачки пред`явив до ОСОБА_1 позов про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 61444184 від 09 листопада 2021 року, вчинене державним реєстратором Хустської міської ради Пацканом В.С, згідно якого за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 1/1 (одну цілу) частину житлового будинку загальною площею 44,7 кв. м, житловою площею 15,4 кв.м на одну житлову кімнату, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову посилався на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі, який зареєстровано 21 січня 1954 року виконкомом Добрянської сільської ради Тячівського району про що складено актовий запис № 1.

За життя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 побудували житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 .

Відповідно до будівельного паспорта № 1-заб. від 05.05.1987, дозволу на право виконання будівельних робіт, рішення Тячівської районної ради № 79 від 25.04.1987, паспорту на забудову земельної ділянки № НОМЕР_1 від 04.06.1987 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 здійснили будівництво житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 .

Також на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЗК-011 №03697 від 19.05.1997 ОСОБА_3 набув право власності на земельну ділянку № НОМЕР_2 площею 0,49 га, з яких 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, 0,24 га для ведення особистого підсобного господарства, та земельну ділянку № НОМЕР_3 площею 0,37 га для ведення особистого підсобного господарства.

Відповідно до виписки з погосподарської книги від 19.09.2023 №1219 забудовником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , головою дворогосподарства був ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , житловий будинок одноповерховий, побудований у 1987 році.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_1 , 10 січня 2008 року склав заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Вільховецько-Лазівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, який зареєстрований в реєстрі за №1, яким на випадок своєї смерті зробив наступне розпорядження - все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося і все те, що на день смерті буде йому належати, і на що за законом він матиме право, заповів ОСОБА_5 , 1979 року народження, та ОСОБА_2 , 1983 року народження, та 0,15 га земельної ділянки та літню кухню і сарай (зблоковані) заповів ОСОБА_1 , 1970 року народження.

Також ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканка АДРЕСА_1 , 10 січня 2008 року склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Вільховецько-Лазівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, зареєстрований в реєстрі за № 2, яким на випадок своєї смерті зробила наступне розпорядження - все її майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося і все те, що на день смерті буде їй належати, і на що за законом вона матиме право, заповіла ОСОБА_5 , 1979 року народження, та ОСОБА_2 , 1983 року народження, 0,15 га земельної ділянки та літню кухню і сарай (зблоковані) заповіла ОСОБА_1 , 1970 року народження.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , а ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Актом обстеження дворогосподарства від 21.09.2023 стверджено, що на підставі наявних документів (будівельний паспорт №1-заб. від 05.05.1987, дозвіл на право виконання будівельних робіт, рішення Тячівської районної ради №79 від 25.04.1987, паспорт на забудову земельної ділянки № НОМЕР_1 від 04.06.1987, державний акт на право приватної власності на землю серії ЗК-011 №03697 від 19.05.1997), а також враховуючи свідчення сусідів ОСОБА_6 , мешканця АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 , мешканця АДРЕСА_2 , встановлено, що житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , був побудований у 1987 році гр. ОСОБА_3 . Власником (забудовником) житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 та власником земельної ділянки площею 0,49 га по АДРЕСА_1 був гр. ОСОБА_3 . ОСОБА_3 постійно проживав за адресою АДРЕСА_1 з часу будівництва будинку з 1987 року до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Тячівського районного суду від 20.01.2014 визначено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 додатковий трьохмісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

12 лютого 2014 року ОСОБА_2 подала до Тячівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , на підставі чого була заведена спадкова справа №340/2012.

Чоловік позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 .

У травні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до Тячівської державної нотаріальної контори з метою оформлення своїх спадкових прав на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Державний нотаріус Тячівської державної нотаріальної контори 08.05.2023 звернувся із запитом до уповноваженого органу про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки № 1 загальною площею 0,49 га, розташованої на території Вільховецько-Лазівської сільської ради, що належала померлому ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЗК-011 №03697 від 19.05.1997 та витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку.

На підставі зазначеного запиту, кваліфікованим інженером-землевпорядником ФОП ОСОБА_8 було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що належала померлому ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЗК-011 № 03697 від 19.05.1997, а саме технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Однак, рішенням державного кадастрового реєстратора відділу № 1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Київській області № В-023 від 29.05.2023 було відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у зв`язку з перетином ділянки з земельною ділянкою з кадастровим номером :05:001:0077, площа співпадає на 78,5765%.

Під час з`ясування підстав відмови у здійсненні реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі було встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :05:001:0077, площею 0,2359 га, розташована за адресою АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка), була зареєстрована у державному земельному кадастрі на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробленої ТОВ «Моя Земля» на замовлення відповідача ОСОБА_1 .

Також було встановлено, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрував на своє ім`я право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 61444184 від 09.11.2021, виданого державним реєстратором Хустської міської ради Пацканом В.С., за відповідачем ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на 1/1 (одну цілу) частину житлового будинку загальною площею 44,7 кв. м, житловою площею 15,4 кв. м та одну житлову кімнату, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначені обставини стверджуються витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №283580739 від 09.11.2021.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно з ч.1-3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з ч. 5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 523/3522/16-ц.

Таким чином, виходячи із зазначених вимог спадкового права, спадкове майно після смерті ОСОБА_3 , а саме, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та присадибна земельна ділянка площею 0,49 га на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЗК-011 №03697 від 19.05.1997, належить позивачці ОСОБА_2 , як спадкоємниці померлого, з моменту відкриття спадщини, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає реєстрації.

Державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення (пункт 2 частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

У відповідності до частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Крім того, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції.

Так, відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»(у редакції, чинній з 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. (Постанова Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 711/7983/17).

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відтак, слід дійти висновку про те, що на момент реєстрації за відповідачем ОСОБА_1 права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , правова підстава для такої реєстрації була відсутня, оскільки права власності на вказаний будинок відповідач не набував з жодних підстав, встановлених законодавством.

На момент реєстрації за відповідачем ОСОБА_1 права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , у нього були відсутні будь-які правовстановлюючі документи на підтвердження набуття ним права власності на вказаний житловий будинок, на підставі яких могла бути вчинена державна реєстрація такого права.

Виписка з погосподарської книги №1834 від 21.09.2021, видана виконавчим комітетом Вільховецької сільської ради, яка зазначена як підстава для державної реєстрації права власності, не може бути підставою для реєстрації за відповідачем права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , оскільки відповідач не будував (не створював) зазначений житловий будинок, не був власником (користувачем) земельної ділянки, права власності на вказаний житловий будинок іншим, визначеним законодавством, способом не набував.

Відтак, державна реєстрація права власності на спірний об`єкт нерухомого майна на підставі виписки з погосподарської книги № 1834 від 21.09.2021, була проведена всупереч вимогам чинного законодавства, а тому наявні підстави для скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію за відповідачем ОСОБА_1 права власності на зазначений житловий будинок.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 03 червня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та підготовче судове засідання призначено на 04 липня 2024 року з викликом сторін, яке було неодноразово відкладено, востаннє на 20 березня 2025 року.

Представник відповідача у встановлений строк подав відзив на позовну заяву в якому позов не визнав посилаючись на те, що позов пред`явлений до неналежного відповідача, що є підставою для відмови у позові.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 20 березня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 07 травня 2025 року, яке було відкладено на 16 травня 2025 року.

Під час судового розгляду представник позивачки ОСОБА_2 адвокат Рішко П.М. у підтримання позовних вимог посилався на обставини, викладені у позові.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Козін А.В. заперечував щодо задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі, який зареєстровано 21 січня 1954 року виконкомом Добрянської сільської ради Тячівського району про що складено актовий запис № 1 (а. с. 11).

Із будівельного паспорта № 1-заб. від 25.05.1987, дозволу на право виконання будівельних робіт, рішення Тячівської районної ради № 79 від 25.04.1987, паспорту на забудову земельної ділянки № НОМЕР_1 від 04.06.1987 відомо, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 здійснили будівництво житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 (а. с. 12-13, 14-15, 16-17, 18-22 ).

Із державного акта на право приватної власності на землю серії ЗК-011 № 03697 від 19.05.1997 видно, що ОСОБА_3 , який проживає у АДРЕСА_1 на підставі рішення ХІІІ сесії В. Лазівської сільської ради народних депутатів від 09 лютого 1994 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,49 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Вільхівсько-Лазівської сільської ради та йому земельну ділянку № НОМЕР_2 площею 0,49 га, з яких 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, 0,24 га для ведення особистого підсобного господарства, та земельну ділянку № НОМЕР_3 площею 0,37 га для ведення особистого підсобного господарства (а. с. 23).

Із виписки з погосподарської книги від 19.09.2023 № 1219 відомо, що забудовником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 та головою дворогосподарства був ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , житловий будинок одноповерховий, побудований у 1987 році (а. с. 31).

Із заповіту, складеного 10 січня 2008 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Вільховецько-Лазівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, зареєстрованого в реєстрі за №1 видно, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_1 , склав заповіт, яким на випадок своєї смерті зробив наступне розпорядження - все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося і все те, що на день смерті буде йому належати, і на що за законом він матиме право, заповів ОСОБА_5 , 1979 року народження, та ОСОБА_2 , 1983 року народження; а 0,15 га земельної ділянки та літню кухню і сарай (зблоковані) заповів ОСОБА_1 , 1970 року народження (а. с. 9).

Із заповіту, складеного 10 січня 2008 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Вільховецько-Лазівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, зареєстрованого в реєстрі за № 2, видно, що ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробила наступне розпорядження - все її майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося і все те, що на день смерті буде їй належати, і на що за законом вона матиме право, заповіла ОСОБА_5 , 1979 року народження, та ОСОБА_2 , 1983 року народження, а 0,15 га земельної ділянки та літню кухню і сарай (зблоковані) заповіла ОСОБА_1 , 1970 року народження (а. с. 10).

Із свідоцтв про смерть видно, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , а ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 (а. с. 34, 35).

Із акта обстеження дворогосподарства від 21.09.2023 відомо, що на підставі будівельного паспорту № НОМЕР_4 . від 05.05.1987, дозволу на право виконання будівельних робіт, рішення Тячівської районної ради №79 від 25.04.1987, паспорту на забудову земельної ділянки № НОМЕР_1 від 04.06.1987, державного акта на право приватної власності на землю серії ЗК-011 №03697 від 19.05.1997, а також враховуючи свідчення сусідів ОСОБА_6 , мешканця АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 , мешканця АДРЕСА_2 , встановлено, що житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , був побудований у 1987 році гр. ОСОБА_3 . Власником (забудовником) житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 та власником земельної ділянки площею 0,49 га по АДРЕСА_1 був гр. ОСОБА_3 . ОСОБА_3 постійно проживав за адресою АДРЕСА_1 з часу будівництва будинку з 1987 року до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 33).

Рішенням Тячівського районного суду від 20.01.2014 визначено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , додатковий трьохмісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 36).

Із свідоцтва про одруження відомо, що ОСОБА_5 і ОСОБА_9 зареєстрували свій шлюб 27 березня 2003 року про що відділом реєстрації актів громадянського стану Білгород-Дністровського міського управління юстиції Одеської області складено актовий запис № 81 і після реєстрації шлюбу подружжю присвоєно прізвище ОСОБА_10 ( а.с.40).

Із свідоцтва про смерть відомо, що ОСОБА_5 , котрий був чоловіком позивачки, помер ІНФОРМАЦІЯ_8 (а. с. 39).

Із заяви на прийняття спадщини за заповітом та витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі відомо, що ОСОБА_2 , 12 лютого 2014 року звернулася до Тячівської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , на підставі чого була заведена спадкова справа №340/2012 (а. с. 37, 38).

У травні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до Тячівської державної нотаріальної контори з метою оформлення свої спадкових прав на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 , шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Державний нотаріус Тячівської державної нотаріальної контори 08.05.2023 звернувся із запитом до уповноваженого органу про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки № 1 загальною площею 0,49 га, розташованої на території Вільховецько-Лазівської сільської ради, що належала померлому ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЗК-011 №03697 від 19.05.1997 та витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. 41).

На підставі зазначеного запиту, кваліфікованим інженером-землевпорядником ФОП ОСОБА_8 виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що належала померлому ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЗК-011 № 03697 від 19.05.1997, а саме технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( а.с. 42-75)

Рішенням державного кадастрового реєстратора відділу № 1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Київській області № В-023 від 29.05.2023 відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у зв`язку з перетином ділянки з земельною ділянкою з кадастровим номером :05:001:0077, площа співпадає на 78,5765% (а. с. 76).

Так, на підставі даних, наявних у Державному земельному кадастрі встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :05:001:0077, площею 0,2359 га, розташована за адресою АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка), була зареєстрована у державному земельному кадастрі на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробленої ТОВ «Моя Земля» на замовлення відповідача ОСОБА_1 (а. с. 77-83).

Із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №283580739 від 09.11.2021 відомо, що держаним реєстратором виконавчого комітету Хустської міської ради Пацканом Василем Степановичем, на підставі технічного паспорту, серія та номер Т101:7726-6894-5419-5933, виданого 05.10.2021, виписки із погосподарської книги № 1839, виданої виконавчим комітетом Вільховецької сільської ради 21.09.2021, зареєстровано на праві приватної власності в цілому за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок загальною площею 44,7 кв. м, житловою площею 15,4 кв. м та одну житлову кімнату, за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 84).

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частин 1-4 ст. 12 цього ж Кодексу, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. ч.1 та 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Положеннями п. 6 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 року №1127, передбачено, що державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса.

Статтею 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Підстави для державної реєстрації прав визначені ч.1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У відповідності до п.4 ч.1 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація проводиться в такому порядку, зокрема - перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

У відповідності до частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Крім того, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції.

Так, відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній з 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, на даний час способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав (Постанова Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 711/7983/17).

Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Виходячи з встановлених обставин справи слід дійти висновку про те, що на момент реєстрації за відповідачем ОСОБА_1 права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , правова підстава для такої реєстрації була відсутня, оскільки права власності на вказаний будинок відповідач не набував з жодних підстав, встановлених законодавством.

На момент реєстрації за відповідачем ОСОБА_1 права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , у нього були відсутні будь-які правовстановлюючі документи на підтвердження набуття ним права власності на вказаний житловий будинок, на підставі яких могла бути вчинена державна реєстрація такого права.

Виписка з погосподарської книги №1834 від 21.09.2021, яка видана виконавчим комітетом Вільховецької сільської ради, що зазначена як підстава для державної реєстрації права власності, не може бути підставою для реєстрації за відповідачем права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , оскільки відповідач не будував (не створював) зазначений житловий будинок, не був власником (користувачем) земельної ділянки, право власності на вказаний житловий будинок іншим, визначеним законодавством, способом, не набув.

Відтак, державна реєстрація права власності на спірний об`єкт нерухомого майна на підставі виписки з погосподарської книги №1834 від 21.09.2021, проведена всупереч вимогам чинного законодавства, а тому наявні підстави для скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію за відповідачем ОСОБА_1 права власності на зазначений житловий будинок.

Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачене право на звернення до суду за захистом свого права і встановлені способи захисту, серед яких є визнання права, а також відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно статей 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315 сво 18) зроблено висновок про те, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації своїх прав та передбаченого договором та/або законом виконання своїх зобов`язань.

Ураховуючи наведене, а також те, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрував за собою право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , за відсутності правових підстав для цього, оскільки зазначений житловий будинок збудований його батьком ОСОБА_3 , та при наявності заповіту ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_2 , вбачається, що відповідач діяв недобросовісно, з порушенням спадкових прав позивачки ОСОБА_2 .

Що стосується посилання представника відповідача про те, що позов пред`явлено не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом слід зазначити, що державний реєстратор не є належним відповідачем у справі про скасування рішення про державну реєстрацію права на нерухоме майно (постанова КЦС ВС від 07 липня 2021 року у справі № 369/14294/17).

Також, у постанові від 19 грудня 2022 року у справі № 359/3951/17 Верховний Суд надав правову оцінку належності відповідача у спорі про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Верховний Суд, зокрема, зауважив, що державна реєстрація прав проводиться державним реєстратором не з власної ініціативи, а на підставі відповідної заяви, поданої зацікавленою особою. Відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із задоволенням позову повністю, необхідно із відповідача у користь позивачки стягнути судові витрати в сумі 1 211,20 грн., пов`язані зі сплатою судового збору, що підтверджені квитанцією (а. с. 1).

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Скасувати рішення державного реєстратора Хустської міської ради Пацкана Василя Степановича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 61444184 ід 09 листопада 2021 року, згідно якого за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 1/1 (одну цілу) частину житлового будинку загальною площею 44,7 кв.м, житловою площею 15,4 кв.м на одну житлову кімнату, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивачка:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Представник позивачки: ОСОБА_11 , АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6 .

Представник відповідача: ОСОБА_12 , АДРЕСА_5 .

Повне рішення складено 16 травня 2025 року.

Суддя Л.Р.Сас