КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2/947/2933/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2025 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

за участю секретаря Матвієвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом

Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради

до ОСОБА_1

про стягнення надміру виплаченої суми допомоги

на проживання внутрішньо-переміщеної особи,

ВСТАНОВИВ:

16.04.2025 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплаченої суми допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам в розмірі 28000,00 грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що на обліку в управлінні соціального захисту населення в Київському районі Департаменту як внутрішньо переміщені особи перебуває ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З 01.08.2022 року ОСОБА_1 як внутрішньо переміщеній особі призначена допомога на проживання в розмірі 2000,00 грн. щомісячно.

Позивач вказує, що останньому за результатом перевірки особової справи відповідачки було встановлено, що ОСОБА_1 має у власності нерухоме майно, а саме - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 84,1 кв.м.

У зв`язку з чим, представник позивача вказує, що у відповідності до пп. 5 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 11.07.2023 року №709 «Деякі питання підтримки внутрішньо переміщених осіб», з 1 вересня 2023 року виплата допомоги припиняється внутрішньо переміщеним особам, , зазначеним у пункті 1 цієї постанови, якщо за результатами верифікації встановлено, що після набрання чинності цієї постанови внутрішньо переміщена особа має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташовані на територіях, не включених до переліку територій, або на територіях, включених до переліку територій, щодо яких визначено дату завершення бойових дій (дату припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації (крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що документально підтверджено органами місцевого самоврядування або за технічної можливості інформацією щодо житлових приміщень, внесених до Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації проти України, або житлового приміщення (частини житлового приміщення площею менш як 13,65 кв. метра на одного члена сім`ї).

У зв`язку з тим, що з 01.09.2023 року відповідачка втратила право на отримання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, остання у період з 01.09.2023 року по 31.10.2024 року отримувала допомогу на проживання неправомірно, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 28000,00 грн.

13.11.2024 року та 03.02.2025 року позивачем на адресу ОСОБА_1 були скеровані повідомлення про припинення надання соціальної допомоги переміщеним особам на проживання та повернення коштів із зазначенням розрахункового рахунку Держказначейської служби України.

Проте, як вказує позивач, у добровільному порядку ОСОБА_1 надміру виплачена їй сума коштів допомоги не повернута та не повертається.

Вказані обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу за вказаним позовом було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 23.04.2025 року було прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання з повідомленням сторін по справі.

У судове засідання призначене на 21.05.2025 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлені належним чином.

Однак, представник позивача 21.05.2025 року надала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить суд здійснювати розгляд справи без її участі.

Відповідачка 15.05.2025 року надала до суду заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутності.

Приймаючи подання сторонами по справі заяви про розгляд справи без їх участі у відповідності до ч.3 ст. 211 ЦПК України, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні призначеному 21.05.2025 року за відсутності сторін по справі на підставі наявних доказів в матеріалах справи.

Дослідивши та вивчивши документи наявні в матеріалах справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документована паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Заводським РВ ММУУМВС України в Миколаївській області 13 липня 2001 року та, починаючи з 28.02.1989 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

09.08.2022 року ОСОБА_1 , звернулась до Управління соціального захисту населення в Київському районі міста Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради з заявою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, в якій зазначила місце фактичного проживання/перебування адресу: АДРЕСА_3 .

Вказана заява містить інформацію про працевлаштування відповідачки, а також відомості про реєстраційний номер облікової картки платника податків, паспортні дані та інформацію щодо останнього зареєстрованого/задекларованого місця проживання останньої.

Підписавши заяву, відповідачка надала згоду на обробку, використання, зберігання та надання її персональних даних відповідно до Закону України «Про захист персональних даних».

Того ж дня, ОСОБА_1 підписала заяву про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, в якій зазначила номер банківського рахунку для виплати вказаної допомоги.

Рішенням Управління соціального захисту населення в Київському районі міста Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 15.08.2022 року ОСОБА_1 призначено суму допомоги на сім`ю в розмірі 2000,00 грн. починаючи з 01.08.2022 року .

З поданих до суду доказів вбачається, що під час перевірки органами соціального захисту населення особової справи ОСОБА_1 були встановлені наступні обставини.

У відповідності до отриманої позивачем інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу майнових прав, №КПИП-009798, виданого ТОВ «СТІКОН» 18.01.2017 року, додаткової угоди №ДСкД-081691, виданої ТОВ «СТІКОН» від 24.10.2017 року; додаткової угоди №ДСкД-086615, виданої ТОВ «СТІКОН» від 15.08.2018 року, додаткової угоди №ДСкД-086616, виданої ТОВ «СТІКОН» від 15.11.2018 року; акту прийому-передачі до договору купівлі-продажу майнових прав №КПИП-009798, №АПП-086618, виданий ТОВ «СТІКОН» від 22.11.2018 року, довідки №22-1, виданої ТОВ «СТІКОН» від 22.11.2018 року на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується наявною в матеріалах справи інформаційною довідкою №402687578 від 07.11.2024 року.

З вказаної довідки вбачається, що відповідачка є власницею квартири АДРЕСА_1 , загальна площа якої складає 84.1 кв.м., з яких житлова 33,8 кв.м.

За наслідком вказаної перевірки та встанолвених обставин, позивачем було встановлено про безпрідставне отримання відповідачкою наданої допомоги починаючи з 01.09.2023 року.

Відповідно до довідки Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про отримання допомоги від 11.03.2025 року за №795, ОСОБА_1 , як внутрішньо переміщеній особі за період з 01.09.2023 року по 31.10.2024 року була призначена і виплачена допомога на проживання внутрішньо переміщеним особам у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України №332 від 20.03.2022 року у загальному розмірі 28000,00 грн., з розрахунку 2000,00 грн. на місяць.

Повідомленням Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради №05/4769 від 13.11.2024 ОСОБА_1 повідомлено про припинення надання соціальної допомоги переміщеним особам на проживання та необхідність повернення коштів, отриманих в якості вказаної допомоги, в сумі 30000,00 грн. із зазначенням розрахункового рахунку Держказначейської служби України, за наслідком порушення п.7, п.п.5, Постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 року №332 «Надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» (в редакції від 11.07.2023 року).

03.02.2025 року Управлінням соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради за вих. №05/676 на адресу відповідачки скеровано повідомлення про припинення надання соціальної допомоги переміщеним особам на проживання та необхіднолсті повернення коштів, отриманих в якості вказаної допомоги починаючи з 01.09.2023 року, що становить в сумі 28000,00 грн.

Як зазначає позивач, відповідачкою в добровільному порядку отримані грошові кошти в якості соціальної допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, без належної на те підстави, в сумі 28000,00 грн. не повернуті, що стало підставою для звернення поповича до суду з даним позовом.

Механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам визначений Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332 (надалі Порядок).

Згідно з вказаним Порядком, в редакції станом на час звернення відповідачки за допомогою, допомога надається особам, які перемістились з відповідних вищевказаних територій.

Пунктом 5 Порядку у вказаній редакції встановлено, що внутрішньо переміщені особи несуть відповідальність за достовірність інформації, наданої для отримання допомоги.

Суд зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

У відповідності до п. 2 ст. 9 вказаного Закону, внутрішньо переміщена особа зобов`язана зокрема:

1) дотримуватися Конституції та законів України, інших актів законодавства;

3) повідомляти про зміну місця проживання структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за новим місцем проживання протягом 10 днів з дня прибуття до нового місця проживання.

У разі добровільного повернення до покинутого постійного місця проживання внутрішньо переміщена особа зобов`язана повідомити про це структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем отримання довідки не пізніш як за три дні до дня від`їзду;

4) у разі виявлення подання внутрішньо переміщеною особою завідомо неправдивих відомостей для отримання довідки про взяття на облік відшкодувати фактичні витрати, понесені за рахунок державного та місцевих бюджетів у результаті реалізації прав, передбачених цим Законом.

Внутрішньо переміщена особа зобов`язана виконувати інші обов`язки, визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до пп. 5 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 11.07.2023 року №709 «Деякі питання підтримки внутрішньо переміщених осіб», з 1 вересня 2023 року виплата допомоги припиняється внутрішньо переміщеним особам,зазначеним у пункті 1 цієї постанови, якщо за результатами верифікації встановлено, що після набрання чинності цієї постанови внутрішньо переміщена особа має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташовані на територіях, не включених до переліку територій, або на територіях, включених до переліку територій, щодо яких визначено дату завершення бойових дій (дату припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації (крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що документально підтверджено органами місцевого самоврядування або за технічної можливості інформацією щодо житлових приміщень, внесених до Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації проти України, або житлового приміщення (частини житлового приміщення площею менш як 13,65 кв. метра на одного члена сім`ї).

Згідно з пунктом 29 Порядку від 20.03.2022 № 332, у разі неправомірної або повторної виплати отримувачу допомоги за певний період суми такої виплаченої допомоги повертаються отримувачем добровільно або за вимогою органу соціального захисту населення.

Орган соціального захисту населення з моменту виявлення факту надміру перерахованої (виплаченої) допомоги визначає обсяг неправомірно або повторно отриманих коштів та протягом 30 робочих днів повідомляє про це уповноваженій особі або отримувачу шляхом надсилання повідомлення з використанням засобів поштового/ електронного зв`язку (із застосуванням засобів електронного сповіщення Єдиної системи (за технічної можливості)/засобами мобільного зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

Орган соціального захисту населення має право здійснити перерахунок надміру виплачених коштів допомоги отримувачу за рахунок наступних виплат.

У разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки орган соціального захисту населення вирішує питання про їх стягнення в судовому порядку.

Приймаючи вищевикладене судом встановлено, що відповідачка, отримала допомогу на проживання починаючи у період з 01.09.2023 року по 31.10.2024 року в загальному розмірі 28000,00 грн., саме як внутрішньо-переміщена особа у відповідності до Порядку від 20.03.2022 року за №332.

З урахуванням положень пп. 5 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 11.07.2023 року №709 «Деякі питання підтримки внутрішньо переміщених осіб», з 1 вересня 2023 року виплата допомоги припиняється внутрішньо переміщеним особам,зазначеним у пункті 1 цієї постанови, якщо за результатами верифікації встановлено, що після набрання чинності цієї постанови внутрішньо переміщена особа має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташовані на територіях, не включених до переліку територій, або на територіях, включених до переліку територій, щодо яких визначено дату завершення бойових дій (дату припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації (крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що документально підтверджено органами місцевого самоврядування або за технічної можливості інформацією щодо житлових приміщень, внесених до Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації проти України, або житлового приміщення (частини житлового приміщення площею менш як 13,65 кв. метра на одного члена сім`ї).

Як вбачається, позитвачем за наслідком вказаних змінг під час перевірки особової справи ОСОБА_1 було встановлено належність останній на праві власності нерухомого майна - квартира АДРЕСА_1 , загальна площа якої є більшою ніж передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2023 року №709 «Деякі питання підтримки внутрішньо переміщених осіб, що було підставою для припинення відповідачці виплата допомоги внутрішньо переміщеним особам починаючи з 01.09.2023 року.

Відповідачкою про зазначені обставини органи соціального захисту населення повідомлено не було, за наслідком чого останній було виплачено за період з 01.09.2023 року по 31.10.2024 року соціальну допомогу внутрішньо переміщеній особі у загальній сумі 28000,00 грн., без належних на те підстав.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала

Не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України).

Під час розгляду справи відповідачкою не оспорювались дії управління та рішення з припинення виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, винесеного на підставі вказаних обставин.

Також, судом не встановлено наявність будь-яких рахункових помилок при нарахуванні та виплаті допомоги ОСОБА_1 .

Судом приймається, що відповідачкою визнані заявлені позовні вимоги, а відтак доводи позивача, які знайшли підтвердження наданими належними і допустими доказами, є обгрунтованими та визнаними.

Ухвалюючи рішення суду в даній справі судом враховується, що згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зазначене положення кореспондується частиною 3 статтею 12 ЦПК України.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, а також враховуючи визнання відповідачкою позову, суд вважає позов Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради обґрунтованим, підлягаючим задоволенню, за наслідком чого з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає стягненню на користь Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради сума надміру виплаченої суми допомоги на проживання внутрішньо-переміщеної особи, за період з 01 вересня 2023 року по 31 жовтня 2024 року, у розмірі 28000 гривень 00 копійок.

Одночасно ухвалюючи рішення суду в цій справі, судом враховується, що у відповідності до усталеної практики Європейського суду справ людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи задоволення позову, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в сумі 3028 гривень 00 копійок.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 1-18, 76-89, 141, 206, 263-265, 274-279, 352, 354, ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (місцезнаходження: 65022, м. Одеса, вул. Косовська, 2-Д) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 ) про стягнення надміру виплаченої суми допомоги на проживання внутрішньо-переміщеної особи - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (місцезнаходження: 65074, м. Одеса, вул. Косовська, 2-Д, ) суму надміру виплаченої суми допомоги на проживання внутрішньо переміщеної особи, за період з 01 вересня 2023 року по 31 жовтня 2024 року, у розмірі 28000 (двадцять вісім тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (місцезнаходження: 65074, м. Одеса, вул. Косовська, 2-Д, ) у відшкодування витрат зі сплати судового збору - 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Л. В. Калініченко