СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/24000/23

пр. № 2/759/260/25

05 травня 2025 року головуючого судді: Петренко Н.О.

за участю секретаря судових засідань Ганнисика А.А.

представника позивача Філатової Т.М.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ :

І. Зміст позовних вимог.

26.06.2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики від 14.12.2021 р. у розмірі 550000,00 доларів США.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 14 грудня 2021 року між ним та відповідачем було укладено договір безвідсоткової позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу в позику 883 998,00 доларів США зі строком повернення до 14 грудня 2022 року. 11 серпня 2022 року відповідачем було частково повернуто суму позики у розмірі 383 998,00 доларів США. За домовленістю сторін, решту суми у розмірі 500 000,00 доларів США відповідач зобов`язався повернути у строк, визначений договором

Крім того, позивач стверджував, що 16 серпня 2022 року він передав відповідачу додатково 50 000,00 доларів США, що підтверджується розпискою відповідача, з зобов`язанням повернути зазначену суму не пізніше 14 грудня 2022 року разом з рештою суми за основним договором позики.

Позивач вказував, що станом на дату подання позовної заяви відповідач свої зобов`язання щодо повернення заборгованості не виконав. Просить позов задовольнити.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва Журибеди О.М. від 30.06.2023 р. відкрито провадження у справі № 759/11815/23, вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва Журибеди О.М. від 22.11.2023 року провадження у справі закрите.

Постановою Київського апеляційного суду від 25.01.2024 року ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 22.11.2023 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.02.2024 року визначено суддю Святошинського районного суду м. Києва Твердохліб Ю.О., справу передано судді 08.02.2024 року.

Ухвалою судді Святошинського районного суду м.Києва Твердохліб Ю.О. від 09.02.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 11.04.2024р. об`єднано в одне провадження цивільну справу № 759/11815/23 (2/759/2161/24) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики та цивільну справу справу № 759/24000/23 (2/759/6222/23) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, передавши справу на розгляд судді, який раніше відкрив провадження у справі (№759/24000/23 (2/759/6222/23).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва (справа № 759/24000/23) від 03.06.2024р. відведено суддю Святошинського районного суду м. Києва Єросову І.Ю. від розгляду цивільної справи за об`єднаними в одне провадження та передано на новий розподіл.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.06.2024р. справу № 759/24000/23 визначено судді Петренко Н.О.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14.06.2024р. прийнято до провадження судді Петренко Н.О. об`єднані матеріали цивільної справи №759/24000/23 (пр.№2/759/21103/24) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики та відкрито провадження у вказаній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.10.2024 року закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16.12.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про повернення до стадії підготовчого засідання та залишено без розгляду вимоги в частині щодо стягнення позики у розмірі 811 602,00 грн за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 .

ІІІ. Позиції учасників судового провадження.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовну заяву та просила її задовольнити.

Представник відповідача в письмових поясненнях заперечувала проти позовних вимог, посилаючись на те, що розписка від 16 серпня 2022 року не є частиною договору позики від 14 грудня 2021 року, а має окрему правову природу, а також на те, що між сторонами виникли правовідносини, які є змішаним договором, що містить елементи договору позики та договору підряду, і відповідач виконав свої зобов`язання за договорами підряду.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права,які підлягають застосуванню та мотиви суду,щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Судом встановлено, що 14 грудня 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір безвідсоткової позики, відповідно до п. 1 якого Позивач передав, а Відповідач отримав безпроцентну позику у розмірі 883 998,00 доларів США зі строком повернення до 14 грудня 2022 року. Факт передачі коштів підтверджується підписанням Договору.

11 серпня 2022 року відповідачем було частково повернуто позивачу 383 998,00 доларів США, що не заперечується позивачем.

16 серпня 2022 року ОСОБА_3 було власноручно складено розписку про отримання від ОСОБА_2 50 000,00 доларів США з зобов`язанням повернути їх не пізніше 14 грудня 2022 року.

Зі змісту вказаного документу боргової розписки, вбачається наявність між сторонами боргових зобов`язань у вигляді договору позики та вбачається факт передачі відповідної суми коштів від позичальника до позикодавця.

У відповідності із ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов?язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Щодо вимоги про стягнення 50 000,00 доларів США на підставі розписки від 16 серпня 2022 року, суд зазначає наступне.

Зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів не вбачається беззаперечних доказів того, що зазначена сума є частиною зобов`язань за договором позики від 14 грудня 2021 року. Окремої угоди щодо надання в позику 50 000,00 доларів США суду не надано, а розписка сама по собі не містить посилання на основний договір позики. За таких обставин, суд вважає недоведеним зв`язок між сумою, зазначеною в розписці, та умовами договору позики від 14 грудня 2021 року.

Щодо заперечень представника відповідача, суд зазначає наступне:

Аргумент про те, що розписка від 16 серпня 2022 року не є частиною договору позики від 14 грудня 2021 року, не спростовує факту наявності боргових зобов`язань відповідача перед позивачем. Розписка є окремим правочином, що підтверджує передачу в борг грошових коштів. Однак, у межах даної справи, суд розглядає вимоги, що випливають саме з договору позики від 14 грудня 2021 року.

Твердження про те, що між сторонами виник змішаний договір, який містить елементи договору підряду, є необґрунтованим. Договір позики від 14 грудня 2021 року чітко визначає своїм предметом передачу грошових коштів у позику. Посилання на договори підряду № 20/7-1 від 20 вересня 2021 року та № 11/7 від 11 травня 2021 року не змінюють правової природи договору позики. Умови договору позики не ставлять обов`язок повернення позики в залежність від виконання чи невиконання договорів підряду. Пункт 5 Договору позики передбачає можливість звільнення Позичальника від обов`язку повернення позики у разі належного виконання договорів підряду, але не робить самі договори підряду частиною договору позики.

Судом встановлено, що у матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази того, що відповідач повністю чи частково виконав свої зобов`язання за вказаним договором позики та повернув повністю або частково кошти саме за цим договором позики.

Оцінюючи належність, допустимість, а також достатній зв`язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що відповідач свої зобов`язання у встановлений сторонами строк по договору позики не виконав, борг за договором не повернув та будь-яких конкретних доказів на спростування доводів позовних вимог не надав.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку оскільки відповідач у встановлений договором строк не повернув позивачу залишок суми позики у розмірі 500 000,00 доларів США, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У задоволенні позовних вимог щодо стягнення 50 000,00 доларів США на підставі розписки слід відмовити, оскільки ці вимоги не є предметом розгляду в межах даної справи.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 13 420,00 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду, виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст. 1046, 1047, 1048 1049 ЦК України; ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 280, 354 ЦПК України

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ,( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) суму заборгованості за договором безвідсоткової позики від 14 грудня 2021 року у розмірі 500 000,00 USD (п?ятсот тисяч) доларів США 00 центів;

Стягнути з ОСОБА_3 ,( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 13 420,00 грн. (тринадцять тисяч чотириста двадцять) гривень 00

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя Н.О. Петренко