Справа № 159/3347/24
Провадження № 2/159/59/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року Ковельський міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Грідяєвої М.В.

при секретарі Шокот С.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ковель в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , в інтересах якої дії адвокат Мороз Л.С, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, вказуючи на те, що 10.08.2018 року між нею та ОСОБА_2 укладено шлюб, в якому прожили 5 років. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.12.2023 року шлюб розірвано. Перебуваючи в шлюбі за спільні кошти, на підставі договору купівлі-продажу №0741/2021/24744423 придбали легковий автомобіль Renault Kangoo, 2005 року випуску, синього кольору, номер шасі НОМЕР_1 , днз НОМЕР_2 , який зареєстрований за нею. В зв`язку з військовими діями вона з неповнолітньою дитиною виїхала за кордон та з 25.08.2022 року проживає у Німеччині, автомобілем не користується, її автомобіль без її згоди переданий у користування іншій особі. Посилається на ст.ст.60, 70, 71 СК України, ст.ст.364, 372 ЦК України. Вважає, що її частка в автомобілі складає 1/2. Оскільки автомобілем реально користується інша особа, якій відповідач надав у користування без її згоди, вона має намір стягнути компенсацію вартості її частки у вказаному майні, так як воно є неподільним, а право власності на автомобіль визнати за відповідачем. Відповідно до висновку експерта середня ринкова ціна автомобіля автомобіль Renault Kangoo, 2005 року випуску станом на 05.04.2024 року становить 205640 грн. Відповідач не погоджується здійснювати поділ спільного майна подружжя. Зазначає, що понесла судові витрати: судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп. за подання позову, 605 грн. 60 коп. за забезпечення позову, 6800 грн. витрати на проведення експертизи, 7000 грн. витрати на правову допомогу. Просить визнати спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 транспортний засіб марки Renault Kangoo, 2005 року випуску, синього кольору, номер шасі НОМЕР_1 , днз НОМЕР_2 , з визначенням часток по 1/2 за кожним, виділивши автомобіль ОСОБА_2 , стягнувши з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію 1/2 частки ринкової вартості автомобіля в сумі 102820 грн., стягнути з відповідача судові витрати в сумі 15011 грн. 20 коп.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, згідно письмової заяви представника позивача просить розглянути справу без їх участі, позов підтримують в повному обсязі, просять його задовольнити, не заперечують проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Суд ухвалив слухати справу заочно.

Вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Статті 57, 60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.

За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Для визнання майна особистою приватною власністю дружини, необхідно встановлення, що майно за час шлюбу набуте саме за кошти які належали особисто дружині.

Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.2 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Судом, згідно наданих письмових доказів встановлено, сторони знаходились у шлюбі з 10.08.2018 року, який розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.12.2023 року. Під час знаходження у шлюбі, сторонами придбано автомобіль Renault Kangoo, 2005 року випуску, синього кольору, номер шасі НОМЕР_1 , днз НОМЕР_2 , який був зареєстрований 12.03.2021 року за позивачем ОСОБА_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Ринкова вартість автомобіля, згідно висновку про вартість №470.24СЕ станом на 05.04.2024 року становить 205640 грн. Враховуючі, що спірне майно було придбано сторонами під час знаходження у шлюбі, правовідносини сторін регулюється нормами ст.ст.57,60 СК України, а саме загальними правилами, що майно набуте під час шлюбу, належить подружжю на праві спільної сумісної власності, відповідачем не доведено, що майно набуте за його власні кошти, а тому суд погоджується з твердженням позивача, що відповідно до ст.60 СК України, вказане майно, набуте подружжям за час шлюбу та належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності.

Також суд погоджуються з твердженням позивача, що у разі поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, тобто по 1/2 частки за кожним. Вказане спірне майно, транспортний засіб в розумінні ст.183 ЦК України, є неподільною річю, і при поділі майна виділення частки в натурі в ньому не можливо.

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Шлюбного договору та домовленості про порядок поділу майна між сторонами не укладалось.

Відповідно до ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Відповідно до ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Для припинення права співвласника на частину в праві спільної часткової власності достатньо однієї з чотирьох передбачених ч.1 ст.365 ЦК України підстав. Згоду співвласника на отримання вартості цієї частки ст.365 ЦК України не передбачає.

Враховуючи, що позивач просить припинити не право власності відповідача на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації, а своє право на частку у цьому майні та стягнути компенсацію з відповідача, то на ці правовідносини поширюються, зокрема, положення частини другої статті 364 ЦК України. Відповідний припис передбачає, що співвласник, частку якого у майні не можна виділити в натурі, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.02.2022 року в справі №209/3085/20 зауважила, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні.

Вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі N 299/2587/15-ц). Підтвердження платоспроможності такого відповідача законодавство України не вимагає.Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України).

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України).

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України).

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Таким чином спірне майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, поділ якого можливий шляхом виділення автомобіля у власність відповідача та стягнення з нього компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на автомобіль.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, в зв`язку з задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір сплачений позивачем при поданні позову в розмірі 1211 грн. 20 коп. та 6800 грн. витрати на проведення експертизи, стягненню з відповідача судового збору в розмірі 605 грн. 60 коп. не підлягає, так як заява про забезпечення позову була повернута заявнику ухвалою суду від 31.05.2024 року

Відповідно до ч.1, 2 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з матеріалів справи, правову допомогу позивачу у зазначеній справі надавав адвокат Мороз Л.С. згідно договору про надання правової допомоги від 16.05.2024 року, до заяви та позову додано додаток до договору про надання правової допомоги віл 16.05.2024 року, квитанція до прибуткового касового ордера від 16.05.2024 року, згідно якихо вартість послуг адвоката становила 7000 грн., яка сплачена позивачем.

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

З врахуванням складності справи, співмірності та пропорційності понесених витрат щодо предмета спору, значення справи для сторін, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг, те, що справу було розглянуто у загальному позовному провадженні, без участі представника позивача, суд дійшов висновку, що розмір вказаних позивачем витрат на правничу допомогу є співмірним з виконанням адвокатських робіт, а тому вимога позивача про стягнення витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню в розмірі 7000 грн.

Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.364, 365, 370, 372, 368 ЦК України, ст.ст.57, 60, 63, 70, 71 СК України, ст.ст.12, 81, 89, 141, 263, 265, 268, 280-282, 354, ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити.

Автомобіль Renault Kangoo, 2005 року випуску, синього кольору, номер шасі НОМЕР_1 , днз НОМЕР_2 визнати спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Виділити автомобіль Renault Kangoo, 2005 року випуску, синього кольору, номер шасі НОМЕР_1 , днз НОМЕР_2 у власність ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію 1/2 частки автомобіля Renault Kangoo, 2005 року випуску, синього кольору, номер шасі НОМЕР_1 , днз НОМЕР_2 в розмірі 102820 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати: судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп., витрати на проведення експертизи в розмірі 6800 грн., 7000 грн. витрати на правову допомогу.

Судове рішення складено 19.05.2025 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до Ковельського міськрайонного суду Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя:М. В. ГРІДЯЄВА