Справа № 362/6386/15-ц
Провадження № 6/362/64/25
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

20 травня 2025 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Марчука О.Л.,

при секретарі Неділько А.С.,

за участю заявника ОСОБА_1 ,

представника боржника адвоката Коноваленко Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 у місті Василькові Обухівського району Київської області заяву ОСОБА_1 про заміну стягувача в рішенні суду,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 листопада 2015 року, яке набрало законної сили, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 115.08/Д(І)-1 від 20.05.2008 року в розмірі 785 250 гривень 21 копійка станом на 27.08.2015 року звернуто стягнення на житловий будинок АДРЕСА_1 , шляхом набуття права власності ПАТ «КБ «Актив-Банк» на предмет іпотеки на підставі Договору іпотеки від 29.05.2008 року (а.с. 37 38).

На виконання вказаного рішення суду судом видано виконавчий лист на надіслано його стягувачу (а.с. 41).

07 травня 2025 року судом отримано заяву ОСОБА_1 у якій вона просить замінити її як стягувача в рішенні Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 листопада 2015 року, посилаючись на правонаступництво (а.с. 46 48).

Заявник в судовому засіданні підтримала вимоги своєї заяви та просила їх задовольнити з викладених у заяві підстав.

Представник стягувача в судовому засіданні заперечила щодо заяви та просила відмовити в її задоволенні, посилаючись на те, що заявник не є фінансовою установою та відповідно до закону не має права на правонаступництво за вказаними вимогами (а.с. 104).

Вислухавши думку учасників процесу та дослідивши матеріали справи в частині, що стосується предмету розгляду заяви, суд приходить до наступних висновків.

Насамперед, слід зауважити, що норми цивільного процесуального закону не передбачають підстав та не надають суду право вирішувати питання та здійснювати заміну стягувача в рішенні суду по суті справи.

Зокрема, в судовому рішенні сторони мають процесуальний статус позивача і відповідача; тобто за рішенням суду не існує ані стягувача, ані боржника.

Лише у виконавчому листі, виданому на виконання конкретного рішення суду позивач на користь якого ухвалено рішення, зазначається як стягувач, а відповідач як боржник.

Саме так відповідно до статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» іменуються учасники виконавчого провадження.

Отже, необхідно розрізняти правовий статус учасників судового провадження (позивач і відповідач) та виконавчого провадження (стягувач і боржник).

У зв`язку із постановленням рішення суду по суті спору, тобто закінченням судового провадження за позовом, у суду відсутні процесуальні підстави для заміни відповідача по справі, оскільки за приписами статті 51 ЦПК України, суд може вирішити питання про заміну відповідача до постановлення рішення по суті спору й лише за заявою позивача.

При цьому, як зазначено вище, в судовому провадженні не існує такого учасника як стягувач, а тмоу суд об`єктивно позбавлений можливості вирішити питання про заміну стягувача саме в рішенні суду по суті справи (як просить заявник в прохальній частині заяви), оскільки це суперечить нормам чинного ЦПК України.

Натомість, заявник не просить замінити її як стягувача у виконавчому документі або у конкретному виконавчому провадженні.

У даному випадку, суд дотримується визначеного статтею 13 ЦПК України принципом диспозитивності цивільного судочинства, оскільки суд не зобов`язаний замість заявника формулювати вимоги заяви таким чином, щоби вони відповідали вимогам процесуального закону, а також, суд не зобов`язаний додумувати, домислювати чи тлумачити у будь-який спосіб суть вимог прохальної частини заяви й самостійно на власний розсуд визначати що саме мав на увазі заявник, сформулювавши прохальну частину заяви саме таким чином, як він її сформулював!

Таким чином, у суду відсутні правові підстави для заміни стягувача саме в рішенні суду.

Одночасно, суд звертає увагу та наголошує тому, що із доданих до заяви документів вбачається зміна заявником прізвища (а.с. 63).

Однак, в прохальній частині заяви, заявник просить замінити стягувача не на себе (Чупровську), а на іншу фізичну особу якої не існує.

Вказане також є однією із підстав для відмові в задоволенні заяви, оскільки правонаступником кредитора є саме Чупровська, а не Подгайна.

У зв`язку із цим, суд вважає, що заявник не довів перед судом факт його правонаступництва як стягувача за виконавчим листом або у конкретному виконавчому провадженні.

Також, суд звертає увагу на ті обставини, що учасниками процесу не надано суду відомостей про:

-те, у кого перебуває виконавчий лист виданий судом в січні 2016 року на виконання зазначеного рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 листопада 2015 року;

-чи було коли-небудь пред`явлено до виконання виконавчий лист виданий судом в січні 2016 року на виконання зазначеного рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 листопада 2015 року;

-чи було будь-коли здійснено заміну стягувача з ПАТ «КБ «Актив-Банк» на ТОВ «ФК «Фінмарк» у виконавчому листі виданому судом в січні 2016 року на виконання зазначеного рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 листопада 2015 року або у відповідному виконавчому провадженні за даним виконавчим листом;

-чи перебуває на виконанні виконавчий лист виданий судом в січні 2016 року на виконання зазначеного рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 листопада 2015 року.

Воднораз, суд зауважує на тому, що як вбачається із роздруківки інформації про виконавче провадження № 47887747, станом на 19 травня 2025 року воно є завершеним, оскільки за виконавчим документом № 2/362/204 виданий 25 червня 2013 року, державним виконавцем 18 червня 2015 року було відкрито виконавче провадження та постановою від 24 червня 2020 року повернуто виконавчий документ стягувачу (а.с. 106 107).

Дійсно, за змістом наданої представником боржника постанови від 24 червня 2020 року старшого державного виконавця Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сазанович Ю.І., судом встановлено, що на підставі пункту 4 частини першої статті 37 Закону України «про виконавче провадження», було повернуто стягувачу виконавчий лист № 2/362/204 виданий 25 червня 2013 року (а.с. 105).

Отже, надані представником боржника письмові докази у виконавчому провадженні № 47887747 абсолютно не стосуються виконання рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 листопада 2015 року по даній цивільній справі, оскільки надані суду відомості відбувались за виконавчим листом № 2/362/204 від 25 червня 2013 року, тобто таким, що був виданий до постановлення судом рішення від 18 листопада 2015 року!

Як наслідок, у суду відсутні відомості про примусове виконання вказаного рішення суду від 18 листопада 2015 року за виконавчим листом який було видано і січні 2016 року (а.с. 41).

Частина перша статті 442 ЦПК України передбачає, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Проте, на підставі вищевикладених обставин, у суду відсутні процесуальні підстави для заміни стягувача в судовому рішенні.

За таких обставин, заява є безпідставною і необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 258 261, 442 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну стягувача в рішенні суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

День складення повного судового рішення 20 травня 2025 року.