ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/2966/24 Номер провадження 22-ц/814/1809/25Головуючий у 1-й інстанції Високих М. С. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л. І.,

судді Бутенко С. Б., Чумак О. В.,

секретар Ванда А. М.,

з участю третьої особи ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_2 , третьої особи ОСОБА_3 , позивача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 23 січня 2025 року, постановлене суддею Високих М. С.,

у справі за позовом ОСОБА_4 до Полтавської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом до Полтавської міської ради, в якому просив суд визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на 13/20 частки земельної ділянки площею 0,0775 га, кадастровий номер :12:003:0381, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_5 , після смерті якої державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори йому видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 16.05.2024 на 13/20 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Даний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0775 га, кадастровий номер :12:003:0381, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка на підставі свідоцтва про право власності від 09.07.2013 індексний номер 5939360 перебувала у спільній сумісній власності спадкодавця ОСОБА_5 та співвласників житлового будинку - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ..

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.05.2024 № 1116/02-31 державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку у зв`язку із неможливістю визначення складу спадкового майна, оскільки спадкодавцем за життя не було визначено належну їй частку у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку та наразі визначити склад спадкового майна неможливо, тому виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 23 січня 2025 року позов ОСОБА_4 до Полтавської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкуваннязадоволено.

Визнано за ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом право власності на 13/20 часток земельної ділянки площею 0,0775 га, кадастровий номер :12:003:0381, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду мотивоване доведеністю та обґрунтованістю позовних вимог.

Не погодившись з вказаним рішення його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 , просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 , посилалась на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд не визначив частки ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , які є співвласниками житлового будинку та земельної ділянки, чим порушив їх права.

Внаслідок неналежної правової допомоги, яка була надана їм в суді першої інстанції, вони були позбавлені можливості надавати пояснення в суді, що вплинуло на об`єктивність розгляду справи.

Від ОСОБА_4 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відзив ґрунтується на тому, що рішенням суду не порушено право власності третіх осіб на належну їм частину земельної ділянки. З позовними вимогами про визнання за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 права власності на 7/40 часток земельної ділянки за кожним вони до суду не звертались.

Від представника ОСОБА_1 адвоката Горбенка П. В. до суду надійшли заперечення на відзив на апеляційну скаргу, в яких підтримано доводи апеляційної скарги.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, третіх осіб та представника ОСОБА_1 - адвоката Горбенка П. В., перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_5 , 1940 року народження, внаслідок чого відповідно до статей 1218-1220 ЦК України відкрилася спадщина, до складу якої входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, крім тих, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця.

Згідно з витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі №76980358 від 16.05.2024 після смерті ОСОБА_5 . Першою полтавською державною нотаріальною конторою 20.10.2023 заведена спадкова справа 126/2023 та видано свідоцтво про право на спадщину за законом спадкоємцю ОСОБА_4 .

Свідоцтво про право на спадщину за законом від 16.05.2024 видано ОСОБА_4 на 13/20 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належав спадкодавцеві ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Третьою полтавською державною нотаріальною конторою 23.06.2003 за реєстровим № 1-804, зареєстрованим КП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» 24.06.2003 у реєстровій книзі № 5 за реєстровим № 346.

Згідно витягу про державну реєстрацію прав № 378790942 від 16.05.2024 та відомостей Державного реєстру речових прав від 30.08.2024, на підставі свідоцтва про право на спадщину № 3-263 за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на 13/20 часток житлового будинку по АДРЕСА_1 , номер запису про речове право- 55033503, інша частина житлового будинку належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - по 7/40 часток у кожного, на підставі договору дарування від 02.06.2010, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Карнаух Н. В. за № 866.

Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці, в цілому площею 0,0775 га, кадастровий номер :12:003:0381, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер 5939360 від 09.07.2013 була передана у спільну сумісну власність ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з реєстрацією у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 1582303.

Постановою державного нотаріуса Першої полтавської державної нотаріальної контори Кізіма В.В. від 16.05.2024, ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 13/20 часток земельної ділянку площею 0,0775 га, кадастровий номер :12:003:0381, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану у АДРЕСА_1 , яка належала померлій на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , через неможливість визначити частку померлої ОСОБА_5 у спільній власності, і, як наслідок, встановити склад спадкового майна.

Виходячи із змісту постанови нотаріуса, після смерті ОСОБА_5 заведена спадкова справа, в якій знаходиться заява ОСОБА_4 про прийняття спадщини та заява ОСОБА_6 про відмову від спадщини. Дані про інших спадкоємців відсутні, заповіту ОСОБА_5 не залишала.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).

Згідно статей 1216, 1217, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У частині п`ятій статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (стаття 1296 ЦК України).

Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину належним способом захисту порушеного права позивача є позов про визнання права власності (права на частку у праві спільної власності на спірне майно) в порядку спадкування і такі вимоги заявлені позивачем. При розгляді справ про визнання права власності на майно в порядку спадкування, встановлення належності спірного майна до складу спадщини є передусім питаннями доведення відповідних обставин, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 серпня 2024 року у справі № 522/3974/20 (провадження № 61-4007св23) з посиланням на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19 (провадження № 61-16257св20) та усталеність судової практики у спірних правовідносинах, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування.

У постановах Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року в справі № 234/17030/18 (провадження № 61-12859св21), від 10 листопада 2021 року в справі № 759/19779/18 (провадження № 61-4523св21), від14 грудня 2023 року у справі № 199/1204/21 (провадження № 61-4074св23) викладено правовий висновок, що у справах про визнання права власності в порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

Третя особа по справі - ОСОБА_1 , яка подала апеляційну скаргу, не є учасником спірних спадкових правовідносин, оскільки не є спадкоємцем померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 ,та за відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5 , залучення позивачем в якості відповідача по справі Полтавської міської ради, - як органу місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, який відповідно до вимог статті 1277 ЦК України може заявляти про відумерлість спадщини, не суперечить нормам матеріального та процесуального права.

Статтею 2 ЦК України встановлено, що учасниками цивільних відносин є фізичні та юридичні особи, а також держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не мають відношення до спадщини ОСОБА_5 , вони не відповідають за позовом ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, а їх участь у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 05.11.2024 забезпечує додержання їхніх прав, як співвласників житлового будинку та земельної ділянки кадастровий номер :12:003:0381 по АДРЕСА_1 .

Аналізуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , колегія суддів дійшла висновку, що такі не стосуються права позивача на спадщину, а саме: права на частку земельної ділянки, що належала спадкодавцю ОСОБА_5 на час відкриття спадщини та визначена судом відповідно до вимог статті 120 ЗК України - пропорційно до частки спадкодавця у праві спільної власності на жилий будинок, який розміщено на такій земельній ділянці, тобто - у розмірі 13/20 частки, і таке право позивача апелянтом не заперечується.

Вимоги апеляційної скарги - визначення та закріплення за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 по 7/40 часток будинку та відповідної частини земельної ділянки не стосуються предмета спадкового спору та відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі поданих доказів, не можуть бути вирішені судом у цій справі.

Згідно статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними шляхом укладення відповідного договору, а у разі виникнення спору - судом у справі про поділ спільного майна, що не є тотожним спірним правовідносинам, у яких позивач набуває право на частку у спільному майні, як спадкоємець померлого співвласника, тому доводи апеляційної скарги не впливають на висновки суду першої інстанції і таких висновків не спростовують, а порушене апелянтом питання може бути вирішено між співвласниками у добровільному порядку або в судовому порядку шляхом пред`явлення відповідного позову.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів залишає апеляційну скаргу третьої особи ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 23 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20.05.2025.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді С.Б. Бутенко

О.В. Чумак