Номер провадження№ 2/545/850/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2025 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Лук`яненко С.А.,

за участю представника відповідача Григорьєва І.В.,

секретар судового засідання Пальчук Е.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа - Первинна профспілкова організація Виробничого підрозділу «Локомотивне депо Харків-Сортувальний» регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» Вільної профспілки Південної залізниці про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа - Первинна профспілкова організація Виробничого підрозділу «Локомотивне депо Харків-Сортувальний» регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» Вільної профспілки Південної залізниці, в якому просить суд визнати незаконним та скасувати наказ №87/ОС від 09.12.2021р. про відсторонення ОСОБА_1 09.12.2021р. від роботи помічника машиніста електровозу; зобов`язати відповідача виплатити на його користь невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від виконання посадових обов`язків помічника машиніста електровозу з 09.12.2021р. по день поновлення на роботі, з урахуванням, що година праці коштує - 132 грн. 42 копійок.

В обґрунтування своєї позовної заяви зазначив, що він працює помічником машиніста електровозу з 08.05.2018 року у виробничому підрозділі «Локомотивне депо Харків-Сортувальний» регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця».

25.11.2021 року роботодавець надав позивачу повідомлення, згідно до якого він повинен не пізніше 09.12.2021 року надати документи, які б підтверджували вакцинацію від COVID-19 однією чи декількома дозами вакцин, або висновки лікаря щодо наявності протипоказань до проведення профілактичних щеплень COVID-19, форма 028-1/о. Разом з тим роботодавець зазначив, що згідно наказу МОЗ України від 01.11.2021 року №2393, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 08.11.2021 року за №1452/37074, розширено перелік професій, для яких щеплення проти COVID-19 є обов`язковими, відповідні зміни внесені до наказу МОЗ України №2153 від 04.10.2021 року. З даним повідомленням позивач ОСОБА_1 не погодився, вказавши, що вищевказаний наказ МОЗ України порушує його конституційні права. При цьому роботодавець не надав можливість позивачу повторно пройти медичний огляд, із збереженням середньомісячної заробітної плати та місця роботи, згідно якого лікарська комісія визначила б чи необхідно ОСОБА_2 проводити вакцинацію та ревакцинацію за станом здоров`я. У зв`язку з даною ситуацією профком ВППЗ звернувся з відкритим листом до Голови управління АТ «Укрзалізниця» Камишіна О.М., в якому намагались обгрунтувати можливі протизаконні дії та пропонували в найкоротший термін провести засідання з усіма представниками профспілок та вирішити питання щодо вакцинації найманих працівників.

Незважаючи на неодноразові звернення профкому Вільної профспілки Південної залізниці до Голови управління АТ «Українська залізниця» Камишіна О.М., 10.12.2021 року ОСОБА_1 було надано наказ №87/ОС від 09.12.2021 року про відсторонення останнього від роботи, починаючи з 09.12.2021 року, без збереження заробітної плати. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд визнати незаконним та скасувати наказ №87/ОС від 09.12.2021 року про відсторонення його від роботи помічника машиніста електровозу та зобов`язати відповідача виплатити невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від виконання посадових обов`язків помічника машиніста електровозу з 09.12.2021 року по день поновлення його на роботі, з урахуванням, що година праці коштує 132 грн. 42 коп.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 31.12.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначене судове засідання.

З витягу до акту приймання-передавання справ та речових доказів Харківського районного суду Харківської області від 01.04.2022 року вбачається, що на виконання розпорядження голови Верховного Суду від 08.03.2022 за № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» та Закону України «Про внесення змін до частини 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» щодо визначення територіальної підсудності судових справ» від 03.03.2022 №2112-ІХ, якими змінено територіальну підсудність справ, зазначену справу 01.04.2022 року передано до Полтавського районного суду Полтавської області.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 15.09.2023 року зазначену цивільну справу прийнято у провадження і призначене судове засідання.

Від представників відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» подано письмові пояснення, в яких вони зазначили наступне. Позивач ОСОБА_2 працює на посаді помічника машиніста електровоза на виробничому підрозділі «Локомотивне депо Харків-Сортувальний» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця». Дана посада входить до складу локомотивної бригади, яка призначена для керування та обслуговування електровозів, тепловозів (моторвагонного рухомого складу). Згідно п.3.4 «Інструкції локомотивній бригаді» №ЦТ-0106, затвердженої наказом «Укрзалізниці» 22 листопада 2004 №876/ЦЗ, локомотивна бригада в складі машиніста електровоза та помічника машиніста електровоза перед кожною поїздкою повинні проходити передрейсові медичні огляди в медпункті локомотивного депо та інструктажі з безпеки руху та охорони праці, знайомитись під розпис з документами безпеки руху в кімнаті інструктажів цеху експлуатації, при цьому спілкуючись з черговим по депо, нарядником локомотивних бригад та з іншими локомотивними бригадами, які прийшли на роботу та в кінці поїздки для здачі локомотива. Під час випробування гальм також має місце контакт з працівниками вагонного господарства, згідно п. 9.2.4 «Інструкції № ЦТ-ЦВ-ЦЛ-0015 з експлуатації гальм рухомого складу на залізницях України», затвердженого наказом Укрзалізниці № 264-Ц від 28.10.1997.

Під час отримання проїзних документів (попередження, документи на склад поїзда) локомотивна бригада контактувала з черговим по станції або оператором при черговому по станції, згідно п.17.11 «Інструкції ЦД-0058 з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України», затвердженої наказом Мінтрансу за зв`язку №507 від 31.08.2005 року, а також з іншими працівниками АТ «Укрзалізниця». В середньому за одну поїздку помічник машиніста електровоза контактує не менше ніж з 15 особами, працівниками АТ «Укрзалізниця», що могло спричинити поширенню коронавірусної інфекції серед працівників АТ «Укрзалізниця». Таким чином професія «помічник машиніста» не передбачає можливості дистанційної/надомної форми організації праці. Свої робочі обов?язки помічник машиніста може та зобов?язаний виконувати тільки на робочому місці, та саме з причини необхідності соціального контакту з великою кількістю осіб при виконанні своїх робочих обов?язків збільшується вірогідність зараження COVID-19. Зважаючи на характер виконуваних позивачем трудових обов?язків існувала об?єктивна необхідність під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми. Саме тому існувала нагальна потреба у відстороненні позивача від роботи. Відтак, відсторонення від роботи позивача відбулось з чітким дотриманням вимог чинного законодавства, в зв?язку з чим його позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Позивачем ОСОБА_1 на адресу суду було подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить: визнати та скасувати наказ №87/ОС від 09.12.2021 року про відсторонення його від роботи помічника машиніста електровозу з 09.12.2021 року; зобов`язати відповідача виплатити на користь позивача невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від виконання посадових обов`язків помічника машиніста електровозу з 09.12.2021 року по 05.04.2022 року в розмірі 92174,90 гривень, оскільки з 17.11.2023 року він був допущений до роботи.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 01.03.2024 року справу було передано за підсудністю до Харківського районного суду Харківської області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищевказану цивільну справу передано в провадження суді ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 30.04.2024 року цивільну справу прийнято до провадження і призначено проведення судового засідання з викликом сторін.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився про дату та час судового засідання повідомлений своєчасно та належним чином. На адресу суду подав клопотання, в якому просить проводити розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача Григорьєв І.В. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову повністю, при розгляді справи прийняти доводи, викладенні в письмових поясненнях, які містяться в матеріалах справи.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог до судового засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином. Причини неявки суду не відомі, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду не надходило.

Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 08.05.2018 року працює на посаді помічника машиніста електровоза у Виробничому підрозділі «Локомотивне депо Харків-Сортувальний» регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» , що підтверджується записами в його трудовій книжці.

Наказом № 876/ТЧ від 16.11.2021 організовано ознайомлення в термін з 16.11.2021 року по 08.12.2021 року працівників виробничого підрозділу «Локомотивне депо Харків-Сортувальний», які не щепляться проти COVID-19 протягом цього періоду, мають бути відсторонені від роботи без збереження заробітної плати відповідно до ст.12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб». Додатками до наказу додано акт від 17.11.2021 року, згідно до якого ОСОБА_1 відмовився від ознайомлення та підпису наказу №876/ТЧ від 16.11.2021 року «Про ознайомлення з наказом МОЗ працівників локомотивного депо Харків-Сортувальний».

Згідно з наказом № 87/ОС від 09.12.2021 «Про відсторонення від роботи» ОСОБА_1 , помічника машиніста електровоза локомотивні бригади, було відсторонено від роботи 09.12.2021 року, починаючи з 10-00, як особу, що ухиляється від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2, та не надала медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації та не пред`явила електронний COVID сертифікат про одужання з мобільного застосунку «Дія» (з визначеним терміном дії), до моменту усунення причин відсторонення.

Підставою зазначено повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 від 25.11.2021 року у відповідності до наказу МОЗ №2393 від 01.11.2021 року та телеграми начальника структурного підрозділу «Служба локомотивного господарства» регіональної філії «Південна залізниця» Майорова І.В. № Т-01-12/4090 від 19.11.2021 року та акт ухилення ОСОБА_1 від обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19 від 08.12.2021 року.

З даним наказом позивач ознайомився 10.12.2021, вказавши, що не згоден з даним наказом.

У поданому до суду позові позивач оскаржує саме цей наказ, та саме з тих підстав, які в ньому зазначені.

Наказом № 20/ОС від 04.04.2022 року ОСОБА_1 помічника машиніста електровозу локомотивних бригад допущено до роботи з 05.04.2022 року.

Надаючи правову оцінку встановленим фактам, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 1 Конституції Україна (далі - Конституція) Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується (частина перша статті 43 Конституції України). За змістом частини другої цієї статті держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом (частина четверта вказаної статті).

Частиною першою статті 46 КЗпП України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі:

- появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння;

- відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони;

- в інших випадках, передбачених законодавством.

Наказом МОЗ від 25 лютого 2020 року № 521 внесено зміни до Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб, затвердженого наказом МОЗ від 19 липня 1995 року № 133, доповнено розділ «Особливо небезпечні інфекційні хвороби» пунктом 39, де зазначено COVID-19.

11 березня 2020 року у зв`язку з масштабами поширення SARS-CoV-2 ВОЗ офіційно визнала пандемію COVID-19.

Постановою від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (далі - Постанова № 211), Кабінет Міністрів України у межах усієї території України встановив карантин на період із 12 березня до 03 квітня 2020 року, заборонивши: відвідування закладів освіти її здобувачами; проведення всіх масових заходів, у яких бере участь понад 200 осіб, крім заходів, необхідних для забезпечення роботи органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Спортивні заходи дозволялося проводити без участі глядачів (уболівальників).

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2020 року № 215 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211» назву і текст Постанови № 211 викладено в новій редакції. У подальшому, з огляду на незадовільну ситуацію з поширюваністю коронавірусної інфекції, постановами Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392, від 22 липня 2020 року № 641, від 09 грудня 2020 року № 1236, від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405, від 16 квітня 2021 року № 611, від 11 серпня 2021 року № 855, від 22 вересня 2021 року № 981, від 15 грудня 2021 року № 1336, від 23 лютого 2022 року № 229, від 27 травня 2022 року № 630, від 19 серпня 2022 року № 928, від 23 грудня 2022 року № 1423, від 25 квітня 2023 року № 383 карантин неодноразово продовжувався (останнього разу - до 30 червня 2023 року). Наведені постанови встановлювали низку карантинних заходів та обмежень, суворість яких визначалася з огляду на епідемічну ситуацію в державі та її окремих регіонах.

Згідно з пунктами «б», «г» статті 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» (далі - Закон № 2801-XII) громадяни України зобов`язані у передбачений законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення, виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством про охорону здоров`я.

Закон України № 1645-ІІІ «Про захист населення від інфекційних хвороб» визначає правові, організаційні та фінансові засади діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, спрямованої на запобігання виникненню і поширенню інфекційних хвороб людини, локалізацію та ліквідацію їх спалахів та епідемій, встановлює права, обов`язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері захисту населення від інфекційних хвороб.

Стаття 11 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» визначає, що організація та проведення медичних оглядів і обстежень, профілактичних щеплень, гігієнічного виховання та навчання громадян, інших заходів, передбачених санітарно-гігієнічними та санітарно-протиепідемічними правилами і нормами, у межах встановлених законом повноважень покладаються на органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, органи державної санітарно-епідеміологічної служби, заклади охорони здоров`я, підприємства, установи та організації незалежно від форм власності, а також на громадян.

Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт, що прямо визначено положеннями ч.2 ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб».

Разом з тим, ч.3 ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» встановлено, що в разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями.

Згідно ч.6 ст.12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» профілактичні щеплення проводяться після медичного огляду особи в разі відсутності у неї відповідних медичних протипоказань.

Поширення коронавірусної хвороби COVID-19 в Україні зумовлювало нагальну потребу вжиття державою певних обмежувальних заходів, пов`язаних, зокрема, із втручанням у право на повагу до приватного життя, для захисту здоров`я населення від хвороби, яка може становити серйозну небезпеку, а саме: для запобігання подальшому її поширенню, попередження важких ускладнень у хворих на COVID-19, мінімізації серед них кількості летальних випадків. Така мета відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції є легітимною.

Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я (речення третє частини другої статті 12 Закону «Про захист населення від інфекційних хвороб»).

Встановивши обов`язковість щеплення проти COVID-19 для окремих категорій працівників як умову продовження виконання ними трудових обов`язків, держава намагалася досягнути цієї мети (пункт 13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року).

Наказом МОЗ від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі - Перелік № 2153). У первинній редакції до цього Переліку увійшли: працівники центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83 «Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави» затверджено Перелік об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави (далі - Перелік № 83), до якого віднесено, зокрема АТ «Українська залізниця».

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1096 доповнено постанову Кабінету Міністрів України № 1236 новим пунктом 41-6, відповідно до якого керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій доручено забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком № 2153;

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я;

3) взяття до відома, що на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 КЗпП України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»;

- відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються;

- строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Питання відсторонення від роботи додатково регламентовано в Законі України від 24 лютого 1994 року № 4004-XII «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» (далі - Закон № 4004-XII) та Інструкції про порядок внесення подання про відсторонення осіб від роботи або іншої діяльності, затвердженої наказом МОЗ від 14 квітня 1995 року № 66 (далі - Інструкція № 66).

Відповідно до пункту 2.3 Інструкції № 66 з урахуванням змін, внесених наказом МОЗ від 30 серпня 2011 року № 544, подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності - це письмовий організаційно-розпорядчий документ Державної санітарно-епідеміологічної служби України, який зобов`язує роботодавців у встановлений термін усунути від роботи або іншої діяльності зазначених у поданні осіб.

Згідно з підпунктом 1.2.5 пункту 1.2 Інструкції № 66 особами, які відмовляються або ухиляються від профілактичних щеплень, визнаються громадяни та неповнолітні діти, а також окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи, які необґрунтовано відмовились від профілактичного щеплення, передбаченого Календарем профілактичних щеплень в Україні, затвердженим наказом МОЗ від 16 вересня 2011 року № 59, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 року за № 1159/19897.

Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що положення абзацу 6 частини 1 статті 7 Закону № 4004-XII та Інструкції № 66 не охоплюють порядок відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою чи ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень для запобігання захворюванню на COVID-19. Обов`язки роботодавців щодо забезпечення епідеміологічного благополуччя населення визначені не тільки Законом № 4004-XII. Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1096 передбачено, що відсторонення працівників у межах відповідних заходів боротьби з пандемією COVID-19 керівник підприємства, установи, організації проводить відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ і частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу».

Отже, відсторонення від роботи (виконання робіт) певних категорій працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, було передбачене законом. Приписи законів України з приводу такого відсторонення є чіткими, зрозумілими та за дотримання визначеної в них процедури дозволяють працівникові розуміти наслідки його відмови або ухилення від такого щеплення за відсутності медичних протипоказань, виявлених за наслідками медичного огляду, проведеного до моменту відсторонення, а роботодавцеві дозволяють визначити порядок його дій щодо такого працівника (пункт 11 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21).

Разом з тим суд зазначає, що позивач працює помічником машиніста електровоза цеху у виробничому підрозділі «Локомотивне депо Харків-Сортувальний» регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» та належить до працівників, які підлягають обов`язковому профілактичному щепленню від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Оцінюючи виконувані позивачем трудові функції, суд враховує посадові обов`язки помічника машиніста, визначені «Інструкцією локомотивній бригаді» №ЦТ-0106.

Підпунктом 3.19.1 пункту 3.19 «Інструкції локомотивній бригаді» передбачено, що помічник машиніста зобов`язаний забезпечувати безпеку руху на основі ретельного виконання вимог ПТЕ, чинних нормативних актів (інструкцій, наказів, вказівок тощо).

Відповідно до підпункту 3.19.2 пункту 3.19 «Інструкції локомотивній бригаді» помічник машиніста зобов`язаний своєчасно та точно виконувати доручення машиніста щодо догляду за локомотивом (МВРС) і його технічним обслуговуванням, а також з контролю за станом поїзда, який обслуговує бригада, та зустрічного, вузлів та агрегатів локомотива (МВРС), закріплення локомотива (поїзда) від самовільного руху.

За змістом цієї Інструкції робота позивача пов`язана з безпосереднім контактом із іншими працівниками підприємства.

Щодо законності ненарахування заробітної плати впродовж строку відсторонення від роботи суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, тобто заробітна плата виплачується саме за виконану роботу.

Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово звільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством.

Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19. Водночас колективним та/або трудовим договором, рішенням роботодавця може бути передбачено інші умови.

З огляду на те, що за позивачем на період відсторонення зберігається робоче місце, трудовий договір не припинений, нарахування заробітної плати відновиться одразу після усунення робітником причин, що зумовили його відсторонення від роботи, та після його допуску до роботи (виконання робіт), отже, суд не встановив порушення права позивача на працю, передбаченого у статті 43 Конституції України.

Позивач не довів, а суд не встановив обставини та підстави для скасування наказу про відсторонення від роботи, тому відсутні і правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Аналогічний правовий висновок у подібних правовідносинах Верховний Суд виклав у постановах від 05 квітня 2023 року у справах № 208/10023/21 і № 295/16337/21, від 12 квітня 2023 року у справах № 685/1535/21 і № 344/19802/21, від 19 квітня 2023 року у справі № 607/22607/21.

За таких обставин суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 76-80, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа -Первинна профспілкова організація Виробничого підрозділу «Локомотивне депо Харків-Сортувальний" регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» Вільної профспілки Південної залізниці про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_1

Відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця», , місцезнаходження: м.Київ, вул.Єджи Гедройця, буд.5.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог первинна профспілкова організація Виробничого підрозділу «Локомотивне депо Харків-Сортувальний» регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» Вільної профспілки Південної залізниці, місце знаходження: м.Харків, вул.Залізнична, б.4-В, .

Повний текст рішення виготовлений 12 травня 2025 року.

Суддя С.А.Лук`яненко