Справа № 368/1732/23
Рішення

Іменем України

"30" квітня 2025 р. Кагарлицький районний суд Київської області

у складі: головуючого - судді Шевченко І.І.

за участю секретарів Кравець І.В. та Назаренко А.І.

представника позивачів адвоката Лабика Р.Р.

представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Воропая Р.М.

та представника відповідача в особі ТОВ «Обухівтранс» Сєдіна О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик в режимі відео конференції цивільну справу загального позовного провадження за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , представник позивачів ОСОБА_9 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Обухівтранс», ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог: ПрАТ «СК «Перша»» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, -

в с т а н о в и в:

представник позивача просить суд стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Обухівтранс» та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 : 488 857,15 грн. решти моральної шкоди завданої смертю сина внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Обухівтранс» та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 : 488 857,15 грн. решти моральної шкоди завданої смертю сина внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Обухівтранс» та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 : 488 857,15 грн. решти моральної шкоди завданої смертю чоловіка внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, 24 099,00 грн. в рахунок відшкодування по втраті годувальника за період з дати смерті годувальника по дату наступного судового засідання (03.06.2024 року) та щомісячно по 3 024,95 грн., починаючи з 03.06.2024 року до досягнення ОСОБА_8 чотирнадцяти років ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ); стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Обухівтранс» та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 , яка діє в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : 488 857,15 грн. решти моральної шкоди завданої смертю батька внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, 24 099,00 грн. в рахунок відшкодування по втраті годувальника за період з дати смерті годувальника по дату наступного судового засідання (03.06.2024 року) та щомісячно по 3 024,95 грн., починаючи з 03.06.2024 року до досягнення ОСОБА_5 вісімнадцяти років ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) або до закінчення навчання, але не більш як до досягнення нею двадцяти трьох років; стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Обухівтранс» та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 , яка діє в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 : 488 857,15 грн. решти моральної шкоди завданої смертю батька внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, 24 099,00 грн. в рахунок відшкодування по втраті годувальника за період з дати смерті годувальника по дату наступного судового засідання (03.06.2024 року) та щомісячно по 3 024,95 грн., починаючи з 03.06.2024 року до досягнення Дариною вісімнадцяти років ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) або до закінчення навчання, але не більш як до досягнення нею двадцяти трьох років; стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Обухівтранс» та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 , яка діє в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 : 488 857,15 грн. решти моральної шкоди завданої смертю батька внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, 24 099,00 грн. в рахунок відшкодування по втраті годувальника за період з дати смерті годувальника по дату наступного судового засідання (03.06.2024 року) та щомісячно по 3 024,95 грн., починаючи з 03.06.2024 року до досягнення ОСОБА_7 вісімнадцяти років ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ) або до закінчення навчання, але не більш як до досягнення нею двадцяти трьох років; стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Обухівтранс» та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 , яка діє в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 : 488 857,15 грн. решти моральної шкоди завданої смертю батька внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, 24 099,00 грн. в рахунок відшкодування по втраті годувальника за період з дати смерті годувальника по дату наступного судового засідання (03.06.2024 року) та щомісячно по 3 024,95 грн., починаючи з 03.06.2024 року до досягнення ОСОБА_8 вісімнадцяти років ( ІНФОРМАЦІЯ_9 ) або до закінчення навчання, але не більш як до досягнення нею двадцяти трьох років, обґрунтовуючи позов наступним.

25.09.2022 близько 19 години 45 хвилин, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , керуючи автобусом «Mercedes-Benz 711 D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Чумацький Шлях, в м. Обухів Київської області у напрямку м. Кагарлик, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_13 , який зі слів водія рухався по його смузі руху в попутному напрямку. В результаті ДТП пішохід ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження внаслідок яких загинув на місці.

За фактом ДТП Головним управлінням Національної поліції в Київській області матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000368.

Згідно з висновком експерта №321 від 28.11.2022, проведеного в рамках кримінального провадження №0000368: "При судово-медичній експертизі трупа гр. ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_11, виявлено: рану тім`яної ділянки голови, переломи кісток черепа, забій головного мозку, крововиливи під оболонки та у шлуночки головного мозку, перелом 7-го грудного хребця, забій нирок, садна на тілі. Смерть ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_11, настала від відкритої черепно-мозкової травми у вигляді рани тім`яної ділянки голови, переломів кісток черепа, забою головного мозку, крововиливів під оболонки та у шлуночки головного мозку. Між даною травмою та смертю прямий причинний зв`язок. Вказана черепно-мозкова травма відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. Виходячи з виявлених тілесних ушкоджень на трупі в момент первинного контакту автомобіля та постраждалого, останній знаходився у вертикальному положенні, звернений задньою поверхнею тіла до травмуючої сили. Судово-медичних даних, які б свідчили, рухався чи стояв ОСОБА_13 в цей момент, - немає".

Згідно з висновком експерта №СЕ-19/111-23/25213-ІТ від 29.05.2023, проведеного в рамках кримінального провадження №0000368: "Відповідно до слідової інформації, зафіксованої в схемі до протоколу огляду місця ДТП від 25.09.2022 року, швидкість руху автобуса "MERCEDES- BENZ 711D", д.р.н. НОМЕР_2 , перед початком гальмування становила: варіант-1: (70,02…73,61) км/год. (з урахуванням величини усталеного сповільнення автобуса при екстреному гальмуванні згідно табличних значень); варіант-2: (72,12….79,65) км/год. (з урахуванням виміряної величини усталеного сповільнення автобуса при екстреному гальмуванні згідно заданих вихідних даних). В даній дорожній обстановці, водій автобуса "MERCEDES- BENZ 711D", д.р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 повинен був керуватися вимогами пунктів: 12.2; 12.3; 12.4 ПДР України. В даній дорожній обстановці, водій ОСОБА_1 з моменту виникнення небезпеки для його руху: при розрахованій швидкості автобуса "MERCEDES- BENZ 719D" реєстраційний номер НОМЕР_2 , (вирішення питання 1), не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_13 шляхом застосування екстреного гальмування (таблиця ІІ); за умови його руху з допустимою швидкістю по умовам видимості, не мав би технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_13 шляхом застосування екстреного гальмування (таблиця IV); за умови його руху з максимально дозволеною швидкістю 50 км/год., мав би технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_13 шляхом застосування екстреного гальмування (таблиця V). В даній дорожній обстановці, в діях водія автобуса "MERCEDES- BENZ 719D" реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 експертом, з технічної точки зору: не вбачається невідповідностей вимогам пункту 12.3 ПДР України; вбачається невідповідності вимогам пункту 12.2 ПДР України, які не перебувають у причинному в зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди; вбачаються невідповідності вимогам пункту 12.4 ПДР України, які перебувають у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди. В даній дорожній обстановці, оцінка дій пішохода ОСОБА_13 не пов`язана з використанням спеціальних знань експерта, тому дане питання може бути вирішене органами досудового розслідування або судом самостійно на підставі вимог розділу 4 ПДР України тощо".

Станом на сьогодні досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000368, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тримає, та здійснюється Відділом розслідування злочинів у сфері транспорту Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області.

Вищевказані факти підтверджуються витягом з ЄРДР, протоколом огляду місця події, протоколом допиту свідка, потерпілої, висновками експертів та свідоцтвом про смерть потерпілого.

Проте, відповідно до ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

«Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини» (п.4 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки).

В результаті вищевказаного зіткнення та наслідків від нього у вигляді загибелі ОСОБА_13 , його близьким родичам, а саме батькові ОСОБА_2 , матері ОСОБА_3 , дружині ОСОБА_4 та дітям ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було завдано матеріальної та моральної шкоди, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідачів, у розмірі та з підстав викладених нижче.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних врегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004р.

Згідно пункту 21.1. статті 21 Закону №1961-IV, в редакції чинній на дату ДТП: «З урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування».

Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «Mercedes-Benz 711 D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок дії якого загинув ОСОБА_13 , була застрахована у ПРАТ "СК "ПЕРША", відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР209268617 (чинного на дату ДТП), що підтверджується витягом з Централізованої бази даних МТСБУ (копія витягу з Централізованої бази даних МТСБУ додається - відомості являються загальнодоступними та розміщені за посиланням: https://cbd.mtsbu.ua/MTSBU_Pages/Tree.aspx).

Відповідно до статті 22 Закону №1961-IV: «У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи».

Відповідно до частини 1 статті 35 Закону №1961-IV, в редакції чинній на дату ДТП: «Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування».

Керуючись вищевказаними положеннями Закону №1961-IV, 08.08.2023 року представник позивачів повідомив ПРАТ "СК "ПЕРША" про настання страхового випадку та звернувся, в порядку визначеному Законом №1961-IV, із заявами на виплату страхового відшкодування.

Серед заявлених позивачами до відшкодування вимог, містились:

11 142,85 грн. - в рахунок відшкодування моральної шкоди належної батькові потерпілого (відповідно до п 27.3. ст.27 Закону №1961-IV - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку (6500,00*12/7= 11'142,85 грн.));

11 142,85 грн. - в рахунок відшкодування моральної шкоди належної матері потерпілого (відповідно до п 27.3. ст.27 Закону №1961-IV - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку (6500,00*12/7= 11 142,85 грн.));

11 142,85 грн. - в рахунок відшкодування моральної шкоди належної дружині потерпілого (відповідно до п 27.3. ст.27 Закону №1961-IV - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку (6500,00*12/7= 11 142,85 грн.));

11 142,85 грн. - в рахунок відшкодування моральної шкоди належної дочці потерпілого, ОСОБА_5 (відповідно до п 27.3. ст.27 Закону №1961-IV - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку (6500,00*12/7= 11 142,85 грн.));

11 142,85 грн. - в рахунок відшкодування моральної шкоди належної дочці потерпілого, Дарині (відповідно до п 27.3. ст.27 Закону №1961-IV - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку (6500,00*12/7= 11 142,85 грн.));

11 142,85 грн. - в рахунок відшкодування моральної шкоди належної дочці потерпілого, ОСОБА_7 (відповідно до п 27.3. ст.27 Закону №1961-IV - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку (6500,00*12/7= 11 142,85 грн.));

11 142,85 грн. - в рахунок відшкодування моральної шкоди належної дочці потерпілого, ОСОБА_8 (відповідно до п 27.3. ст.27 Закону №1961-IV - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку (6500,00*12/7= 11 142,85 грн.));

26 842,00 грн. - в рахунок відшкодування витрат на поховання потерпілого, які понесла дружина потерпілого;

234 000,00 грн. - в рахунок відшкодування шкоди заподіяної втратою годувальника належної дружині та дітям потерпілого (відповідно до п 27.2. ст.27 Закону №1961-IV - 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку (6500,00*36/5=46 800,00 грн. кожному)).

30 вересня 2023 року між позивачами та ПРАТ "СК "ПЕРША" укладено договір про виконання обов`язку по виплаті страхового відшкодування, згідно якого страховик здійснює виплату страхового відшкодування у розмірі 228 800,00 грн., а позивачі здійснюють спрощення суми виплат страхового відшкодування у розмірі 31 200,00 грн.

Спрощення мало місце лише щодо страхованого відшкодування належного дружині потерпілого, оскільки батькам потерпілого страхове відшкодування виплаченого у повному обсязі.

Проте, для розрахунків стягнення решти суми відшкодування в порядку статті 1194 ЦК України, слід відштовхуватись від страхового відшкодування в розмірі 260 000,00 грн., яка складається з :

11 142,85 грн. - в рахунок відшкодування моральної шкоди належної батькові потерпілого;

11 142,85 грн. - в рахунок відшкодування моральної шкоди належної матері потерпілого;

11 142,85 грн. - в рахунок відшкодування моральної шкоди належної дружині потерпілого;

11 142,85 грн. - в рахунок відшкодування моральної шкоди належної дочці потерпілого, ОСОБА_5 ;

11 142,85 грн. - в рахунок відшкодування моральної шкоди належної дочці потерпілого, ОСОБА_6 ;

11 142,85 грн. - в рахунок відшкодування моральної шкоди належної дочці потерпілого, ОСОБА_7 ;

11 142,85 грн. - в рахунок відшкодування моральної шкоди належної дочці потерпілого, ОСОБА_8 ;

36 400,00 грн. - в рахунок відшкодування шкоди заподіяної втратою годувальника належної дружині потерпілого;

36 400,00 грн. - в рахунок відшкодування шкоди заподіяної втратою годувальника належної дочці потерпілого, ОСОБА_5 ;

36 400,00 грн. - в рахунок відшкодування шкоди заподіяної втратою годувальника належної дочці потерпілого, ОСОБА_6 ;

36 400,00 грн. - в рахунок відшкодування шкоди заподіяної втратою годувальника належної дочці потерпілого, ОСОБА_7 ;

36 '400,00 грн. - в рахунок відшкодування шкоди заподіяної втратою годувальника належної дочці потерпілого, ОСОБА_8 .

Проте, сума відшкодування моральної шкоди та шкоди пов`язаної із втратою годувальника, яку здійснив Страховик є значно меншою ніж та фактична, яку було завдано позивачам. Саме тому позивачі прийняли рішення про звернення в суд з позовом до власників транспортного засобу «Mercedes-Benz 711 D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким спричинено ДТП, за відшкодуванням решти розміру заподіяної шкоди.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, смерть потерпілого настала на місці дорожньо-транспортної пригоди та була прямим причинним наслідком цієї пригоди.

Відповідно до частини 1 статті 1187 Цивільного кодексу України: «Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб».

«Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку» (ч. 2 ст. 1187 ЦКУ).

Згідно ч. 5 статті 1187 цього Кодексу особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у пункті 8 його постанові від 01 березня 2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, що її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Матеріалами кримінального провадження встановлено, що шкоду потерпілому було завдано саме джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого.

"Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завданої здоров`ю особи" (постанови Верховного Суду у справах: №751/8121/17 від 14 січня 2019 року; №500/2095/15-ц від 10 січня 2019 року; №757/59802/16-ц від 05 грудня 2018 року; №126/1439/17 від 01 лютого 2018 року; №357/6237/19-ц від 01 вересня 2020 року, від 05 червня 2019 року у справі №466/4412/15-ц (провадження №61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі №756/16649/13-ц (провадження №61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі №447/2438/16-ц (провадження №61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі №601/1304/15-ц (провадження №61-33216св18) та від 26 квітня 2022 року у справі №184/1461/20-ц (провадження №61-14226св21); від 21 липня 2022 року у справі №752/13375/19 (провадження №61-3047св21); від 06 липня 2022 року у справі №442/3107/21 (провадження №61-20886 св 21).

Отже, з вищевикладеного випливає, що саме володільці джерела підвищеної небезпеки можуть бути відповідальними за шкоду завдану ними в розумінні ст. 1166, 1187 ЦКУ, а не пішоходи чи пасажири, які несуть відповідальність виключно у разі завдання ними умисної шкоди.

Щодо відшкодування моральної шкоди.

Згідно з частин першої-третьої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною другою статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини першою статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV V. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, належить розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи, сім`я потерпілого складається з:

батька - ОСОБА_2 ;

матері - ОСОБА_3 ;

дружини - ОСОБА_4 ;

дочки - ОСОБА_5 ;

дочки - ОСОБА_6 ;

дочки - ОСОБА_7 ;

дочки - ОСОБА_8 .

Щодо розміру моральної шкоди заподіяної батькам потерпілого.

З матеріалів справи вбачається те, що:

смерть потерпілого настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - вказаний факт жодною із сторін не заперечується;

потерпілий являється сином позивача-1 та позивача-2 - вказаний факт підтверджується свідоцтвом про народження потерпілого;

потерпілий постійно проживав поряд з батьками - вказаний факт підтверджується місцем їх проживання.

Також слід зазначити, що батьки втратили сина, близьку людину, який був їх опорою та підтримкою. Повністю зруйновано їх нормальне життя. Загибель спричинила надзвичайні страждання, які продовжуються до цих пір. Батьки були близькими зі своїм сином, оскільки постійно проживали поряд та постійно спілкувались. Втрата сина тягне за собою необхідність докладати додаткових зусиль і викликає таку необхідність також і в майбутньому. Важко оцінити глибину душевних страждань батьків, оскільки такі страждання більше ніколи не будуть припинені. Крім фактичних теплих відносин між батьками та їх загиблим сином, слід враховувати також психофізичну природу людини, а саме те, що втрата батьками свого сина є найтяжчою втратою. Втрата є такою, що не може бути відновлена, а тому душевні страждання будуть тривати і надалі, що свідчить про їх тривалість. Щодо характеру та обсягу страждань - смерть сина є різкою і психотравматичною подією, яка викликає надзвичайний стрес. Страждання пов`язані зі смертю відрізняються тим, що є не "одномоментними", а "триваючими", тому що втрата сина є непоправною подією. Загиблий син постійно проживав поряд із батьками, кожного тижня вони бачились та спілкувались. Всі свята батьки проводили зі своїм сином. Батьки відчувають пригніченість, депресію, страждання, які кожні святкові дні підсилюються, оскільки батьки згадують, що ці свята вони могли святкувати зі своїм сином, якби не дорожньо-транспортна пригода. Крім того, батьків й загиблого сина об`єднували спільні традиції, разом святкували різні події, свята, дні народження. Після смерті сина батьки не можуть повноцінно жити також і в частині святкування, оскільки тепер в будь-яке релігійне свято чи важливу подію вони не можуть перебувати у святковому настрої через втрату сина, що зруйнувало нормальний життєвий устрій батьків.

Враховуючи те, що, після смерті сина, батьки в майбутньому позбавлені будь-якої підтримки і допомоги від загиблого, а також те, що смерть сина повністю змінила їх життя у всіх сферах та зруйнувала нормальні життєві зв`язки, батьки у своїй позовній заяві оцінили мінімальний розмір грошового відшкодування завданої їм моральної шкоди у грошовому еквіваленті по 500 000,00 грн. кожному, який був визначений з урахуванням тої матеріальної та нематеріальної допомоги, яку надавав син та міг надати в майбутньому.

Проте, враховуючи частку моральної шкоди, яка була відшкодована за рахунок ПРАТ "СК "ПЕРША" (11 142,85 грн.), то решта суми моральної шкоди завданої батькам внаслідок смерті їх сина в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, яка підлягає відшкодуванню за рахунок відповідачів, становить по 488 857,15 грн. кожному.

Щодо розміру моральної шкоди заподіяної дружині потерпілого.

З матеріалів справи вбачається те, що:

смерть потерпілої настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - вказаний факт жодною із сторін не заперечується;

потерпілий являється чоловіком позивача-3 - вказаний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб позивача-3;

потерпілий постійно проживав разом з позивачем-3 - вказаний факт підтверджується поясненнями позивача наданих в рамках допиту у кримінальному провадженні;

потерпілий був єдиним годувальником багатодітної сім`ї, оскільки позивач-3 здійснювала догляд за малолітніми дітьми - вказаний факт підтверджується свідоцтвами про народження дітей потерпілого.

Також слід зазначити, що позивач-3 втратила чоловіка, близьку людину, який був її опорою та підтримкою протягом всього їх спільного життя. Повністю зруйновано її нормальне життя. Загибель спричинила надзвичайні страждання, які продовжуються до цих пір. Позивачка була близькою з чоловіком, оскільки постійно проживали разом, постійно спілкувались та виховували чотирьох малолітніх дітей. Втрата чоловіка тягне за собою необхідність докладати додаткових зусиль і викликає таку необхідність також і в майбутньому. Важко оцінити глибину душевних страждань позивачки, оскільки такі страждання більше ніколи не будуть припинені. Крім фактичних теплих відносин між позивачкою та її загиблим чоловіком, слід враховувати також психофізичну природу людини, а саме те, що втрата дружиною своєї чоловіка є найтяжчою втратою. Втрата є такою, що не може бути відновлена, а тому душевні страждання будуть тривати і надалі, що свідчить про їх тривалість. Щодо характеру та обсягу страждань - смерть чоловіка є різкою і психотравматичною подією, яка викликає надзвичайний стрес. Страждання пов`язані зі смертю відрізняються тим, що є не "одномоментними", а "триваючими", тому що втрата чоловіка є непоправною подією. Загиблий чоловік кожного дня бачився зі своєю дружиною. Всі свята позивачка проводила зі своїм чоловіком. Позивачка відчуває пригніченість, депресію, страждання, які кожні святкові дні підсилюються, оскільки Позивачка згадує, що ці свята вона могла святкувати зі своїм чоловіком, якби не дорожньо-транспортна пригода. Крім того, позивачку й загиблого чоловіка об`єднували спільні традиції, разом святкували різні події, свята, дні народження. Після смерті чоловіка позивачка не може повноцінно жити також і в частині святкування, оскільки тепер в будь-яке релігійне свято чи важливу подію він не може перебувати у святковому настрої через втрату чоловіка, що зруйнувало нормальний життєвий устрій позивачки. До цього ж, після смерті чоловіка позивачка залишилась самою з чотирма малолітніми дітьми. І тепер їм потрібно докладати максимум зусиль самостійно щоб утримати чотирьох маленьких дітей і дати їм все необхідне.

Враховуючи те, що, після смерті чоловіка, позивачка позбавлена будь-якої підтримки і допомоги від загиблого, а також те, що смерть чоловіка повністю змінила її життя у всіх сферах та зруйнувала нормальні життєві зв`язки, позивачка у своїй позовній заяві оцінила мінімальний розмір грошового відшкодування завданої їй моральної шкоди у грошовому еквіваленті 500 000,00 грн., який був визначений з урахуванням тої матеріальної та нематеріальної допомоги, яку надавав чоловік та міг надати в майбутньому.

Проте, враховуючи частку моральної шкоди, яка була відшкодована за рахунок ПРАТ "СК "ПЕРША" (11 142,85 грн.), то решта суми моральної шкоди завданої позивачу внаслідок смерті її чоловіка в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, яка підлягає відшкодуванню за рахунок відповідачів, становить 488 857,15 грн.

Щодо розміру моральної шкоди заподіяної малолітнім дітям потерпілого.

З матеріалів справи вбачається те, що:

смерть потерпілого настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - вказаний факт жодною із сторін не заперечується;

потерпілий являється батьком чотирьох малолітніх дітей - вказаний факт підтверджується свідоцтвами про народження дітей;

потерпілий постійно проживав разом зі своїми дітьми - вказаний факт підтверджується поясненнями позивачів наданих в рамках допиту у кримінальному провадженні;

потерпілий був єдиним годувальником багатодітної сім`ї, оскільки позивач-3 здійснювала догляд за малолітніми дітьми - вказаний факт підтверджується свідоцтвами про народження дітей потерпілого.

Також слід зазначити, що діти втратили рідного батька, близьку для них людину, який був їх опорою та підтримкою. Повністю зруйновано їх дитяче нормальне життя. Важко оцінити та зрозуміти страждання малолітній дітей в силу їх віку, проте з впевненістю можна стверджувати, що загибель батька спричинила або ще спричинить їм надзвичайні страждання, які будуть їх переслідувати протягом всього їх життя. Діти були близькими з батьком, оскільки разом проживали та бачились кожного дня. Загиблий батько повністю утримував своїх дітей. Тому діти тепер позбавлені можливості розраховувати на підтримку від батька в майбутньому. Важко оцінити глибину душевних страждань дітей, оскільки такі страждання більше ніколи не будуть припинені. Крім фактичних теплих відносин між дітьми та їх загиблим батьком, слід враховувати також психофізичну природу людини, а саме те, що втрата малолітніми дітьми свого батька є найтяжчою втратою. Втрата є такою, що не може бути відновлена, а тому душевні страждання будуть тривати і надалі, що свідчить про їх тривалість. Щодо характеру та обсягу страждань - смерть батька є різкою і психотравматичною подією, яка викликає надзвичайний стрес. Страждання пов`язані зі смертю відрізняються тим, що є не "одномоментними", а "триваючими", тому що втрата батька є непоправною подією. Загиблий батько постійно спілкувався зі своїми дітьми з самого народження та піклувалася про них до самої смерті. Крім цього, невідомо як втрата дітьми, які перебувають у малолітньому віці, свого батька відіб`ється на їх психологічному стані в майбутньому, оскільки в їх віці у дітей формується характер, звички та психологічне ставлення до речей, які їх оточують.

Враховуючи те, що, після смерті батька, діти в майбутньому позбавлені будь-якої підтримки і допомоги від загиблого, а також те, що смерть батька повністю змінила їх життя у всіх сферах та зруйнувала нормальні життєві зв`язки, законний представник дітей у своїй позовній заяві оцінила мінімальний розмір грошового відшкодування завданої дітям моральної шкоди у грошовому еквіваленті по 500 000,00 грн. кожній дитині, який був визначений з урахуванням тої матеріальної та нематеріальної допомоги, яку надавав батько та міг надати в майбутньому.

Проте, враховуючи частку моральної шкоди, яка була відшкодована за рахунок ПрАТ "СК "ПЕРША" (11 142,85 грн.), то решта суми моральної шкоди завданої дітям внаслідок смерті їх батька в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, яка підлягає відшкодуванню за рахунок Відповідачів, становить по 488 857,15 грн. кожній дитині.

Щодо відшкодування пов`язаного з втратою годувальника.

Згідно частини 2 статті 27 Закону №1961-IV від 01.07.2004 в редакції чинній на дату пригоди: «Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку".

Згідно ч.1, ч.2 ст.1200 ЦК України:

«1. У разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується:

1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років);

2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно;

3) інвалідам - на строк їх інвалідності;

4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років;

5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

2. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.»

У загиблого ОСОБА_13 , на день його смерті, на утриманні перебували такі члени сім`ї:

дружина - ОСОБА_4 , яка здійснює догляд за дітьми до досягнення наймолодшою дитиною 14 років;

дочка - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

дочка - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

дочка - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ;

дочка - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Отже, в розумінні вищенаведеної норми ЦК України, дружина та діти є особами, які мають право на відшкодування шкоди у зв`язку із загибеллю потерпілого.

Частиною 2 статті 1200 ЦК України встановлено, що: "Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував".

Вказаною правовою нормою Закону встановлено, що розмір відшкодування визначається за розміром середньомісячного заробітку потерпілого. Проте, вказаною правовою нормою Кодексу не встановлено порядку розрахунку середньомісячного заробітку потерпілого.

Так, відповідно до частини 1 статті 8 ЦК України: "Якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону)".

Як правило, суди при визначенні середньомісячного заробітку потерпілого, який працював за трудовим договором, керуються Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 р. №100.

Абзацом 3 пункту 3 розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 р. №100, встановлено, що: "Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі".

Пунктом 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 р. №100, встановлено, що: "Обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки".

На час ДТП потерпілий, ОСОБА_13 , працював у ТОВ "КОМПАНІЯ МАЙ УКРАЇНА" на посаді вантажника (укладальника) та отримав заробітну плату за дванадцять попередніх місяців, що передують місяцю його смерті, у розмірі 217 796,56 грн. (з вересня 2021 року по серпень 2022 року включно).

Отже, середньомісячний заробіток потерпілого ОСОБА_13 становив 18 149,71 грн.. (217 796,56 грн./12 місяців).

В такому випадку частка, яка припадала на одного утриманця становить 3 024,95 грн., яка визначається шляхом поділу середньомісячного заробітку на кількість утриманців (18149,71 грн./6 утриманців - в тому числі годувальник).

Як вже було зазначено вище, шкода пов`язана із втратою годувальника відшкодовується дітям до досягнення ними 18 років, а для дружини до досягнення наймолодшою дитиною 14 років.

Щодо розміру відшкодування належного дочці ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

На дату смерті годувальника ( ІНФОРМАЦІЯ_11 ) його малолітній дочці ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) було лише 9 років, 2 місяці, 24 дні (110 місяців). Отже, загальна кількість місяців від дати смерті годувальника до досягнення МАРІЄЮ 18-ти років, становить 105 місяців (8 років, 9 місяців, 6 днів).

Таким чином, відповідно до частини 2 статті 1200 ЦК України, розмір шкоди завданої дочці загиблого ОСОБА_5 , у зв`язку із втратою годувальника, становить 317 619,75 грн., яка розраховується шляхом добутку частки, яка припадає на одного утриманця, на кількість місяців до досягнення утриманцем 18-ти років (3 024,95 грн.*105 місяців).

Страховиком було виплачено дочці потерпілого ОСОБА_5 36 400,00 грн. в рахунок відшкодування шкоди заподіяної втратою годувальника.

Отже, шкода по втраті годувальника, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь ОСОБА_5 , становить 281 219,75 грн.

Згідно статті 1200 ЦК України, шкода по втраті годувальника відшкодовується щомісячними платежами на користь утриманців.

Від дати смерті годувальника по 03.06.2024 року (дату судового засідання) минуло 1 рік, 8 місяців, 9 днів, що дорівнює 20 місяцям. Оскільки шкода по втраті годувальника відшкодовується від дати смерті годувальника, то відповідно розмір відшкодування з дати смерті годувальника по дату написання цього позову становить 60 499,00 грн. Страховиком було відшкодовано лише 36 400,00 грн.. Залишок становить 24 099,00 грн. (60499,00-36400=24099,00).

Таким чином, шкода по втраті годувальника, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь ОСОБА_5 , має проводитись наступним чином:

24 099,00 грн. в рахунок відшкодування по втраті годувальника за період з дати смерті годувальника по дату наступного судового засідання (03.06.2024 року);

щомісячно по 3'024,95 грн. починаючи з 03.06.2024 року до досягнення нею вісімнадцяти років ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) або до закінчення навчання, але не більш як до досягнення нею двадцяти трьох років.

Щодо розміру відшкодування належного дочці ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ).

На дату смерті годувальника ( ІНФОРМАЦІЯ_11 ) його малолітній дочці ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) було лише 7 років, 10 місяців, 11 днів (94 місяці). Отже, загальна кількість місяців від дати смерті годувальника до досягнення Дариною 18-ти років, становить 121 місяців (10 років, 1 місяць, 20 днів).

Таким чином, відповідно до частини 2 статті 1200 ЦК України, розмір шкоди завданої дочці загиблого Дарині, у зв`язку із втратою годувальника, становить 366 018,95 грн., яка розраховується шляхом добутку частки, яка припадає на одного утриманця, на кількість місяців до досягнення утриманцем 18-ти років (3024,95 грн.*121 місяць).

Страховиком було виплачено дочці потерпілого ОСОБА_6 36 400,00 грн. в рахунок відшкодування шкоди заподіяної втратою годувальника.

Отже, шкода по втраті годувальника, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь ОСОБА_6 , становить 329 618,95 грн.

Згідно статті 1200 ЦК України, шкода по втраті годувальника відшкодовується щомісячними платежами на користь утриманців.

Від дати смерті годувальника по 03.06.2024 року (дату судового засідання) минуло 1 рік, 8 місяців, 9 днів, що дорівнює 20 місяцям. Оскільки шкода по втраті годувальника відшкодовується від дати смерті годувальника, то відповідно розмір відшкодування з дати смерті годувальника по дату написання цього позову становить 60 499,00 грн. Страховиком було відшкодовано лише 36'400,00 грн.. Залишок становить 24 099,00 грн. (60499,00-36400=24099,00).

Таким чином, шкода по втраті годувальника, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь ОСОБА_6 , має проводитись наступним чином:

24 099,00 грн. в рахунок відшкодування по втраті годувальника за період з дати смерті годувальника по дату наступного судового засідання (03.06.2024 року);

щомісячно по 3 024,95 грн. починаючи з 03.06.2024 року до досягнення нею вісімнадцяти років ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) або до закінчення навчання, але не більш як до досягнення нею двадцяти трьох років.

Щодо розміру відшкодування належного дочці ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ).

На дату смерті годувальника ( ІНФОРМАЦІЯ_11 ) його малолітній дочці ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) було лише 3 роки, 9 місяців, 19 днів (45 місяців). Отже, загальна кількість місяців від дати смерті годувальника до досягнення ОСОБА_7 18-ти років, становить 170 місяців (14 років, 2 місяці, 11 днів).

Таким чином, відповідно до частини 2 статті 1200 ЦК України, розмір шкоди завданої дочці загиблого ОСОБА_7 , у зв`язку із втратою годувальника, становить 514 241,50 грн., яка розраховується шляхом добутку частки, яка припадає на одного утриманця, на кількість місяців до досягнення утриманцем 18-ти років (3024,95 грн.*170 місяців).

Страховиком було виплачено дочці потерпілого ОСОБА_7 36 400,00 грн. в рахунок відшкодування шкоди заподіяної втратою годувальника.

Отже, шкода по втраті годувальника, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь ОСОБА_7 , становить 477 841,50 грн.

Згідно статті 1200 ЦК України, шкода по втраті годувальника відшкодовується щомісячними платежами на користь утриманців.

Від дати смерті годувальника по 03.06.2024 року (дату судового засідання) минуло 1 рік, 8 місяців, 9 днів, що дорівнює 20 місяцям. Оскільки шкода по втраті годувальника відшкодовується від дати смерті годувальника, то відповідно розмір відшкодування з дати смерті годувальника по дату написання цього позову становить 60 499,00 грн.. Страховиком було відшкодовано лише 36 400,00 грн.. Залишок становить 24 099,00 грн. (60499,00-36400=24099,00).

Таким чином, шкода по втраті годувальника, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь ОСОБА_7 , має проводитись наступним чином:

24 099,00 грн. в рахунок відшкодування по втраті годувальника за період з дати смерті годувальника по дату наступного судового засідання (03.06.2024 року);

щомісячно по 3 024,95 грн. починаючи з 03.06.2024 року до досягнення нею вісімнадцяти років ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ) або до закінчення навчання, але не більш як до досягнення нею двадцяти трьох років.

Щодо розміру відшкодування належного дочці ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 ).

На дату смерті годувальника ( ІНФОРМАЦІЯ_11 ) його малолітній дочці ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 ) було лише 0 років, 8 місяців, 5 днів (8 місяців). Отже, загальна кількість місяців від дати смерті годувальника до досягнення ОСОБА_8 18-ти років, становить 207 місяців (17 років, 3 місяці, 26 днів).

Таким чином, відповідно до частини 2 статті 1200 ЦК України, розмір шкоди завданої дочці загиблого ОСОБА_8 , у зв`язку із втратою годувальника, становить 626 164,65 грн., яка розраховується шляхом добутку частки, яка припадає на одного утриманця, на кількість місяців до досягнення утриманцем 18-ти років (3024,95 грн.*207 місяців).

Страховиком було виплачено дочці потерпілого ОСОБА_8 36 400,00 грн. в рахунок відшкодування шкоди заподіяної втратою годувальника.

Отже, шкода по втраті годувальника, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь ОСОБА_8 , становить 589 764,65 грн.

Згідно статті 1200 ЦК України, шкода по втраті годувальника відшкодовується щомісячними платежами на користь утриманців.

Від дати смерті годувальника по 03.06.2024 року (дату судового засідання) минуло 1 рік, 8 місяців, 9 днів, що дорівнює 20 місяцям. Оскільки шкода по втраті годувальника відшкодовується від дати смерті годувальника, то відповідно розмір відшкодування з дати смерті годувальника по дату написання цього позову становить 60 499,00 грн. Страховиком було відшкодовано лише 36 400,00 грн.. Залишок становить 24 099,00 грн. (60499,00-36400=24099,00).

Таким чином, шкода по втраті годувальника, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь ОСОБА_8 , має проводитись наступним чином:

24 099,00 грн. в рахунок відшкодування по втраті годувальника за період з дати смерті годувальника по дату наступного судового засідання (03.06.2024 року);

щомісячно по 3 024,95 грн. починаючи з 03.06.2024 року до досягнення нею вісімнадцяти років ( ІНФОРМАЦІЯ_9 ) або до закінчення навчання, але не більш як до досягнення нею двадцяти трьох років.

Щодо розміру відшкодування належного дружина потерпілого.

Згідно ч. 1 ст. 1200 ЦК України: "У разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема: 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років".

З матеріалів справи слідує те, що дружина потерпілого, ОСОБА_4 , на момент смерті годувальника не працювала та не працює і по сьогодні. А тому має право на відшкодування заподіяної їй шкоди до досягнення наймолодшій дитині чотирнадцяти років.

На дату смерті годувальника ( ІНФОРМАЦІЯ_11 ) його наймолодшій дочці ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 ) було лише 0 років, 8 місяців, 5 днів (8 місяців). Отже, загальна кількість місяців від дати смерті годувальника до досягнення ОСОБА_8 14-ти років, становить 159 місяців (13 років, 3 місяці, 26 днів).

Таким чином, відповідно до частини 2 статті 1200 ЦК України, розмір шкоди завданої дружині загиблого Інгі, у зв`язку із втратою годувальника, становить 480 967,05 грн., яка розраховується шляхом добутку частки, яка припадає на одного утриманця, на кількість місяців до досягнення утриманцем 18-ти років (3024,95 грн.*159 місяців).

Страховиком було виплачено дружині потерпілого ОСОБА_4 36 400,00 грн. в рахунок відшкодування шкоди заподіяної втратою годувальника.

Отже, шкода по втраті годувальника, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь ОСОБА_4 , становить 444 567,05 грн.

Згідно статті 1200 ЦК України, шкода по втраті годувальника відшкодовується щомісячними платежами на користь утриманців.

Від дати смерті годувальника по 03.06.2024 року (дату судового засідання) минуло 1 рік, 8 місяців, 9 днів, що дорівнює 20 місяцям. Оскільки шкода по втраті годувальника відшкодовується від дати смерті годувальника, то відповідно розмір відшкодування з дати смерті годувальника по дату написання цього позову становить 60 499,00 грн.. Страховиком було відшкодовано лише 36 400,00 грн.. Залишок становить 24 099,00 грн. (60499,00-36400=24099,00).

Таким чином, шкода по втраті годувальника, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь ОСОБА_4 , має проводитись наступним чином:

24 099,00 грн. в рахунок відшкодування по втраті годувальника за період з дати смерті годувальника по дату наступного судового засідання (03.06.2024 року);

щомісячно по 3 024,95 грн. починаючи з 03.06.2024 року до досягнення ОСОБА_8 чотирнадцяти років ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Станом на дату подання позову в суд, позивачами не понесено судових витрат.

Представник відповідача в особі Товариства з обмеженою відповідальністю «Обухівтранс» Сєдін О.І. заперечував проти позовних вимог позивачів в повному обсязі. Відповідач ОСОБА_1 під час ДТП не перебував у трудових відносинах з Товариством, а здійснював перевезення пасажирів відповідно до Договору № Р/23 від 01.01.2021 року зі строком дії до 31.12.2022 укладеного між ТОВ «Обухівтранс» та ФОП ОСОБА_1 . Станом на ІНФОРМАЦІЯ_11. на підставі договору Р/23 від 01.01.2021 року укладеного між ТОВ «Обухівтранс» та ФОП ОСОБА_1 та договору оренди автомобіля від 12.01.2018 даним транспортним засобом здійснювалося пасажирські перевезення. Договором від 01.01.2021 року укладеного між ТОВ «Обухівтранс» та ФОП ОСОБА_1 не передбачає можливості взаєморозрахунків по ньому між ТОВ «Обухівтранс» та ФОП ОСОБА_1 , тому підстав для звернення із позовом до Товариства у позивачів не має.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Воропай Руслан Миколайович просить суд в задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка також діє від імені неповнолітніх дітей ( ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8.), до ТОВ «Обухівтранс», та ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої смертю ОСОБА_13 - відмовити повністю, обґрунтовуючи наступним. Відповідач вважає вимоги позивачів безпідставними і необґрунтованими щодо стягнення шкоди з наступних підстав. Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи: 25 вересня 2022 року близько 19 години 45 хвилин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , керуючи автобусом «Mercedes-Benz 711D», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись по вул. Чумацький шлях в м. Обухів Київської області у напрямку м. Кагарлик, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_13 , який зі слів водія рухався по його смузі руху в попутному напрямку. В результаті ДТП пішохід ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження внаслідок яких загинув на місці. За фактом дорожньо-транспортної пригоди було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000368 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та розпочато досудове розслідування. На даний час досудове розслідування триває та його розслідування здійснюється відділом розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що відповідач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення. Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів та обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63)). Окрім цього, процесуальний статус відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору відрізняється за обсягом прав та обов`язків (24 березня 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 1316/364/12, провадження № 61-7023св20 (ЄДРСРУ № 96106030). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Відповідальність, у таких випадках, несе винна особа, яка є водієм автомобіля чи особа, яка керувала таким автомобілем і з вини такої сталася ДТП. З урахуванням пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, якщо особа під час керування автомобілем мала посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на такий, переданий їй власником чи іншою особою, яка на законній правовій підставі використовує цей транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання майнової шкоди. Виняток із цього правила передбачено частинами третьою, п`ятою статті 1187 ЦК України, відповідно до яких особа, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом (власник, орендар, підрядчик тощо), звільняється від обов`язку відшкодування майнової шкоди, завданої транспортним засобом у випадках незаконного заволодіння автомобілем третьою особою, завдання майнової шкоди внаслідок непереборної сили або умислу потерпілої особи. Вказані випадки повинні бути підтверджені належними доказами (матеріалами кримінального провадження, якими встановлено обставину незаконного заволодіння третьою особою транспортним засобом; іншими матеріалами, що підтверджують дію непереборної сили або умисел потерпілої особи), про що обов`язково має бути зазначено в мотивувальній частині судового рішення. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки не несе відповідальності за завдану шкоду потерпілим особам, якщо вона керувала транспортним засобом у зв`язку з виконанням трудових обов`язків. Така особа, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише в порядку регресу відповідно до статті 1191 ЦК України. Наявність трудових відносин між володільцем та особою, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки має підтверджуватись відповідними доказами, зокрема документами про наявність трудових відносин тощо. На виникнення зобов`язання володільця (власника) транспортного засобу щодо відшкодування заподіяної ним майнової шкоди впливають обставини, такі як: в який саме час було заподіяно шкоду (під час виконання трудових чи службових обов`язків); чи було джерело підвищеної небезпеки надано працівникові в процесі виконання ним трудових обов`язків чи він самовільно, неправомірно використав його в особистих цілях. Крім того, відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою він перебуває в трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу. Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Умови настання відповідальності. Наявність шкоди є першою та обов`язковою умовою покладення відповідальності за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Причинний зв`язок - це важлива умова покладання відповідальності за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Правильне визначення причин шкоди дає змогу встановити коло відповідальних осіб, а також сприяє визначенню меж їх відповідальності. Шкода, заподіяна фізичним або юридичним особам джерелом підвищеної небезпеки, має бути відшкодована організацією чи громадянином, діяльність яких пов`язана з небезпекою для оточення, якщо останні не доведуть, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Майнова відповідальність (в тому числі і моральна) за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, повинна наставати як при цілеспрямованому його використанні, так і при мимовільному прояві його шкідливих властивостей (наприклад, у разі заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). У випадку порушення зобов`язання моральна шкода може бути відшкодована лише тоді, коли це встановлено договором або законом (стаття 611 ЦК України). Зокрема, можливість відшкодування моральної шкоди передбачена у відносинах у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України). Звільнення від відповідальності Законодавство України передбачає коло обставин, наявність яких може звільнити заподіювача шкоди від обов`язку відшкодування її або зменшити обсяг. Підставою звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від обов`язку відшкодувати завдані потерпілому збитки є юридичні факти, з якими норми права пов`язують повне звільнення від названого обов`язку або зменшення обсягу відшкодування. Підстави звільнення особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки підвищеної небезпеки від обов`язку відшкодування: юридичні факти, які повністю звільняють володільця джерела підвищеної небезпеки від відшкодування збитків: непереборна сила, умисел потерпілого та в деяких випадках неправомірне заволодіння джерелом підвищеної небезпеки (дія має бути спрямована саме на джерело підвищеної небезпеки, внаслідок чого воно стає непідконтрольним та шкідливим. Для звільнення від відповідальності необхідно довести неможливість відвернення шкоди за даних обставин засобами, що має у своєму розпорядженні відповідальна особа) (стаття 1187 ЦК України); під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Юридичні факти, що частково звільняють володільця джерела підвищеної небезпеки від відшкодування збитків: груба необережність потерпілого та майновий стан заподіювача шкоди (дії, якими навмисно створено та реалізовано аварійну ситуацію. Здебільшого причиною таких дій потерпілого є сильне алкогольне чи наркотичне сп`яніння або психічний стан (наприклад, викликаний сильною душевною травмою). При цьому звільнення від відповідальності заподіювана шкоди повинно відбуватися незалежно від мотивів умисної поведінки потерпілого (стаття 1193 ЦК України). Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, порушення правил дорожнього руху, суїцид). Крім цього, судом може бути зменшено розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину (частина 4 статті 1193 ЦК України). В постанові ПВСС з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено , що: при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Положення статті 1193 ЦК про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено Правила дорожнього руху. Правила частини четвертої статті 1193 ЦК про можливість зменшення розміру відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину, застосовуються у виняткових випадках, якщо відшкодування шкоди у повному розмірі неможливе або поставить відповідача у тяжке матеріальне становище. Крім того, зменшення розміру відповідальності особи, на яку покладено обов`язок відшкодувати шкоду, завдану каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, можливе за її письмовою вимогою, якщо працездатність потерпілого зросла порівняно з тією, яка була в нього на момент вирішення питання про відшкодування шкоди (стаття 1204 ЦК). При цьому порядок доведення таких обставин є аналогічним порядку, передбаченому для визначення втрати працездатності. Як вбачається з обставин справи подія відбулась в темний період доби, пішохід ОСОБА_13 перебуваючи в стані, тяжкого отруєння алкоголем, оскільки в крові від трупу виявлено етиловий спирт, в концентрації 3,87‰, що підтверджено висновком судомо медичної експертизи №321 від 28.11.2022, нехтуючи правилами дорожнього руху, рухався проїзною частиною в темному одязі, без світло відбиваючих елементів, як того вимагають Правила дорожнього руху, якими передбачено, а саме : п.4.1. « пішоходи повинні рухатися по тротуарах і пішохідних доріжках, тримаючись правого боку. Якщо немає тротуарів, пішохідних доріжок або пересуватися по них неможливо, пішоходи можуть рухатися велосипедними доріжками, тримаючись правого боку і не утруднюючи рух на велосипедах, або в один ряд узбіччям, тримаючись якомога правіше, а у разі його відсутності або неможливості рухатися по ньому - по краю проїзної частини назустріч руху транспортних засобів. При цьому треба бути обережним і не заважати іншим учасникам дорожнього руху»; п.4.4. « у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості пішоходи, які рухаються проїзною частиною чи узбіччям, повинні використовувати світлоповертальні елементи (стрічку, наклейку, жилет тощо) або бути в одязі, який має світлоповертальні елементи (змінено 11.11.2020)»; п.4.14. ПДР де зазначено, що пішоходам забороняється: а) виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, б) раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід. Разом з тим, відповідно до п. 1.10. ПДР, учасником дорожнього руху є - особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин; пішохід - особа, яка бере участь у дорожньому русі поза транспортними засобами і не виконує на дорозі будь-яку роботу. До пішоходів прирівнюються також: особи, які рухаються в інвалідних колясках без двигуна, ведуть велосипед, мопед, мотоцикл, везуть санки, візок, дитячу чи інвалідну коляску. За таких обставин, водій ОСОБА_1 , врахувавши дорожню обстановку, що при певних обставинах та виконанні Правил дорожнього руху, іншими учасниками руху, безпосередньо пішоходом ОСОБА_13 , давали змогу безпечно керувати транспортним засобом, чи виконати маневр для уникнення наїзду чи зіткнення з перешкодою. Тому, і ОСОБА_13 також, повинен був обов`язково виконувати вимоги розділу 4 ПДР України «Обов`язки і права пішоходів», для безпечного руху, як для себе так і для інших учасників руху, а в даному випадку пішохід у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості, рухаючись краєм проїзної частини, попутно руху транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , при наявності асфальтованого узбіччя, будучи одягнений в темний одяг, який не мав світлоповертальних елементів, не виділивши себе під час руху, раптово вийшов на смугу руху транспортного засобу, поставивши водія в такі умови, при яких він повинен був вживати заходів для застування екстреного гальмування, щоб уникнути наїзду на пішохода. Своїми діями, які виразились у нехтуванні правилами безпеки руху, ОСОБА_13 створив таку дорожню обстановку, які підпадають під непереборну силу так як невідворотність за даних умов події, позбавляли водія ОСОБА_1 своїми односторонніми діями уникнути даної пригоди, і саме порушення Правил дорожнього руху України з боку пішохода, стали причиною дорожньо-транспортної пригоди, і саме його дії знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з ДТП та отриманням ним ж самим тілесних ушкоджень, що призвели до його загибелі. Тому надаючи юридичну оцінку з аналізом вищевикладеної обстановки, дорожньо-транспортної пригоди, за участю вище зазначених учасників дорожнього руху, відповідно до вимог законодавства України, врахувавши зібрані під час досудового розслідування кримінального провадження всі необхідні і достатні докази, слід вказати, що вище описана дорожньо-транспортна пригода, відбулась по причині порушення учасником дорожнього руху - пішоходом ОСОБА_13 , вище описаних вимог пунктів Правил дорожнього руху. Щодо стягнення шкоди у зв`язку із втратою годувальника: Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Потрібно зазначити, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність Відповідача за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та майну потерпілого була застрахована в ПрАТ СК «Перша», про що зазначено в страховому полісі № НОМЕР_3 . Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 260 000 грн. Пунктом 2.1 статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції, чинній на момент вчинення ДТП, визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим Законом та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 980 ЦК України передбачено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Згідно з пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. У відповідності до пункту 23.1 ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Згідно з пунктами 27.1-27.3, 27.5 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Таким чином, страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Згідно вимог ч.ч. 1-3 ст.1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) інвалідам - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. За правилом частини четвертої статті 1200 ЦК України, розмір відшкодування, обчислений для кожного з осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, не підлягає подальшому перерахункові, крім таких випадків: народження дитини, зачатої за життя і народження після смерті годувальника; призначення (припинення) виплати відшкодування особам, що здійснюють догляд за дітьми, братами, сестрами, внуками померлого. Розмір відшкодування може бути збільшений законом. Отже, з урахуванням наведених вище норм Закону, відшкодування шкоди, заподіяної смертю ОСОБА_13 , на умовах встановлених статтею 1200 ЦК України, було здійснено ПрАТ СК «Перша». Максимальний розмір страхової виплати за даним страховим випадком на момент ДТП становив 260 000 грн. Листом ПрАТ СК «Перша» вих. №ЦВ23-1079 від 28.12.2023 повідомила, що 30.09.2023 сторонами укладено договір про виконання обов`язку по виплаті страхового відшкодування. Сторони дійшли згоди , що розмір страхового відшкодування становить 228 000 (двісті двадцять вісім тисяч ) грн. 00 коп. тобто було здійснено спрощення суми витрат страхового відшкодування у розмірі 31 200 (тридцять одна тисяча двісті грн.) Усі виплати стосуються виключно страхового відшкодування потерпілим за шкоду, заподіяну внаслідок смерті ОСОБА_13 у вищезазначеній дорожньо-транспортній пригоді, а саме: сума 11 142, 85 (моральна шкода) отримана ОСОБА_2 ; сума 11 142, 85 (моральна шкода) отримана ОСОБА_3 ; сума 206 514, 30 (моральна шкода та витрати на утримання ) отримана ОСОБА_4 , яка також діяла від імені неповнолітніх дітей ( ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8.). Як вбачається виплати, передбачені положеннями статті 1200 ЦК України та статті 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", є тотожними. Таким чином, стягнення у цій справі відшкодування може покласти на Відповідача 2 тягар подвійної відповідальності за те саме правопорушення. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Пунктом 27.2 статті 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років). Тлумачення вказаних положень закону свідчить про те, що пункт 27.2 статті 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" за способом викладення змісту є відсилочним, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме на статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою. Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі N 304/936/19 (провадження N 61-12719 сво 20). Такої ж позиції було дотримано у висновках викладених у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі справа №720/1425/21 від 18.01.2023. Суди повинні звернути уваги на те, що положення пункту 27.2 статті 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підлягають застосуванню виключно у поєднанні з положеннями статті 1200 ЦК України. Положення статті 1200 ЦК України, виключає можливість повторного відшкодування шкоди при застосуванні пункту 27.2 статті 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Так як вимоги позивача 3, як законного представника неповнолітніх дітей ( ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ), про стягнення відшкодування у зв`язку з втратою годувальника вже були вирішені при розгляді страхової справи, а стягнення з відповідача 2 ( ОСОБА_1 ) відшкодування призведе до покладення на винну у ДТП особу тягар подвійної відповідальності за те саме правопорушення, що не передбачено законом. Таким чином, виходячи з вищезазначеного, обов`язок по відшкодуванню шкоди, завданої смертю ОСОБА_13 покладається на страховика відповідно до лімітів відповідальності, а суму, яка покладається на відповідача, останній не визнає в повному обсязі, так як вважає, що саме дії загиблого ОСОБА_13 перебувають в причино наслідковому зв`язку з його смертю, оскільки саме не дотримання ним самим правил дорожнього руху призвели до даної дорожньо-транспортної пригоди. Щодо стягнення моральної шкоди: Як передбачено ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як роз`яснив Пленум Верховного суду України у п.п. 3, 4, 5 постанови №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з подальшими змінами та доповненнями внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5 передбачено, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Крім того, в п. 9 вказаної вище Постанови Пленуму Верховного суду України передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В позові не зазначено доказів того з яких суджень виходили Позивачі, визначаючи розмір моральної шкоди та доказів, якими підтверджується зазначена в позові моральна шкода. Таким чином, позивачі обґрунтували заподіяну моральну шкоду виключно словами, що містяться в позові, не надавши належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння моральної шкоди та відповідно її розмір компенсації в сумі, яка становить саме на користь ОСОБА_2 - 488 857,15 грн. решти моральної шкоди завданої смертю сина внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, на користь ОСОБА_3 - 488 857,15 грн. решти моральної шкоди завданої смертю сина внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки на користь ОСОБА_4 - 488 857,15 грн. решти моральної шкоди завданої смертю чоловіка внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, на користь ОСОБА_4 , яка діє в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - 488 857,15 решти моральної шкоди завданої смертю батька внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, на користь ОСОБА_4 , яка діє в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - 488 857,15 грн. решти моральної шкоди завданої смертю батька внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, на користь ОСОБА_4 , яка діє в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - 488 857,15 грн. решти моральної шкоди завданої смертю батька внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, на користь ОСОБА_4 , яка діє в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 - 488 857,15 грн. решти моральної шкоди завданої смертю батька внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а тому позивачам необхідно відмовити в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди в повному обсязі. Якби навіть позивачі і надали докази в обґрунтування наявності та розміру моральної шкоди, то вона не підлягає відшкодуванню з наступних підстав: в ч. 2 ст. 1193 ЦК України зазначено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. У п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" роз`яснено що, груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено. Як груба необережність, зокрема, може бути враховано знаходження в нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху і т.п. Крім того, досудовим слідством не встановлено, що в діях Відповідача 2 наявні порушення будь-яких пунктів Правил дорожнього руху, а відповідно і відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України. Тобто порушення пішоходом ОСОБА_13 вимог п.п. 4.1, 4.4, 4.14 Правил дорожнього руху України знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням наслідків (його смерті), а тому можна вважати, що останній, знаходячись в нетверезому стані, нехтував правилами безпеки руху, що являється грубою необережністю, а тому у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено. Окрім того, потрібно зазначити, що відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Тобто, ПрАТ СК «Перша» на користь позивачів як було зазначено вище, відповідно укладеного між ними Договору про виконання обов`язку по виплаті страхового відшкодування від 30.09.2023 було відшкодовано моральну шкоду. За таких обставин відповідач 2 вважає, що позов не підлягає задоволенню і в позові слід відмовити.

Представник третьої особи в особі Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша»» на судове засідання не зявився, просить розгляд справи проводити без участі представника ПрАТ СК «Перша» та подав письмові пояснення про те, що в м. Обухові по вул. Чумацький Шлях сталася ДТП за участі ТЗ «Mercedes-Benz 711 D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та пішохода ОСОБА_13 , який від отриманих трав помер на місці ДТП. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія ТЗ «Mercedes-Benz 711 D», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 застрахована ПрАТ «СК «Перша»» за полісом 209268617 зі страховою сумою на одного потерпілого за шкоду завдану життю і здоров`ю в розмірі 260 000,00 грн. Позивач 1, позивач 2 та позивач 3 звернулись до ПрАТ «СК «Перша»» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявами на виплату страхового відшкодування. Відповідно до вказаних заяв позивач 1 просив здійснити виплату 11 142,85 грн. моральної шкоди, позивач 2 просила здійснити виплату 11 142,85 грн. моральної шкоди, позивач 3 просила здійснити виплату 55714,25 грн. моральної шкоди (їй та 4 малолітнім дітям), 234000,00 грн. шкоди заподіяної втратою годувальника (їй та 4 малолітнім дітям), а також 26842,00 відшкодування витрат на поховання. Загальний розмір страхового відшкодування, який позивачі просили сплати становить 338842,00 грн., що перевищує розмір страхової суми на одного потерпілого за шкоду завдану житію і здоров`ю. Розглянувши надані документи, ПрАТ «СК «Перша» визнало дану подію страховою та на підставі заяв на виплату, страхових актів та договору про виконання обов`язку по виплаті страхового відшкодування від 30.09.2023 здійснило виплату страхового відшкодування позивачам в загальному розмірі 228 800 грн. Страхове відшкодування розподілене наступним чином: позивачу 1 сплачено 11 142,85 грн. - відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю сина; позивачу 2 сплачено 11 142,85 грн. - відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю сина; позивачу 3 (яка діє у власних інтересах та інтересах малолітніх дітей) сплачено: 206514,30 грн. - відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю чоловіка та батька чотирьох малолітніх дітей, а також відшкодування шкоди, заподіяної втратою годувальника. Порядок розрахунку розміру шкоди заподіяної у зв`язку зі смертю потерпілої особи здійснюється у відповідності до норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п.27.3 ст. 27 Закону страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "і" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» мінімальний розмір заробітної плати на день настання страхового випадку становив 6500,00 грн. Отже, загальний розмір моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілої особи становить 6500,00* 12 = 78000,00 грн. Відповідно до заяв на виплату страхового відшкодування право на отримання відшкодування моральної шкоди мають 7 осіб - позивач 1, позивач 2, позивач 3, яка діє у власних інтересах та інтересах 4 малолітніх дітей. Таким чином, розмір моральної шкоди заподіяної смертю потерпілої особи для кожного з позивачів розраховується наступним чином та становить: 6500,00*12/7= 11142,85 грн. Отже, позивачу 1 належить відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю сина 11142,85 грн.; позивачу 2 належить відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю сина 11142,85 грн.; позивачу 3, яка діє у власних інтересах та інтересах 4 малолітніх дітей належить 55714,25 грн. моральної шкоди у зв`язку зі смертю чоловіка та батька 4 малолітніх дітей. Відповідно до п. 27.2 ст. 27 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Як уже зазначалось, мінімальний розмір заробітної плати на день настання страхового випадку становив 6500,00 грн. Отже, загальний розмір утриманцям померлого становить: 6500,00 грн.*36 = 234000,00 грн. Тобто, розмір страхового відшкодування сплачений за наслідками одного страхового випадку за шкоду заподіяну життю і здоров`ю становить 260000,00 грн. 30.09.2023 між ПрАТ «СК «Перша» та позивачами підписано договір про виконання обв`язку по виплаті страхового відшкодування. Відповідно до п.2.4 Договору страховик визнає, а отримувач підтверджують, що сторонами було погоджено суму страхового відшкодування в розмірі 228000,00 грн. Відповідно до п.2.5 Договору отримувачі здійснюють опрощення суми витрат страхового, відшкодування по події у розмірі 31200,00 грн. Розподіл сум страхового відшкодування визначено у п.3.1 Договору, відповідно до якого страховик сплачує 11 142,85 грн. ОСОБА_2 (позивач 1), 11 142,85 грн. ОСОБА_3 (позивач 2), 206 514,30 грн. ОСОБА_4 (позивач 3). Вказані суми сплачено ПрАТ «СК «Перша»» у повному обсязі, що підтверджується позивачами у позовній заяві. Відповідно до п. 3.3 Договору отримувачі згодні з положеннями розділів 2 та 3 договору та зобов`язуються в подальшому після отримання страхового відшкодування вказаного в п.3.1 договору, не висувати жодних майнових претензій до страховика. Таким чином, ПрАТ «СК «Перша» у повному обсязі виконало свої зобов`язання перед позивачами щодо виплати страхового відшкодування за страховою подією, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_11 в АДРЕСА_1 та в результаті якої завдано шкоду, пов`язану із смертю потерпілого.

Суд, вислухавши представників сторін та вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000368 від 26.09.2022 року встановлено, що 25.09.2022 близько 19 години 45 хвилин, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , керуючи автобусом «Mercedes-Benz 711 D», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись по вул. Чумацький Шлях, в м. Обухів, Київської області, у напрямку м. Кагарлик, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_13 , який зі слів водія рухався по його смузі руху в попутному напрямку.

В результаті ДТП пішохід ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження в наслідок яких загинув на місці.

Як вбачається з висновку експерта № 321 від 28.11.2022 проведеної судово-медичної експертизи, встановлено, що при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_11, виявлені наступні ушкодження:

?при судово-медичній експертизі трупа гр. ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_11, виявлено: рану тім`яної ділянки голови, переломи кісток черепа, забій головного мозку, крововиливи під оболонки та у шлуночки головного мозку, перелом 7-го грудного хребця забій нирок, садна на тілі.

Смерть ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_11, настала від відкритої черепно мозкової травми у вигляді рани тім`яної ділянки голови, переломів кісток черепа, забою головно мозку, крововиливів під оболонки та у шлуночки головного мозку.

Між даною травмою та смертю прямий причинний зв`язок. Вказана черепно-мозкова травма відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Виходячи з виявлених тілесних ушкоджень на трупі в момент первинного контакту автомобіля та постраждалого, останній знаходився у вертикальному положенні, звернений задньою поверхнею тіла до травмуючої сили. Судово-медичних даних, які б свідчили, рухався чи стояв ОСОБА_13 в цей момент, немає.

Судово-медичною експертизою трупа ОСОБА_13 ознак переїзду автомобілем не виявлено.

Судово-токсикологічного дослідження в крові трупа гр. ОСОБА_13 виявлений етиловий спирт у концентрації 3,87%, що у живих осіб може відпровадити тяжкому отруєнню алкоголем.

Як вбачається з висновку експерта № 2190 від 03.10.2022 встановлено, що: при судово-медичній експертизі крові гр. ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_11, виявлено етиловий спирт в концентрації - 3,87%. метиловий , етиловий спирт, пропіловий, бутиловий, аліловий спирти та їх ізомерів не виявлено.

Як вбачається з висновку експерта № 383 від 28.09.2022 встановлено, що: в кров гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , метилового спирту, а також пропілового, бутилового, алілового спиртів та їх ізомерів не виявлено.

Як вбачається з висновку експерта № 299-мк від 08.12.2022, вбачається, що на підставі даних судово-медичного криміналістичного дослідження взуття гр-на ОСОБА_13 за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000368 від 26.09.2022 р., по факту дорожньо-транспортної пригоди та у відповідь на поставлені питання прихожу до наступних висновків.

На досліджуваних кросівках гр-на ОСОБА_13 будь-яких пошкоджень та слідів, характерних для дорожньо-транспортної пригоди, не виявлено. Встановити в якому положенні та якою поверхнею був повернутий пішохід ОСОБА_13 в момент первинного контакту з травмуючим фактором, а також визначити стояв чи рухався постраждалий в момент ДТП не представляється можливим.

Як вбачається з висновку судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/111-22/40988-ІТ від 17.10.2022 встановлено, що система рульового керування автобуса «Mercedes-Benz 711 D», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент огляду, знаходиться в працездатному стані. Несправностей, що могли 6 викликати погіршення або відмову в роботі рульового керування перед ДТП, не виявлено. Система робочого гальма автобуса «Mercedes-Benz 711 D», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент огляду знаходиться в працездатному стані. Несправностей, що могли б викликати погіршення або відмову в роботі системи робочого гальма перед ДТП, не виявлено. Елементи підвіски автобуса «Mercedes-Benz 711 D», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент огляду знаходяться в працездатному стані. Несправностей, що могли б викликати зміну курсової стійкості транспортного засобу перед ДТП, не виявлено.

Як вбачається з висновку судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/111-22/42783-ІТ від 21.10.2022 встановлено, що при дослідженні зовнішнього освітлення автобуса «Mercedes-Ben 711 D», реєстраційний номер НОМЕР_4 , встановлено, що на момент аварійна світлова сигналізація знаходиться в працездатному, технічно-несправному стані, через руйнацію скла правого переднього покажчика повороту; покажчики поворотів, знаходяться в працездатному, технічно-несправному стані, через руйнацію скла правого переднього покажчика повороту; габаритна світлова сигналізація, знаходиться в працездатному, технічно-несправному стані, через руйнацію скла правої передньої фари автобуса; стоп сигнали знаходяться в працездатному стані; світлова сигналізація при ввімкненій задній передачі, знаходиться в технічно-несправному стані, через те, що на момент огляду на задньому правому ліхтарі не горить світло; зовнішнє освітлення, а саме: при ввімкненні дальнього та ближнього світла фар автобуса, ліва фара автобуса світить ближнім та дальнім світлом. Передня права фара автобуса та лампочка даної фари зруйнована. Враховуючи вище викладене можливо зробити висновок, що зовнішнє переднє освітлення автобуса знаходиться в технічно-несправному стані, через руйнацію скла та лампочки передньої правої фари. Залишкова висота малюнку протектора шин, встановлених на автобусі «Mercedes-Benz 711 D», реєстраційний номер НОМЕР_2 , відповідає вимогам пункту 31.4.5. Правил дорожнього руху України. За своїми розмірними характеристиками шини Lassa Transway 2 215/75 R16 С 116/114 R можуть бути встановлені на автобусі «Mercedes-Benz 711 D», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Як вбачається з висновку судової інженерно-трасологічної експертизи № СЕ-19/111-22/40990-ІТ від 26.10.2022 встановлено, що наїзд автобуса «Mercedes-Benz 711 D», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на пішохода відбувся перед початком ділянки осипу (див. схему місця дорожньо-транспортної пригоди). Встановити експертним шляхом більш точне розташування місця наїзду автобуса «Mercedes-Benz 711 D», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на пішохода, відносно елементів дороги, не надається можливим, в зв`язку з відсутністю в наданих на дослідження копіях протоколу огляду місця ДТП на 6 арк. та копії схеми до протоколу огляду місця ДТП на 1 арк, необхідного для цього комплексу слідової інформації. Проводилося вимірювалося сповільнення автобуса на місці ДТП за допомогою приладу «МЕТА ЕФФЕКТ-02», із завантаженням 80 % палива в баку, водія та 10 пасажирів (завантаження автобуса встановлено в ході досудового розслідування) - 1) 7,11 м/с-49,6 км/годину; 2) 6,47 м/2 - 45 км/годину; 3) 7,75 м/с - 59,4 км/годину.

Як вбачається з висновку судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/111-24/25213-ІТ від 26.09.2023 встановлено, що відповідно до слідової інформації, зафіксованої в схемі до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 25.09.2022, швидкість руху автобуса «Mercedes-Benz 711 D», р.н. НОМЕР_2 перед початком гальмування становила:

варіант 1 - (70,02...73,61) км/год. (з урахуванням величини усталеного сповільнення автобуса при екстреному гальмуванні згідно табличних значень);

варіант 2 - (72,12...79,65) км/год. (з урахуванням виміряної величини усталеного сповільнення автобуса при екстреному гальмуванні згідно заданих вхідних даних);

В даній дорожній обстановці, водій автобуса «Mercedes-Benz 711 D», р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 повинен був керуватися вимогами пунктів: 12.2; 12.3; 12.4 ПДР України.

В даній дорожній обстановці, водій ОСОБА_1 , з моменту виникнення небезпеки для його руху:

при розрахованій швидкості автобуса «Mercedes-Benz 711 D» р.н. НОМЕР_5 (вирішення питання 1), не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_13 шляхом застосування екстреного гальмування (таблиця II);

за умови його руху з допустимою швидкістю по умовам видимості, не мав би технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_13 шляхом застосування екстреного гальмування (таблиця IV);

за умови його руху з максимально дозволеною швидкістю 50,0 км/год., мав би технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_13 шляхом застосування екстреного гальмування (таблиця V).

В даній дорожній обстановці, в діях воді автобуса «Mercedes-Benz 711 D» р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_1 експертом, з технічної точки зору не вбачається невідповідностей вимогам пункту 12.3 ПДР України; вбачаються невідповідності вимогам пункту 12.2 ПДР України, які не перебувають у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди; вбачаються невідповідності вимогам пункту 12.4 ПДР України, які перебувають у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди.

В даній дорожній обстановці, оцінка дій пішохода ОСОБА_13 не пов`язана з використанням спеціальних знань експерта, тому дане питання може бути вирішене органами досудового розслідування або судом самостійно на підставі вимог розділу 4 ПДР України.

Як вбачається з висновку судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/111-24/14579-ІТ від 11.03.2024 встановлено, що відповідно до слідової інформації, зафіксованої на схемі до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 25.09.2022, швидкість руху автобуса Mercedes-Benz 711 D (р.н. НОМЕР_2 ) перед початком гальмування становила (70,02..73,61) км/год. У дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалася, водій автобуса Mercedes-Benz 711 D (р.н. НОМЕР_2 ) ОСОБА_1 повинен був керуватися вимогами пунктів: 12.2; 12.3; 12,4 Правил дорожнього руху.

У дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалася, ОСОБА_1 , з моменту виникнення небезпеки для його руху:

При розрахованій швидкості автобуса Mercedes-Benz 711 D (р.н. НОМЕР_6 ) (вирішення питання 1), не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_13 шляхом застосування екстреного гальмування (таблиця II у дослідницькій частині висновку);

2) за умови його руху з допустимою швидкістю по умовам видимості, мав би технічної можливості запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_13 шляхом застосування екстреного гальмування (таблиця IV у дослідницькій частині висновку);

3) за умови руху вказаного автобуса з максимально дозволеною швидкістю 50,0 км/год., мав би технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_13 шляхом застосування екстреного гальмування (таблиця V у дослідницькій частині висновку).

У дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалася, в діях водія автобуса Mercedes-Benz 711 D (р.н. НОМЕР_2 ) ОСОБА_1 експертом, з технічної точки зору:

?не вбачається невідповідностей вимогам пункту 12.3 Правил дорожнього руху;

?вбачаються невідповідності вимогам пункту 12.2 Правил дорожнього руху, які не перебувають у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди; вбачаються невідповідності вимогам пункту 12.4 Правил дорожнього руху, які перебувають у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди.

У дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалася, оцінка дій пішохода ОСОБА_13 не пов`язана з використанням спеціальних знань експерта, тому дане питання може бути вирішене органами досудового розслідування або судом самостійно на підставі вимог розділу 4 Правил дорожнього руху тощо.

Як вбачається з висновку № СЕ-19/24/60892-ІТ від 16.12.2024 встановлено, що швидкість руху автобуса Mercedes-Benz 711 D (номерний знак НОМЕР_2 ), виходячи з довжини залишених ним слідів гальмування та руху до місця кінцевого розташування, становила не менше ніж 72,6... 72,7 км/год.

У дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалася, водій автобуса Mercedes-Benz 711 D (номерний знак НОМЕР_2 ) ОСОБА_1 повинен був діяти згідно з технічними вимогами п. 12.2, 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху.

У дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалася, водій ОСОБА_1 при розрахованій (фактичній) швидкості руху автобуса Mercedes-Benz 711 D (номерний знак НОМЕР_2 ) та за умовами максимально допустимої швидкості його руху, виходячи з видимості елементів проїзної частини, не мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода застосуванням екстреного гальмування.

У дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалася, водій ОСОБА_1 за умови руху автобуса Mercedes-Benz 711 D (номерний знак НОМЕР_2 ) з максимально дозволеною швидкістю 50 км/год., мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода застосуванням екстреного гальмування та зупинкою до місця наїзду.

Питання щодо причини настання цієї дорожньо-транспортної пригоди виходить за межі компетенції судових експертів. Вирішення питання потребує застосування знань у галузі права, всебічної оцінки всіх зібраних у справі доказів (у тому числі і висновків судових експертиз), що є прерогативою слідчого (суду).

У діях водія автобуса Mercedes-Benz 711 D (номерний знак НОМЕР_2 ) ОСОБА_1 вбачається невідповідність технічним вимогам 12.4 Правил дорожнього руху, яка з технічної точки зору перебуває у причинному зв`язку із настанням події дорожньо-транспортної пригоди.

Оцінка дій пішохода ОСОБА_13 в дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалася, не потребує застосування спеціальних технічних знань, а тому може бути зроблена слідчим або судом самостійно відповідно до вимог розділу 4 Правил дорожнього руху.

Постановою старшого слідчого розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУ НП в Київській області Сокура Ю.П., від 30.12.2024 року закрито кримінальне провадження № 0000368 від 26.09.2022 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України у зв`язку з відсутністю у діянні останнього складу вказаного кримінального правопорушення.

Такий висновок слідчий зробив на тій підставі, що надаючи юридичну та технічну оцінку з аналізом викладених обставини дорожньо-транспортної пригоди за участю вище зазначених учасників дорожнього руху, відповідно до вимог діючого законодавства України, врахувавши зібрані під час досудового розслідування кримінального провадження всі необхідні і достатні докази, орган досудового розслідування приходить до об`єктивного, обґрунтованого, неупередженого та законного висновку, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 25.09.2022 близько 19:45 год. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , автобусом «Mercedes-Benz 711 D», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись по вул. Чумацький Шлях, в м. Обухів, Київської області, у напрямку м. Кагарлик, здійснив наїзд на ОСОБА_13 , який рухався по смузі руху автобуса в попутному напрямку, внаслідок порушення останнім вимог пунктів: п. 4.4 згідно з яким «у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості пішоходи, які рухаються проїзною частиною чи узбіччям, повинні виділити себе, а по можливості мати на зовнішньому одязі світлоповертаючі елементи, для своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього руху», п. 4.14 згідно з яким: пішоходам забороняється: а) «виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху»; г) «переходити проїзну частину поза пішохідним переходом, якщо є розділювальна смуга або дорога має чотири і більше смуг для руху в обох напрямках, а також у місцях, де встановлено огородження» та д) рухатися по автомагістралі чи дорозі для автомобілів, за винятком пішохідних доріжок, місць стоянки і відпочинку Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року та введених в дію з 01.01.2002 року. При цьому відповідність дій учасника дорожнього руху - водія автобуса «Mercedes-Benz 711 D», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , вимогам Правил дорожнього руху України під час досудового розслідування досліджено та встановлено, що останній не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода. У зв`язку з чим, встановлена відсутність в діянні водія ОСОБА_1 , складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

ОСОБА_13 помер ІНФОРМАЦІЯ_11 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 від 27.09.2022 року.

Позивач ОСОБА_3 є матір`ю, а позивач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_8 від 05.08.1992 року.

Позивач ОСОБА_4 та ОСОБА_13 перебували в зареєстрованому шлюбі з 09.08.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_9 від 09.08.2014 року.

Від шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_13 мають чотирьох дітей:

? ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_10 від 16.11.2014 року, виданого повторно;

? ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_11 від 16.11.2014 року;

? ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_12 від 14.12.2018 року;

? ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_13 від 25.01.2022 року.

З врахування встановлених обставин, суд вважає, що до виниклих між сторонами правовідносин слід застосувати наступні норми матеріального права.

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Щодо відшкодування моральної шкоди, то слід зазначити наступне.

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункти 8 та 9 частини другої статті 16 ЦК України).

У статті 6 Конвенції вказано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до частин першої, другої статті 1187 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор та ін.).

Відповідно до частини першої, пункту 3 частини другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (частина друга статті 1168 ЦК України).

Частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до статті 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини), тому її називають підвищеною.

Відсутність обвинувального вироку чи наявність постанови слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи за ст. 286 КК України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності та не звільняє відповідача від обов`язку доказування своєї невинуватості. Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, було спричинено внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з його вини. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, у тому числі, якщо шкоди завдано ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1167 ЦК України).

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Отже, при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Отже, головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність яких є джерелом підвищеної небезпеки. Відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія.

Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при осягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди; подія, яка не повинна бути причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки. Шкідливі властивості самого джерела підвищеної небезпеки непереборною силою не є.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Груба необережність потерпілого є підставою тільки для зменшення розміру відшкодування потерпілому за рахунок володільця джерела підвищеної небезпеки, однак не тягне за собою відповідальності потерпілого за заподіяння шкоди транспортному засобу.

Перед потерпілим несуть обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Такі правові висновки викладено в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц, від 01 липня 2020 року у справі № 554/858/19, на які послалась заявниця в касаційній скарзі.

Як підстава для звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності, непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю, у зв`язку з чим сама по собі відсутність технічної можливості уникнути наїзду вказаним ознакам не відповідає, оскільки причино пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки та особливостями його експлуатації.

Таким чином, відсутність у водія технічної можливості уникнути ДТП не є непереборною силою.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 760/23231/20 від 01.02.2023 та у справі № 342/709/20 від 24 листопада 2021 року.

В судовому засіданні не встановлено та відповідачем не доведено, що ОСОБА_13 передбачав, бажав чи свідомо допускав настання ДТП зі смертельним наслідком, а також не доведено те, що зіткнення із потерпілим трапилось внаслідок непереборної сили , а тому суд вважає, що саме відповідач ОСОБА_1 несе цивільну-правову відповідальність за шкоду, завдану належному йому на праві власності транспортним засобом, який є джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 р. судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди позивачу визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, пов`язаних з противоправною поведінкою та страждань у зв`язку із пошкодженням майна, ступеня вини відповідача, який завдав шкоду.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21 (провадження № 61-3943св22).

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

Таким чином, розмір моральної шкоди не є конкретно визначеною сумою, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Суд зазначає, що смерть рідної людини, це не відновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання. Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Суд вважає, що позивачами доведено факт завдання їм моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, які вони зазнали внаслідок смерті сина, чоловіка та батька. При цьому смерть ОСОБА_13 в результаті дорожнього-транспортної пригоди беззаперечно спричинила позивачам душевні страждання, порушила уклад їхнього життя та зруйнувала нормальні сімейні зв`язки, які існували між загиблим та його матір`ю, батьком, дружиною і дітьми.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Визначаючи розмір грошового відшкодування завданої позивачем моральної шкоди, суд виходить із принципів розумності, справедливості такого відшкодування та враховує глибину душевних страждань позивачів, характер психологічної травми, яку вони отримали у зв`язку зі смертю рідної людини, конкретні обставини по справі та враховуючи, що причиною настання смерті ОСОБА_13 стала його груба необережність, оскільки останній знаходився на дорозі у стані сильного алкогольного сп`яніння, що є підставою для зменшення такого відшкодування, а тому, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивачів шляхом стягнення із відповідача моральної шкоди, завданої смертю ОСОБА_13 внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки на загальну суму 350 000 гривень , а саме по 50 000 гривень кожному з позивачів.

Щодо відшкодування по втраті годувальника за період з дати смерті годувальника, то слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Суд звертає увагу, що згідно полісу № 20926817 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, починаючи з 04.06.2022 до 03.12.2022 транспортний засіб «Mercedes-Benz 711 D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , застраховано в ПрАТ СК «Перша». Згідно даного полісу страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого, заподіяна життю та здоров`ю становить 260 000, 00 грн., майну 130 000, 00 грн.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

У постанові Верховного суду від 07.02.2022 по справі № 686/14368/19 зазначено, що положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність, а тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.

Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених указаним Законом випадках - Моторного (транспортного) страхового бюро України) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17.

ПрАТ «СК «Перша» визнало подію, яка мала місце 25.09.2022 близько 19:45 год. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , автобусом «Mercedes-Benz 711 D», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись по вул. Чумацький Шлях, в м. Обухів, Київської області, у напрямку м. Кагарлик, здійснив наїзд на ОСОБА_13 , який рухався по смузі руху автобуса в попутному напрямку, страховою та на підставі заяв на виплату, страхових актів та договору про виконання обов`язку по виплаті страхового відшкодування від 30.09.2023 здійснило виплату страхового відшкодування позивачам в загальному розмірі 228 800 грн. Страхове відшкодування розподілене наступним чином: позивачу 1 сплачено 11 142,85 грн. - відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю сина; позивачу 2 сплачено 11 142,85 грн. - відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю сина; позивачу 3 (яка діє у власних інтересах та інтересах малолітніх дітей) сплачено: 206514,30 грн. - відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю чоловіка та батька чотирьох малолітніх дітей, а також відшкодування шкоди, заподіяної втратою годувальника

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що підстав для стягнення вказаних вище витрат з відповідача ОСОБА_1 на користь позивачів відсутні, оскільки ПрАТ «СК «Перша» в добровільному порядку 30.09.2023 здійснило виплату страхового відшкодування позивачам в загальному розмірі 228 800 грн. Страхове відшкодування розподілене наступним чином: позивачу 1 сплачено 11 142,85 грн. - відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю сина; позивачу 2 сплачено 11 142,85 грн. - відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю сина; позивачу 3 (яка діє у власних інтересах та інтересах малолітніх дітей) сплачено: 206514,30 грн. - відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю чоловіка та батька чотирьох малолітніх дітей, а також відшкодування шкоди, заподіяної втратою годувальника, а тому в цій частині вимог суд позивачам відмовляє.

Щодо відшкодування на відшкодування шкоди, завданої смертю, то слід зазначити наступне.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).

Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).

Згідно з частиною четвертою статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Страхова компанія виплатила позивачам страхове відшкодування у розмірі 228 800 гривень, виконавши свої зобов`язання у повному обсязі.

Відповідно до ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років). Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. Розмір відшкодування, обчислений для кожного з осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, не підлягає подальшому перерахункові, крім таких випадків: народження дитини, зачатої за життя і народженої після смерті годувальника; призначення (припинення) виплати відшкодування особам, що здійснюють догляд за дітьми, братами, сестрами, внуками померлого. Розмір відшкодування може бути збільшений законом.

Частиною 1 статті 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед.

Із дослідженої судом довідки встановлено, що ОСОБА_13 на час ДТП потерпілий, працював у ТОВ "КОМПАНІЯ МАЙ УКРАЇНА" на посаді вантажника (укладальника) та отримав заробітну плату за два попередніх місяці, що передують місяцю його смерті, у розмірі 33 834,58 грн. (липень 2022 року 16188,19 грн. + серпень 2022 року 17646,39 грн. = 33834,58 грн.).

Отже, середньомісячний заробіток потерпілого ОСОБА_13 становив 16 917,29 грн.. (33 834,58 грн./2 місяці = 16 917,29 грн.). В такому випадку частка, яка припадала на одного утриманця становить 2 819,55 грн., яка визначається шляхом поділу середньомісячного заробітку на кількість утриманців (16 917,29 грн. / 6 утриманців - в тому числі годувальник = 2 819,54 грн.).

Суд вважає такі вимоги позивачів в цій частині вимог є частково обґрунтованими, а також такими, що відповідатимуть найкращим інтересам дітей, які втратили батька.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду настає не лише за наявності вини особи, яка керувала транспортним засобом, оскільки особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме:

наявність шкоди;

протиправна дія заподіювача шкоди;

наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою.

Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною (правові висновки Верховного Суду України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14; Верховного Суду у постанові від 01.07.2020 р. у справі №554/858/19).

Щодо доводів сторони відповідача про порушення потерпілим ОСОБА_13 ПДР України, що призвело до ДТП варто зазначити наступне.

Так, з досліджених судом матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_13 дійсно допустив необережність, здійснюючи в порушення вимог ПДР України, а саме:

рухався по смузі руху автобуса в попутному напрямку, внаслідок порушення останнім вимог пунктів: п. 4.4 згідно з яким «у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості пішоходи, які рухаються проїзною частиною чи узбіччям, повинні виділити себе, а по можливості мати на зовнішньому одязі світлоповертаючі елементи, для своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього руху», п. 4.14 згідно з яким: пішоходам забороняється: а) «виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху»; г) «переходити проїзну частину поза пішохідним переходом, якщо є розділювальна смуга або дорога має чотири і більше смуг для руху в обох напрямках, а також у місцях, де встановлено огородження» та д) рухатися по автомагістралі чи дорозі для автомобілів, за винятком пішохідних доріжок, місць стоянки і відпочинку Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року та введених в дію з 01.01.2002 року і у той час як водій автомобіля ОСОБА_16 здійснив наїзд на пішохода, також порушив вимог ПДР України, перевищивши дозволену швидкість руху транспортного засобу, що хоча й не знаходиться в причинному зв`язку з виникненням ДТП, однак мало значення для спричинення тілесних ушкоджень, які призвели до загибелі потерпілого.

Згідно частини другої статті 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, за наявності необережності потерпілого законодавство передбачає лише зменшення розміру відшкодування шкоди, а не відмову у стягненні такої.

Таким чином, керуючись ст. ст. 1200, 1202 ЦК України, враховуючи вищевикладене та виходячи із найкращих інтересів дітей, суд вважає, що позов в цій частині підлягає до часткового задоволення та із відповідача на користь позивачів слід стягнути наступне:

?на користь ОСОБА_4 в розмірі 66 0000 грн. щомісячними платежами по 500 (п`ятсот) грн. 00 коп. починаючи з 25.09.2025 року і до досягнення ОСОБА_8 чотирнадцяти років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_14

?на користь ОСОБА_4 , яка діє в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шкоду завдану смертю батька, в розмірі 50 400,00 грн. щомісячними платежами по 700 (сімсот) грн., починаючи з 25.09.2025 року і до досягнення ОСОБА_5 вісімнадцяти років (до ІНФОРМАЦІЯ_15 ) або до закінчення навчання, але не більше як до досягнення нею двадцяти трьох років.

?на користь ОСОБА_4 , яка діє в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , шкоду завдану смертю батька, в розмірі 58 800,00 грн. щомісячними платежами по 700 (сімсот) грн., починаючи з 25.09.2025 року і до досягнення ОСОБА_6 вісімнадцяти років (до ІНФОРМАЦІЯ_16 ) або до закінчення навчання, але не більше як до досягнення нею двадцяти трьох років.

?на користь ОСОБА_4 , яка діє в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , шкоду завдану смертю батька, в розмірі 92 400,00 грн. щомісячними платежами по 700 (сімсот) грн., починаючи з 25.09.2025 року і до досягнення ОСОБА_7 вісімнадцяти років (до ІНФОРМАЦІЯ_17 ) або до закінчення навчання, але не більше як до досягнення нею двадцяти трьох років.

?на користь ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_14 ), яка діє в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , шкоду завдану смертю батька, в розмірі 126 000,00 грн. щомісячними платежами по 700 (сімсот) грн., починаючи з 25.09.2025 року і до досягнення ОСОБА_8 вісімнадцяти років (до ІНФОРМАЦІЯ_18 ) або до закінчення навчання, але не більше як до досягнення нею двадцяти трьох років.

Це відповідатиме особливому захисту дітей та дружини померлого, передбаченому Конвенцією про права дитини, Законом України «Про охорону дитинства», й унеможливлюватиме порушення їх майнового права.

Як вже зазначалося вище, відповідно до ст. 1200 ЦК України шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років), тобто за весь період до досягнення дитиною повноліття, а відтак позовні вимоги позивачів підлягають до часткового задоволення, а в решті вимог відмовити.

Щодо позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Обухівтранс» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, то слід зазначити наступне.

За частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків.

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

З аналізу глави 82 ЦК України видно, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Тобто шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки при виконанні особою трудових обов`язків, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо такою особою (працівником).

Подібна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц, від 02 листопада 2020 року у справі № 133/1238/17, від 16 грудня 2020 року в справі № 161/3557/19.

15 січня 2018 року відповідач ОСОБА_1 був зареєстрований як приватний підприємець.

16 січня 2018 року відповідач ОСОБА_1 зареєструвався як платник єдиного податку і указав вид діяльності - пасажирські перевезення.

11.02.2022 року між приватним підприємцем ОСОБА_1 та ПрAT «Страхова компанія «Перша»» було укладено договір про страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів

Станом на дату ДТП, а саме: 25 вересня 2022 року, ФОП ОСОБА_1 , в особі ОСОБА_1 не перебував з ТОВ «Обухівтранс» у трудових відносинах, а здійснював перевезення пасажирів відповідно до Договору №Р/23 від 01.01.2021 року зі строком дії до 31.12.2022 року, укладеному між ТОВ «Обухівтранс» та ФОП ОСОБА_1 .

Згідно Полісу № 209268617 обов`язкового страхування цивільний власників наземних транспорт них засобів станом на час ДТП ОСОБА_1 виступає страхувальником (власником) забезпеченого транспортного засобу «Mercedes-Benz 711 D», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Договором добровільного страхування відповідальності власника наземного транспортного засобу №12-14.11.22.00 510 від 24.01.2022 року зазначено, що на час ДТП ОСОБА_1 виступає страхувальником (власником) забезпеченого транспортного засобу «Mercedes-Benz 711 D", реєстраційний номер НОМЕР_15 .

Відповідно до Договору обов`язкового особистого страхування водіїв від нещасних випадків на транспорті №56-01.22.00 483 від 10.02.2022 року на час ДТП ОСОБА_1 виступає страхувальником щодо застрахованої особи: водія ОСОБА_1 .

Станом па 25.09.2022 року на підставі Договору №Р/23 від 01.01.2021 укладеному між ТОВ «Обухівтранс» та ФОП ОСОБА_1 та Договором оренди автомобіля від 12.01.2018 року транспортним засобом «Mercedes-Benz 711 D", реєстраційний номер НОМЕР_15 , здійснювалися пасажирські перевезення.

Тобто, під час ДТП ФОП ОСОБА_1 особисто в якості водія, керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz 711 D", реєстраційний номер НОМЕР_15 , здійснював перевезення пасажирів за маршрутом «Розаліївка - Київ»

З урахування вищевикладеного, суд вважає, що підстав для відшкодування шкоди з відповідача в особі ТОВ «Обухівтранс» позивачам внаслідок ДТП, яке мало місце ІНФОРМАЦІЯ_11., внаслідок якого загинув ОСОБА_13 , відсутні, поскільки водій ОСОБА_1 не перебував в трудових стосунках з ТОВ «Обухів транс», не подавав заяву про прийняття на роботу, відсутній наказ про зарахування на роботу, звільнення з роботи та докази про сплату товариством податків та внесків до інших фондів, а тому відшкодування шкоди завданої позивачам відповідача ТОВ «Обухівтранс» слід відмовити.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивачі при зверненні до суду з цим позовом не сплачували судовий збір, оскільки звільнені від сплати судового збору на підставі ч. 1 п. 2 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір".

Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 на користь держави підлягає до стягнення судовий збір наступним чином:

- за позовну вимогу майнового характеру у розмірі 3079 грн.. 48 коп., що становить 20,34 % ;

- за позовну вимогу щодо стягнення моральної шкоди у зв`язку з частковим задоволення позовних вимог у розмірі 867,34 грн. (350 000 грн. (сума задоволених позовних вимог) : 3 422 000,05 грн. (сума заявлених позовних вимог), що становить 10,23 %.

На підставі викладеного та керуючись ЦК України, постановою Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6 із змінами та доповненнями, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.ст. 4, 76-89, 141, 258, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , представник позивачів ОСОБА_9 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог: ПрАТ «СК «Перша»» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_16 ) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_17 ) моральну шкоду завданої смертю сина внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн.. 00 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_16 ) на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_18 ) моральну шкоду завданої смертю сина внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн.. 00 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_16 ) на користь ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_14 ) моральну шкоду завданої смертю чоловіка внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн.. 00 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_16 ) на користь ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_14 ), яка діє в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , моральну шкоду завданої смертю батька внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн.. 00 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_16 ) на користь ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_14 ), яка діє в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , моральну шкоду завданої смертю батька внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн.. 00 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_16 ) на користь ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_14 ) яка діє в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , моральну шкоду завданої смертю батька внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн.. 00 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_16 ) на користь ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_14 ) яка діє в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , моральну шкоду завданої смертю батька внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн.. 00 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_16 ) на користь держави судовий збір в розмірі 867 (вісімсот шістдесят сім) грн.. 34 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_16 ) на користь ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_14 ), на відшкодування шкоди, завданої смертю ОСОБА_17 , в розмірі 66 0000 грн. щомісячними платежами по 500 (п`ятсот) грн. 00 коп. починаючи з 25.09.2025 року і до досягнення ОСОБА_8 чотирнадцяти років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_14 .

Стягнути із ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_16 ) на користь на користь ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_14 ), яка діє в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шкоду завдану смертю батька, в розмірі 50 400,00 грн. щомісячними платежами по 700 (сімсот) грн., починаючи з 25.09.2025 року і до досягнення ОСОБА_5 вісімнадцяти років (до ІНФОРМАЦІЯ_15 ) або до закінчення навчання, але не більше як до досягнення нею двадцяти трьох років.

Стягнути із ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_16 ) на користь на користь ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_14 ), яка діє в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , шкоду завдану смертю батька, в розмірі 58 800,00 грн. щомісячними платежами по 700 (сімсот) грн., починаючи з 25.09.2025 року і до досягнення ОСОБА_6 вісімнадцяти років (до ІНФОРМАЦІЯ_16 ) або до закінчення навчання, але не більше як до досягнення нею двадцяти трьох років.

Стягнути із ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_16 ) на користь на користь ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_14 ), яка діє в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , шкоду завдану смертю батька, в розмірі 92 400,00 грн. щомісячними платежами по 700 (сімсот) грн., починаючи з 25.09.2025 року і до досягнення ОСОБА_7 вісімнадцяти років (до ІНФОРМАЦІЯ_17 ) або до закінчення навчання, але не більше як до досягнення нею двадцяти трьох років.

Стягнути із ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_16 ) на користь на користь ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_14 ), яка діє в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , шкоду завдану смертю батька, в розмірі 126 000,00 грн. щомісячними платежами по 700 (сімсот) грн., починаючи з 25.09.2025 року і до досягнення ОСОБА_8 вісімнадцяти років (до ІНФОРМАЦІЯ_18 ) або до закінчення навчання, але не більше як до досягнення нею двадцяти трьох років.

Стягнути із ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_16 ) на користь держави судовий збір в розмірі 3079 (три тисячі сімдесят дев`ять) грн.. 48 коп.

У задоволенні решти вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , представник позивачів ОСОБА_9 відмовити.

У задоволенні позовних вимогах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , представник позивачів ОСОБА_9 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Обухівтранс» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого відмовити.

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Апеляційні скарги на рішення можуть бути подані протягом 30 днів з дня його складення, подавши безпосередньо до Київської апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення суду складено 12.05.2025 р.

Суддя І.І. Шевченко