Справа № 715/1969/24
Провадження № 2/715/23/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року селище Глибока

Глибоцький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Маковійчук Ю.В.

секретар судового засідання Затолошна Р.В.

часники процесу:

представник позивача ОСОБА_1

представник відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем з 05.10.2011 року, який було розірвано рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 12.06.2024 року.

Крім того, посилається на те, що за час спільного проживання вони, а саме 18.11.2023 року придбали автомобіль марки SKODA OKTAVIA, 2010 року випуску та «JEEP GRAND CHEROKEE» 2005 року випуску.

Вказує на те, що автомобіль SKODA OKTAVIA, 2010 року випуску 08.05.2024 року відповідачем було продано на підставі договору купівлі продажу на іншу особу.

Зважаючи на викладене, просила суд у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділити ОСОБА_4 , автомобіль марки «JEEP», модель GRAND CHEROKEE» 2005 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 вартістю 468 000 (чотириста шістдесят вісім тисяч) гривень та стягнути з останнього на її користь грошову компенсацію різниці вартості часток автомобілів марки SKODA OKTAVIA, 2010 року випуску та «JEEP GRAND CHEROKEE» 2005 року випуску в сумі 378 300 гривень.

Відповідач ОСОБА_4 подав до суду відзив на позовну заяву, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. При цьому, посилався на те, що він із позивачкою фактично припинив проживати разом в середині серпня 2023 року, коли він з`їхав від позивачки та почав проживати окремо, вони перестали вести спільне господарство, хоча офіційно вони розлучилися трохи пізніше. Посилається на те, що за час спільного проживання ними було придбано автомобіль марки Audi A6. Зазначає, що у вересні 2023 року вказаний автомобіль позивачкою було продано за 4000 доларів США. Після чого він додав до отриманої суми за відчуження майна та придбав автомобіль марки SKODA OKTAVIA, 2010 року випуску, який він продав на підставі генерального доручення на початку весни 2024 року, однак, з невідомих йому причин переоформлення автомобіля відбулося пізніше. Відтак, у березні за виручені кошти від продажу автомобіля SKODA OKTAVIA, 2010 року випуску, він придбав автомобіль та «JEEP GRAND CHEROKEE» 2005 року випуску, вважає вказаний автомобіль його особистою власністю.

В судовому засіданні представник позивача Снігур С.В. позовні вимоги підтримав повністю просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, що викладені в позові.

Представник відповідача Морозова О.В., посилаючись на необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, просила відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В силу ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як вбачається з ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.3 ст.372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 лютого 2022 року у справі № 504/1126/19 (провадження № 61-18866 св 21) зроблено висновок, що «при вирішенні питання про правовий режим майна подружжя з`ясуванню підлягають як підстави й час набуття такого майна, так і обставини, що свідчать про окреме проживання подружжя у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин до розірвання шлюбу. Положення цієї норми стосуються випадків, коли дружина та чоловік спільно не проживають, але без встановлення режиму окремого проживання, передбаченого статтею 119 СК України. Законодавець розмежовує правовий режим майна, набутого дружиною, чоловіком після встановлення судом режиму сепарації (стаття 119 СК України), і майна, набутого за обставин, визначених у частині шостій статті 57 СК України. На майно, набуте дружиною, чоловіком у період шлюбу, але за час окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, поширюється презумпція права спільної сумісної власності подружжя. Тому у разі виникнення спору щодо цього майна спростувати вказану презумпцію має та сторона, яка вважає це майно особистою приватною власністю».

Судом встановлено, 05.10.2011 року між сторонами зареєстровано шлюб, який було розірвано рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 12.06.2024 року, разом з тим час припинення шлюбних відносин не встановлений.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судовому засіданні вказували на те, що з серпня 2023 року сторони припинили проживати разом, вести спільне господарство.

21.10.2023 року позивачкою ОСОБА_3 на підставі договору купівлі продажу подано ОСОБА_7 транспортний засіб Audi A6, вартістю 206 872 грн.

18.11.2023 року ОСОБА_4 придбав SKODA OKTAVIA, 2010 року випуску, д/н НОМЕР_3 , вартістю 150 000 грн., який 08.05.2024 року ним було відчужено на користь третьої особи.

13.03.2024 року відповідач ОСОБА_4 придбав транспортний засіб «JEEP GRAND CHEROKEE» 2005 року випуску.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, виходячи із того, що спірні автомобілі SKODA OKTAVIA, 2010 року та «JEEP GRAND CHEROKEE» 2005 року випуску, придбані сторонами за час шлюбу, суд приходить до висновку, що вони є спільним майном подружжя.

При цьому, в судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 вказувала на те, що автомобіль марки Audi A6 належав подружжю на праві спільної сумісної власності, за кошти отримані після його відчуження було придбано автомобіль SKODA OKTAVIA, 2010 року, після продажу якого було придбано транспортний засіб «JEEP GRAND CHEROKEE» 2005 року випуску.

Судом встановлено, що автомобіль SKODA OKTAVIA було відчужено, коли сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, доказів того, що автомобіль було продано відповідачем без згоди позивача, а кошти були витрачені не в інтересах сім`ї не надано, а тому суд вважає, що вказане майно не підлягає поділу, тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Крім того, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «JEEP GRAND CHEROKEE» 2005 року випуску відповідач ОСОБА_4 набув право власності 13.03.2024 року, тобто перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з позивачкою. При цьому, відповідач не спростував презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя, тоді як тягар доказування покладається саме на нього.

Отже, виходячи із того, що під час розгляду справи відповідачем не було надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували той факт, що автомобіль марки «JEEP GRAND CHEROKEE» 2005 року випуску є його особистою власністю та не підлягає поділу в порядку ст. 69 СК України, суд приходить до висновку, що зареєстрований за відповідачем автомобіль подружжя придбало за спільні кошти під час шлюбу. Тому цей транспортний засіб є об`єктом спільної сумісної власності позивачки та відповідача та підлягає поділу між ними.

Встановлено, що автомобілем користується відповідач. Щоби поділити це майно, треба виділити його відповідачеві «з визнанням за ним права власності на цей автомобіль» і стягнути на користь позивачки 1/2 вартості автомобіля. Одержати таку компенсацію позивачка погодилася (цей підхід узгоджується з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, сформульованим у постанові від 25 травня 2020 року у справі № 347/955/16).

Крім того, при ухваленні рішення суд враховує правову позицію сформульовану Великою Палатою Верховного Суду у справі № 209/3085/20, провадження 14-182цс21 від 08.02.2022 року про те, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя відповідачу слід виділити автомобіль марки «JEEP», модель «GRAND CHEROKEE» 2005 року випуску, року народження НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 вартістю 468 000 гривень та стягнути з нього на користь позивачки грошову компенсацію різниці вартості 1/2 частки автомобіля в сумі 234 000 гривень.

При цьому, суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що у позові слід відмовити, так як позивачем надано невірну оцінку спірного майна. Так, на підтвердження вартості транспортного засобу марки «JEEP», модель «GRAND CHEROKEE» 2005 року випуску надано звіт про оцінку майна, згідно якої його ринкова вартість становить 468000 гривень. Звіт складено ТОВ «БО «Редкуб», який має право проводити таку оцінку, згідно сертифікату суб`єкта оціночної діяльності 61/2024 від 30.01.2024 року.

При цьому, представник відповідача ОСОБА_8 , заперечуючи проти визначеної вартості, не спростувала її, не надала доказів про його вартість, клопотань про призначення експертизи не заявляла. При цьому, судом було роз`яснено вимоги ст. ст. 13, 81 ЦПК України щодо обов`язку доказування та подання доказів.

Враховуючи те, що суд задовольняє частково позовні вимоги (61,86 % ціни позову), тому з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 4 680 грн.

Керуючись ст.ст.4-13,19,76-81,89,206,259,263-265 ЦПК України суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , жителю АДРЕСА_1 автомобіль марки «JEEP», модель «GRAND CHEROKEE» 2005 року випуску, року народження НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 вартістю 468 000 (чотириста шістдесят вісім тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , жительки АДРЕСА_1 грошову компенсацію різниці вартості часток автомобіля в сумі 234 000 (двісті тридцять чотири тисячі) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , жительки АДРЕСА_1 сплачений судовий збір у сумі 4680 (чотири тисячі шістсот вісімдесят) гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення виготовлено 19.05.2025 року

Суддя