Справа № 278/1027/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Буткевич М.І.,

розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Позовні вимоги мотивував тим, що вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 19.09.2024, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України та призначено покарання у виді у виді 3 (три) роки обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років. Вирок набрав законної сили.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої поєднаної травми тіла у вигляді множинних саден тулуба та кінцівок, перелому дужки 5-го шийного хребця зліва, багатоуламкового перелому тіла 6-го шийного хребця та тіла 7-го шийного хребця, що призвело до розвитку грубого верхнього парапарезу (зниження м`язевої сили нижніх кінцівок з обмеженням довільних рухів) та нижньої параплегії (параліч обох нижніх кінцівок) із порушенням функції тазових органів за типом затримки сечі; перелому заднього відділу 7-го та 8-го ребер справа, забою правої легені, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя, тому неодноразово перебував на лікуванні та ним було витрачено кошти у сумі 56 379, 00 грн. на лікарські препарати, аналізи та медичні засоби, що підтверджуються копіями квитанцій.

Окрім матеріальної шкоди позивачу було завдано і моральну шкоду, яка полягає в тому, що він зазнав ряд тілесних ушкоджень, внаслідок яких тривалий час перебував на лікуванні, зазнав душевних та моральних страждань, пережив сильний психологічний стрес, втратив сон та почуття спокою, обмежений у фізичній активності, часто відчував фізичний біль та втомлюваність. Тому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду у сумі 300 00,00 грн.

12.03.2025 у справі відкрито провадження та призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Копію позовної заяви і доданих до неї документів направлялись відповідачу за зареєстрованим місцем його проживання (а.с. 11), проте поштове відправлення, яке повернулось на адресу суду із відміткою «За закінченням терміну зберігання» (а.с. 15).

Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Сторони не скористались своїм правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Жодних клопотань по суті справи не надходило.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши письмові матеріали, встановивши фактичні обставини справи, застосовуючи загальні засади цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, утверджуючи та забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принцип неупередженості, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 19.09.2024, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України та призначено покарання у виді у виді 3 (три) роки обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років (а.с. 74-77).

Зі змісту вироку вбачається, 14.04.2024 близько 17 години 30 хвилин водій ОСОБА_2 , в порушення вимог пункту 2.9 а) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував технічно справним автомобілем Аudi А6, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухався ним по Чуднівському шосе, зі сторони м. Житомира в напрямку с. Тетерівка Житомирського району, яка має по дві смуги руху в кожному напрямку.

Рухаючись у вказаний день, час та місці зазначеним транспортним засобом, водій ОСОБА_2 в порушення вимог 2.3.б), 12.1 ПДР України, в світлу пору доби, в умовах достатньої видимості, по проїзній частині Чуднівського шосе поблизу с. Тетерівка Житомирського району, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не врахував дорожню обстановку та не вибрав в установлених межах безпечну швидкість руху керованого ним транспортного засобу, внаслідок чого допустив некерований рух транспортного засобу, виїхав за межі проїзної частини Чуднівського шосе та в подальшому зіткнувся з бетонними блоками, які знаходилися на узбіччі в зустрічному напрямку руху транспортного засобу.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля Аudi А6, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 , який знаходився на передньому пасажирському сидінні, отримав тілесні ушкодження.

Згідно виписки №4663 із медичної карти хворого ОСОБА_1 останній перебував на лікуванні у КП «Лікарня №2 ім. В.П. Павлусенка» з 14.04.2024 по 27.04.2024. Витрати на лікування позивача становлять 56 379, 00 грн., що підтверджується квитанціями, долученими до матеріалів справи (а.с. 31-42).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В силу ч. 1ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Зібраними у справі доказами підтверджується наявність вини водія ОСОБА_2 у заподіянні шкоди ОСОБА_1 , завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частинами першою-третьою статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною першою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно до вимог ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Частина 2 ст. 1193 ЦК України, передбачає якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої або членів її сім`ї; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності та ділової репутації особи.

Частиною першою статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

З огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Окремо суд акцентує увагу на тому, що розмір відшкодування шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи.

Зазначене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 15 грудня 2020 року в справі 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19).

Судом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 14.04.2024, ОСОБА_1 заподіяно тілесні ушкодження, які потягнули за собою тривале лікування, проблеми зі станом здоров`я та погане самопочуття, перенесене потрясіння, значний фізичний біль, емоційний стрес, потреби в реабілітації.

Також із досліджених матеріалів кримінального провадження та матеріалів цивільної справи, не вбачається, що груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, тому позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

За таких обставин, суд визначає розмір такої шкоди з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), стану здоров`я останнього, зокрема, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до п. 6 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального провадження.

На підставі викладеного, відповідно до ст. 23, 1166, 1167, 1177 ЦК України, керуючись ст. 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 56 379, 00 матеріальної шкоди та 100 000, 00 грн моральної шкоди.

.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: відсутній у матеріалах справи.

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя М.І.Буткевич