СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/12277/24

пр. № 2/759/489/25

22 травня 2025 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - П`ятничук І.В.,

за участю секретаря - Кульбовської В.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представників позивача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа: Київська міська державна адміністрація про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та домоволодінням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 13.06.2024 року звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_5 , третя особа: Київська міська державна адміністрація про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та домоволодінням, яким просить зобов?язати ОСОБА_5 за власний рахунок усунути перешкоди в користуванні належними мені, ОСОБА_1 , на праві власності земельною ділянкою з кадастровим номером :75:207:0101, будинком та підсобними приміщеннями, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесенням (демонтажу) паркану по всій його довжині, навісу, частини гаражу та прибирання складованого різного майна Відповідача (доски, дрова, бита цегла, азбестові груби, залізяччя тощо) на АДРЕСА_1 і в проїзді між вулицею Жовтнева і Брест-Литовським шосе вздовж земельних ділянок з кадастровими номерами :75:207:0100 та :75:207:0101, стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він і його брат ОСОБА_5 після смерті батька ОСОБА_6 поділили домоволодіння та відповідно до реєстру земельних ділянок стали власниками земельних ділянок по АДРЕСА_1 на підставі договору поділу земельної ділянки, що є спільною частковою власністю від 10.08.2019 р. та договору поділу домоволодіння, що є спільною частковою власністю від 10.08.2019 р.

Зазначив, що він є власником земельної ділянки з кадастровим номером :75:207:0101, a відповідач є власником земельної ділянки з кадастровим номером :75:207:0100.

Вказав, що між Брест-Литовським шосе і вулицею Жовтнева вздовж його та відповідача земельних ділянок розташований проїзд для транспорту. Цей проїзд є єдиним по якому позивач міг під`їжджати до свого будинку зі сторони АДРЕСА_1 , на якій знаходиться його земельна ділянка, будинок та підсобні приміщення.

Відповідач, в порушення статей 125 і 126 Земельного кодексу України, під час війни в травні 2022 р. самовільно захватив частину проїзду, площею більше 100 м.кв., а також частини АДРЕСА_1 , площею 73 м.кв. (3.8мх19,2м), навпроти будинку АДРЕСА_1 , і побудував на них частину гаража, паркан і навіс та захаращив самовільно захоплену частину проїзду різним мотлохом, досками, дровами, битою цеглою, азбестовими трубами, різним залізяччям тощо.

Зазначив, що загальна площа самовільно захоплених частини проїзду і частини АДРЕСА_1 становить майже 200 м.кв.

Збудовані паркан, навіс і частина гаража та захаращеність проїзду порушують мої права на користування місцями загального користування і користування моєю земельною ділянкою, будинком і підсобними приміщеннями, оскільки створюють мені перешкоду для проїзду до моєї земельної ділянки, будинку та підсобних приміщень, а також для проїзду пожежних машин у разі виникнення пожежі та автомобілів швидкої медичної допомоги.

На підставі ст.ст. 83, 125, 126 Земельного кодексу України, ст.391 ЦК України просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 18.06.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

В судовому засіданні позивач та його представники позовні вимоги підтримали, просили задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові.

В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на обставини викладені у поданому до суду 28.08.2024 року відзиві.

В судове засідання третя особа не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, направила до суду письмові пояснення, якими просить суд прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, допитавши в якості свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Також, відповідно до приписів ст. 319, 320, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п. «г» ч.1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Згідно із ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

У позовній заяві позивач вказує, що він є власником земельної ділянки з кадастровим номером :75:207:0101, a відповідач ОСОБА_5 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :75:207:0100, про що свідчить Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.02.2020 року№ 202274644 (а.с. 10).

Позивач зазначає, що ОСОБА_5 самовільно захопив частину проїзду і частину вулиці Жовтневої, збудувавши паркан, навіс і частину гаражу, чим порушуюся його права на користування місцями загального користування і користування моєю земельною ділянкою, будинком і підсобними приміщеннями, оскільки створюють позивачу перешкоду для проїзду до його земельної ділянки, будинку та підсобних приміщень, а також для проїзду пожежних машин у разі виникнення пожежі та автомобілів швидкої медичної допомоги.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , підтвердили обставини викладені позивачем у позовній заяві.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

На підтвердження своїх вимог позивачами було подано суду витяг з чергового кадастрового плану від 12.08.2020 року, фотознімки паркану, однак з наданих документів не можливо встановити про наявність паркану на дорозі загального користування, оскільки відсутня прив`язка до кадастрових номерів, а власноруч відображена позивачем земельна ділянка загального користування, не дає можливість встановити чи дійсно вона належать до земель загального користування.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що Київська міська рада як єдиний розпорядник комунальних земель міста Києва жодних рішень щодо передачі земельної ділянки, кадастровий номер :75:207:0037 у власність чи користування ні ОСОБА_5 , що свідчить про те, що у діях відповідача вбачаються ознаки самовільного зайняття земельної ділянки, кадастровий номер :75:207:0037.

Згідно ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду на дослідженні по справі докази, їх оцінки, судом встановлено, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів порушення їхніх прав, свобод та інтересів з боку відповідача.

Суд звертає увагу сторін, що Європейський суд з прав людини наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча §1 ст.6 конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (п.58 рішення ЄСПЛ від 10.02.2010 у справі «Seryavin and others v. Ukraine», №4909/04).

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та домоволодінням, слід відмовити за необґрунтованістю.

На підставі ст 41,55 Конституції України, ст.ст. 319-321, 391 ЦПК України, ст.ст. 91, 152 ЗК України, керуючись ст. ст. 77, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа: Київська міська державна адміністрація про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та домоволодінням - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: І.В. П`ятничук