Номер провадження: 22-ц/813/2617/25
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Київська державна нотаріальна контора у місті Одесі,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 05 вересня 2024 року та на додаткове рішення цього ж суду від 24 вересня 2024 року у складі судді Калініченко Л.В.,

встановив:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Київська державна нотаріальна контора у місті Одесі, про усунення від права на спадкування, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, визнання недійсним договору дарування, скасування рішень про державну реєстрацію права власності, в якій позивач просить суд:

- усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом за його батьком - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом за його матір`ю - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 21.07.2021 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , видане державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса Пінігіною Т.М., реєстровий №6-506;

- скасувати рішення державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса Пінігіної Т.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 59389934 від 21.07.2021, припинивши право власності ОСОБА_2 на 1/3 частку квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 21.07.2021 на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 , видане державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса Пінігіною Т.М., реєстровий №6-507;

- скасувати рішення державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса Пінігіної Т.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 59390366 від 21.07.2021, припинивши право власності ОСОБА_2 на 1/6 частку квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

- визнати недійсним договір дарування від 24.09.2021, за яким ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , що посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М., реєстровий № 5478;

- скасувати рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Таранської А.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 60568610 від 24.09.2021, припинивши право власності ОСОБА_3 на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він та відповідач ОСОБА_2 є синами: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . ОСОБА_4 за життя належала квартира АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , який заповіту за життя не залишив, за наслідком чого спадкоємцями першої черги до майна останнього були: дружина ОСОБА_5 , він - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Позивач вказує, що він належним чином здійснив дії з прийняття спадщини після смерті батька, однак відповідач з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався, хоча був зареєстрований з батьком за однією адресою, однак там більше тридцяти років не мешкав.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла матір позивача ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилась спадщина на належну їй 1/3 частку вказаної квартири, яка була успадкована після смерті ОСОБА_4 .

Позивач та відповідач ОСОБА_2 звернулись до Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса з заявами про прийняття спадщини після смерті матері.

Позивач вказує, що він дізнався, що 21.07.2024 державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса Пінігіною Т.М. були видані ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме за реєстраційним номером №6-506, на підставі якого ОСОБА_2 прийняв у власність в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_4 - 1/3 частку вказаної квартири; а також за реєстраційним номером №6-507, на підставі якого ОСОБА_2 прийняв у власність в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_5 - 1/6 частку вказаної квартири. На підставі вказаних свідоцтв, за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на 1/3 та 1/6 частки спірної квартири, що в цілому складає 1/2 . В подальшому, ОСОБА_2 24.09.2024 уклав договір дарування з громадянином ОСОБА_3 , якому передав в дар належну йому частку квартири АДРЕСА_1 , на підставі чого за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на частку вказаної квартири.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 , як інший спадкоємець, яким в порядку спадкування після смерті батьків: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 набуто у власність частку спірної квартири, стверджує про наявність підстав для усунення його брата - ОСОБА_2 від права на спадкування за законом до майна померлих батьків: ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , з наступних підстав. Позивач вказує, що за життя як його батько - ОСОБА_4 , так і матір - ОСОБА_5 постійно проживали разом із позивачем за адресою розташування спірного майна: АДРЕСА_2 . Відповідач як син останніх, попри місце реєстрації, з батьками фактично не мешкав.

Позивач вказує, що його батьки за життя дуже хворіли. Так, батько, 1921 року народження, був особою з інвалідністю 2 групи, мав низку захворювань, у тому числі: дисцикулярну енцефалопатію, атеросклеротичний кардіосклероз. З 2016 року переніс перелом шийки стегна та другий інсульт. За наслідком чого, з 2016 року ОСОБА_4 , взагалі перестав самостійно пересуватись.

Матір, в свою чергу, 1935 року народження, мала низку захворювань, у тому числі: церебральний атеросклероз, гіпертонічну хворобу, проблеми із зором. У 2007 році перенесла інсульт, у 2014 році перенесла інфаркт, у 2016 році перенесла другий інсульт, за наслідком чого ледь могла пересуватись по квартирі, спираючись на дві палиці, а за межі квартири взагалі не виходила. Померлі батьки позивача за життя були пенсіонерами, а їх доходи були недостатніми для оплати крім звичайних розходів, ще й ліків, яку були вкрай необхідними з підстав перенесених хвороб та стану їх здоров`я.

Позивач вказує, що мешкаючи з батьками, він здійснював за ними догляд, однак будучи також особою з інвалідністю, спочатку 3 групи, а з 2019 року - 2 групи, маючи низку захворювань (посттравматичну енцефалопатію), а також іноді мінливий заробіток та пенсію у розмірі 1130-1769 грн. на місяць, був не в змозі у повному обсязі задовольнити усі потреби батьків, у тому числі матеріальні. Батьки, кожен за життя, неодноразово звертались до відповідача ОСОБА_2 , як іншого сина з проханням здійснити догляд за ними та надати їм матеріальну допомогу, враховуючи, що ОСОБА_2 працездатний, дієздатний та є матеріально забезпеченою людиною, що підтверджується кількістю наявного в нього нерухомого майна, а відтак мав можливість надати відповідну допомогу. Однак ОСОБА_2 проігнорував вказані звернення та ухилився від надання допомоги батькам, які перебували у безпорадному стані, за наслідком чого відповідач підлягає усуненню від спадкування до майна після смерті померлих батьків. Усі видані свідоцтва про право на спадщину за законом до майна померлих батьків, видані на ім`я ОСОБА_2 підлягають визнанню недійсними, державні реєстрації права власності на це майно за ОСОБА_2 скасуванню, а відтак і підлягає недійсним договір дарування спірного майна, оскільки ОСОБА_2 не мав право на відповідне майно. Після смерті батька, ОСОБА_2 не звертався з самостійною заявою про прийняття спадщини, а нотаріус вважав його таким, що фактично прийняв спадщину, оскільки ОСОБА_2 був зареєстрований з батьком за однією адресою. Однак, позивач вважає, що оскільки відповідач ОСОБА_2 фактично не проживав з батьками за однією адресою, останній не може вважатись таким, що прийняв спадщину, а відтак видане свідоцтво про право на спадщину за законом до майна ОСОБА_4 підлягає визнанню недійсним і з цим самостійних підстав. Також позивач вказує, що під час видачі свідоцтв про право на спадщину до майна ОСОБА_4 , нотаріусом не було враховано, що спірна квартира була спільною сумісною власністю батьків, а відтак після смерті ОСОБА_4 , нотаріус повинен був визначити частку ОСОБА_5 в цьому майні.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 05 вересня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Додатковим рішенням цього ж суду від 24 вересня 2024 року ухвалено додаткове рішення по справі. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення від сплати судових витрат відмовлено. Заяву відповідача ОСОБА_2 про відшкодування витрат на правову допомогу по справі - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 , у відшкодування судових витрат, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу 9000 гривень. У задоволенні вимоги ОСОБА_2 про відшкодування решти суми витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

ОСОБА_1 подав апеляційні скарги, у якихпосилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Київського районного суду м.Одеси від 05 вересня 2024 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог; додаткове рішення Київського районного суду м.Одеси від 24 вересня 2024 року скасувати в частині відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судових витрат та щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування судових витрат, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу - 9000 грн. та ухвалити у цій частині нове судове рішення про звільнення ОСОБА_1 від сплати судових витрат та стягнення на користь ОСОБА_2 на відшкодування судових витрат, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу 2000 грн за рахунок бюджетних асигнувань Київського районного суду м.Одеси.

Апеляційна скарга на рішення суду обґрунтована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Так, підставою позову виступають обставини, що свідчать про відсутність у рідного брата позивача - відповідача ОСОБА_2 права на спадкування через ухилення від надання допомоги спадкодавцям - батькам позивача та відповідача ОСОБА_2 , які через похилий вік та тяжкі хвороби були у безпорадному стані. Додатковою підставою позову є неприйняття відповідачем ОСОБА_2 спадщини за ОСОБА_4 через не проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини та не зверненням з заявою про прийняття спадщини. Зазначає, що матеріалами справи підтверджується, що спадкодавці ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на час виникнення спірних правовідносин були особами похилого віку. Показаннями позивача, допитаного як свідок та свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 підтверджується, що ОСОБА_4 не міг ходити. Показаннями позивача, допитаного як свідок та свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 підтверджується, що ОСОБА_5 ледь пересувалася лише з палицями.

Доводи скарги мотивовані також тим, що у підготовчому засіданні 04.10.2022 було задоволено клопотання позивача про виклик свідків: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , а 06.04.2023 задоволено клопотання позивача про виклик свідків: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 . Проте в порушення принципу обов`язковості судових рішень, вказані свідки судом першої інстанції не допитані, хоча зазначені свідки чотири рази з`являлися до суду. На думку позивача, оскільки усі перелічені свідки надавали медичні послуги його батькам, як працівники Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги N? 4» Одеської міської ради, вони можуть надати інформацію щодо стану здоров?я батьків. На переконання скаржника, без допиту вказаних свідків неможливе повне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Висновок суду першої інстанції про недоведеність безпорадного стану спадкодавців суперечить наявним у матеріалах справи доказам та зроблений внаслідок порушення норм процесуального права. Відповідач ОСОБА_2 усвідомлював свій обов`язок щодо здійснення догляду та надання піклування батькам, мав можливість його виконувати, але свідомо не вчиняв необхідних дій. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо прийняття відповідачем ОСОБА_2 спадщини за ОСОБА_4 , ґрунтуючись лише на реєстрації місця проживання відповідача за місцем проживання батька. Однак сам по собі факт реєстрації місця проживання відповідача ОСОБА_2 разом з ОСОБА_4 на час відкриття спадщини не може свідчити про своєчасність прийняття спадщини. Судом першої інстанції взагалі залишено поза увагою, що відповідачем ОСОБА_2 у підготовчому засіданні 01.06.2021 у цивільній справі N? 947/1576/21, яка знаходилась у провадженні Київського районного суду м. Одеси визнано факт що він вже біля тридцяти років не проживав та не проживає у спірній квартирі та що жодних перешкод у користуванні квартирою йому не чинилося. Факт не проживання відповідача ОСОБА_2 разом з ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, що визнаний ОСОБА_2 при розгляді іншої справи, не може заперечуватися ним і при розгляді даної справи і є таким, що визнаний відповідачем ОСОБА_2 у розумінні ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду обґрунтована тим, що стягнуті додатковим рішенням витрати на професійну правничу допомогу у сумі 9000 грн. не є співмірними із складністю даної справи, позаяк по даній категорії справ існує стала судова практика суду касаційної інстанції, зокрема, щодо обставин, які підлягають доведенню для усунення від права на спадкування. Тому надання професійної правничої допомоги у даній справі хоча і потребувало певного часу внаслідок, зокрема, значного обсягу доказів, проте наведене не свідчить саме про її складність у розумінні п. 1 ч. 4 ст. 137 ЦПК України, а може вказувати на критерій, визначений п. 1 ч. 4 ст. 137 ЦПК України. З урахуванням вимог співмірності, стягненню на користь відповідача ОСОБА_2 в рахунок компенсації витрат на професійну правничу допомогу підлягає 2000,00 грн. Помилковою є також відмова суду першої інстанції у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судових витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, оскільки стягнення витрат на професійну правничу допомогу створюватиме для скаржника надмірний матеріальний тягар, чим порушуватиме належний баланс між обов`язком по сплаті судових витрат та правом щодо отримання судового захисту.

Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників процесу, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 є рідними братами та дітьми: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується повними витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження за №4 та №0 від 20.10.2020 року, свідоцтвом про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 .

01.01.1992 ОСОБА_4 було повністю сплачено пайовий внесок за квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Житлово-будівельного кооперативу «Центральний-Сбірний-20» від 10.03.2020 та від 22.07.2020.

Право власності ОСОБА_4 за життя на зазначену квартиру зареєстровано не було, що підтверджується листом КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 16.07.2020 № 2860/02-14 та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 98 років помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .

Внаслідок смерті ОСОБА_4 , відкрилась спадщина на належне останньому за час життя майно.

Спадкоємцями за законом першої черги до майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , є: дружина - ОСОБА_5 , та сини: ОСОБА_1 та ОСОБА_2

03 червня 2020 року державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контри у місті Одеса заведено спадкову справу №460/2020 до майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У відповідності до матеріалів вказаної спадкової справи вбачається, що ОСОБА_4 за життя заповіт чи спадковий договір не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №60421554 від 03.06.2020.

Відповідно до наявних в матеріалах спадкової справи: довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої ЖБК «Центральний-Сбірний-20» 06.05.2020 та відомостей №Д1-111957-ю/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку, виданої 16.06.2020 Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради, вбачається, що ОСОБА_4 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на день смерті проживав та був зареєстрований починаючи з 26.03.1976 за адресою: АДРЕСА_2 , з яким також на день його смерті були зареєстровані: ОСОБА_2 , починаючи з 12.12.1984; ОСОБА_5 , починаючи з 26.03.1976; ОСОБА_1 , починаючи з 09.06.1986.

03.06.2020 ОСОБА_5 та ОСОБА_1 звернулись до Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса з заявами, як спадкоємці за законом до майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , в яких зазначили, що вони прийняли спадщину та просять видати їм свідоцтво про право на спадщину за законом.

21.07.2021 звернувся до Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом до майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини або видачу свідоцтва про право на спадщину до майна ОСОБА_4 , не звертались.

Спадкоємцями за законом до майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням положень ч.3 ст.1268 ЦК України, є: його дружина - ОСОБА_5 , та сини: ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , в рівних частках, тобто кожному по 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 .

21 липня 2021 року державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса Пінігіною Т.М. ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №6-506, у відповідності до якого ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом до майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , набув у власність 1/3 частку квартиру АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного свідоцтва за р.№6-506, державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса Пінігіною Т.М. винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, за індексним номером №59389934 від 21.07.2024, на підставі якого за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 43083165.

Також 11.08.2021 державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса Пінігіною Т.М. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №6-577, у відповідності до якого ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом до майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , набув у власність 1/3 частку квартиру АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 85 років померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .

ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом до майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя не отримувала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку квартиру АДРЕСА_1 , та не реєструвала право власності на частку вказаного майна, однак у відповідності до положень ч.3 ст.1268 ЦК України вважається такою, що її прийняла.

Отже, після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрилась спадщина на належну їй за час життя - 1/3 частку квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку останньою за життя не зареєстровано, та свідоцтво про право на спадщину щодо якої, померлою не отримувалось.

ОСОБА_5 за життя заповіту чи спадкового договору не складала, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №62120897 від 20.10.2020.

20.10.2020 до Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса звернувся з заявою ОСОБА_2 , який зазначив про прийняття спадщину та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом; а 11.11.2020 з аналогічною за змістом і вимогами заявою звернувся ОСОБА_1

21 липня 2021 року державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса Пінігіною Т.М. ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №6-507, у відповідності до якого ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом до майна ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , набув у власність 1/6 (1/2 від 1/3) частку квартиру АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного свідоцтва за р.№6-507, державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса Пінігіною Т.М. винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, за індексним номером №59390366 від 21.07.2024, на підставі якого за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 43083531.

11.08.2021 державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса Пінігіною Т.М. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №6-578, у відповідності до якого ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом до майна ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , набув у власність 1/6 частку квартиру АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як рідними братами, в порядку спадкування за законом до майна батьків: ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , успадковано нерухоме майно та набуто у спільну часткову власність зокрема квартира АДРЕСА_1 , в рівних частках, кожному по .

24.09.2021 ОСОБА_2 розпорядився належною йому часткою вказаної квартири АДРЕСА_1 , та передав її в дар ОСОБА_3 , що підтверджується договором дарування від 24.09.2021, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М., зареєстрованого в реєстрі за №5478.

На підставі вказаного договору, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М. винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, за індексним номером №60568610 від 24.09.2021, на підставі якого за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 44139142.

Після укладення вказаного договору, 08.10.2021 ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

29.02.2024 Київським районним судом міста Одеси у справі №947/1576/21 ухвалено рішення, яким ОСОБА_2 визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 , яке набрало законної сили 02.04.2024.

Відмовляючи в задоволенні позову про усунення ОСОБА_2 від спадкування, суд виходив з того, що відсутні докази про перебування батьків позивача у безпорадному стані, та ухилення відповідача від надання допомоги.

З таким висновком суду можна погодитися лише частково.

Так, надаючи оцінку доходам батьків, показам свідків та незабезпечення позивачем доказів у вигляді експертизи, суд залишив поза увагою те, що станом на час смерті ОСОБА_4 перебував у віці 98 років, а ОСОБА_5 - 85 років, що свідчить про потребу у допомозі в силу таких обставин. Крім того, і без спеціальних знань, з медичної документації вбачається, що батьки сторін потребували лікування, про перебування в такому стані пояснювали свідки, ОСОБА_4 мав інвалідність.

Згідно пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 під безпорадним станом особи слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Відтак висновки суду про відсутність доказів перебування спадкодавців у безпорадному стані не відповідають обставинам справи.

Разом із тим висновки суду про унеможливлення задоволення вимог про усунення відповідача від права на спадкування через ненадання доказів ухилення від надання допомоги відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Так, відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 1224 ЦК України, не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

За змістом частини п`ятої статті 1224 ЦК України, особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Зі змісту частини п`ятої статті 1224 ЦК України та роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 вбачається, що при встановленні факту ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для життєдіяльності спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин:

-ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання,

-перебування спадкодавця у безпорадному стані,

-потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності у сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім того, у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св 18) та від 04 липня 2018 року у справі №404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18) зазначено, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Судом вірно встановлено, що доказів звернення за допомогою до ОСОБА_2 не надано, відтак існування в його бездіяльності умислу не доведено. Більш того, судом встановлено, що ОСОБА_1 в силу неприязних стосунків, обумовлених поведінкою відповідача, не допускав його до квартири батьків, про такі обставини ним також повідомлено в судовому засіданні апеляційного суду, тому підстави для задоволення позову з огляду і на такі обставини відсутні.

Щодо доводів ОСОБА_1 про неприйняття ОСОБА_2 спадщини після смерті батька, оскільки він не проживав фактично в спадковій квартирі, зберігаючи реєстрацію, то колегія суддів погоджується з висновками суду про унеможливлення задоволення вимог з таких підстав, виходячи з наступного.

У відповідності до положень статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з пунктами 3.19, 3.20 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Враховуючи наявність реєстрації місця проживання зі спадкодавцем та ненадання доказів зворотного, нотаріус видав ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину у відповідності до приписів ч.3 ст. 1268 ЦК України.

Суд не прийняв до уваги довідку, видану 06.05.2020 головою ЖБК «Центральний-Сбірний-20» про не проживання ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 , починаючи з 1989 року, надав цьому їй належну оцінку, і підстав вважати її невірною у апеляційного суду немає.

Більш того, під час розгляду справи ОСОБА_1 повідомляв, що в силу неприязних стосунків не допускав ОСОБА_2 до спірної квартири, заборонив йому з`являтися до неї з 2018 року, відтак встановлено наявність об`єктивних перешкод, які впливали на реалізацію права на житло ОСОБА_2 .

Суд враховує те, що за життя батьки сторін не заперечували та визнавали право ОСОБА_2 на житло у спірній квартирі, із позовом про визнання його таким, що втратив право користування квартирою не зверталися. Крім того, правом на складання заповіту не скористалися, незважаючи на усвідомлення наявності двох дітей і їх імовірних претензій на квартиру.

Факт реєстрації за адресою зі спадкодавцем визнаний законом підставою вважати спадкоємця таким, що прийняв спадщину.

Відтак ОСОБА_2 мав очікувати, що його право на спадкування не піддається сумніву і не вимагає від нього вчинення інших дій для прийняття спадщини.

Посилання на встановлення факту не проживання відповідача у спірному житловому приміщенні рішенням Київського районного суду міста Одеси від 29.02.2024 по справі №947/1576/21 є безпідставними, оскільки судом не встановлений час припинення проживання, а тому такі обставини набувають правого значення з часу набрання рішенням законної сили, з 02.04.2024, тобто після відкриття спадщини. Більш того, ОСОБА_1 звернувся з таким позовом до ОСОБА_2 вже після відкриття спадщини, тобто після смерті батьків.

Щодо визнання таких обставин самим ОСОБА_2 , то судом надана вірна оцінку тому, що ОСОБА_2 у жовтні 2021 року за адресою місця реєстрації: АДРЕСА_2 , був знятий з обліку, а до цього не втратив права користування квартирою, оскільки відповідне не проживання було зумовлено саме перешкодами у доступі до приміщення, які були вчинені з боку ОСОБА_1 .

Зважаючи на викладене, доводи апеляційної скарги в цій частині підставою скасування рішення суду бути не можуть.

Отже, суд дійшов вірного висновку, що вимоги ОСОБА_1 в частині визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які були видані на ім`я ОСОБА_2 , є необґрунтованими та не підлягаючими задоволенню.

З врахуванням того, що позовні вимоги про скасування рішень про державну реєстрацію права власності та про визнання договору дарування недійсним, заявлені з посиланням на доведеність попередніх, а відтак ці вимоги є похідними від вимог позивача про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування та визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, суд, то відмовивши у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині вимог про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування та визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині вимог про скасування рішень про державну реєстрацію права власності та про визнання договору дарування недійсним, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо додаткового рішення.

Під час розгляду справи, представником ОСОБА_2 ОСОБА_17 надано до суду відзив, в якому зазначено про очікування понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, які орієнтовно визначені в сумі 9900 грн.

05.09.2024 до закінчення розгляду справи, представником відповідача ОСОБА_2 було заявлено про подання відповідних доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу на протязі п`яти днів з дня ухвалення судового рішення.

Докази на підтвердження понесення ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу подані представником відповідача 10.09.2024, надійшли до суду 11.09.2024, що з огляду на вимоги статей 137,141,246 ЦПК України надавало право суду стягнути витрати.

При цьому судом наведені доводи та мотиви розміру відшкодованих витрат.

Судом також дійшов вірного висновку про унеможливлення звільнення ОСОБА_1 від відшкодування витрат на правничу допомогу на підставі довідки про наявність у нього 2 групи інвалідності, оскільки особа як інвалід ІІ групи, звільняється від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» та не звільняється від відшкодування витрат на правничу допомогу (відповідні висновки у постанові Верховного Суду України від 18 жовтня 2017 року у справі № 6-1544цс17 та постанові Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 759/3278/20).

Щодо заяви позивача про звільнення від сплати судових витрат, то суд першої інстанції навів доводи, що доказів на підтвердження незадовільного матеріального стану суду не надано, а інформація з Центрального об`єднаного управління ПФУ в Одеській області за період з січня 2022 року по січень 2024 року та за період з квітня 2024 року по вересень 2024 року з врахуванням відомостей про доходи через працевлаштування за 2022 - 2024 роки не надає підстав для задоволення заяви.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають встановленим обставинам, ґрунтуються на законі.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову, проте частково шляхом невірного обґрунтування, тому рішення суду підлягає зміні в частині мотивів відмови в задоволенні позову.

З огляду на викладене, апеляційна скарга на рішення суду підлягає частковому задоволенню, рішення суду - зміні шляхом викладення мотивувальної частини в редакції цієї постанови, а в решті залишенню без змін.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду задоволенню не підлягає з мотивів та підстав викладених вище.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 05 вересня 2024 року задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.Одеси від 05 вересня 2024 року змінити шляхом викладення мотивувальної частини в редакції цієї постанови, в решті залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Київського районного суду м.Одеси від 24 вересня 2024 року залишити без задоволення.

Додаткове рішення Київського районного суду м.Одеси від 24 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 22.05.2025

Головуючий

Судді: