Провадження № 6/752/108/25
У Х В А Л А

17 лютого 2025 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі головуючого судді Плахотнюк К.Г. за участю секретаря судового засдіання Давиденко С.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві подання представника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м. Київ) Кушніренка Дмитра про примусовий привід керівника боржника товариства з обмеженою відповідальністю «ТОП КАР» Бегерового Сергія Володимировича,-

ВСТАНОВИВ:

представник Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м. Київ) Кушніренко Д. звернувся до суду з поданням про примусовий привід керівника боржника товариства з обмеженою відповідальністю «Інжинірінгпрофі» ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог зазначив, що на примусовому виконанні у Голосіївському районному відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м. Київ) перебуває виконавче провадження № 69846891, по виконанню виконавчого документа про стягнення з ТОВ «ТОП КАР» на користь Національного банку України коштів у розмірі 17 000 грн. Як убачається з доданих до подання копій матеріалів виконавчого провадження, в межах виконавчого провадження виконавцем накладено арешт на майно боржника, накладено арешт на кошти боржника, здійснено запити до відповідних установ та організацій.

Виклики державного виконавця про зобов`язання керівника боржника з`явитись до виконавця щодо сплати боргу або надання підтверджуючих документів про сплату в матеріалах подання відсутні.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Згідно з ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім, зокрема, постанов про відкриття виконавчого провадження, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

До матеріалів подання не долучено доказів отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження, як то реєстр рекомендованої кореспонденції чи повідомлення про вручення рекомендованого листа з описом вкладення.

Крім того, до подання не додано жодних доказів на підтвердження направлення, так само як і вручення керівнику боржника вимог державного виконавця чи повідомлення про необхідність явки до державного виконавця та доказів його ухилення від явки.

Привід за своєю природою є заходом процесуального примусу, що полягає у затриманні і примусовому доставлені особи за для забезпечення її участі у провадженні у випадках, якщо цю особу було належним чином викликано, але вона не з`явилася без поважних причин або без повідомлення про причини неприбуття.

Вказане дозволяє зробити висновок про можливість застосування примусового приводу до боржника лише в разі його належного повідомлення про необхідність явки до державного виконавця та ухилення належним чином повідомленого боржника від явки.

У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінивши обставини справи та наявні докази, суд, вважає, що підстави для застосування до боржника приводу відсутні, оскільки державним виконавцем не надано суду достатніх і достовірних доказів на підтвердження того, що керівник боржника ТОВ «ТОП КАР» Берегового С.В. належним чином повідомлений про наявність відкритого виконавчого провадження, що він дійсно отримував виклики державного виконавця, однак свідомо, навмисно, без поважних причин не прибув до державного виконавця, що свідчило б про його пряме ухилення від явки до виконавця та навмисне невиконання судових рішень.

За таких підстав, суд вважає подання представника Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про примусовий привід керівника боржника передчасним, а відтак необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-81, 260, 261, 353, 354, 438 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні подання представника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м. Київ) Кушніренка Дмитра про примусовий привід керівника боржника товариства з обмеженою відповідальністю «ТОП КАР» ОСОБА_2 , відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею

(частина 2 статті 261 ЦПК України).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду (частина 1 статті 353, стаття355 ЦПК України).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п"ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (стаття 354 ЦПК України).

Суддя: К.Г. Плахотнюк