Справа № 591/7624/24
Провадження № 2/591/1357/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2025 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Ніколаєнко О.О.,

за участю секретаря судового засідання Полякової А.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу № 591/7624/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради, про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що має доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Матір`ю дитини є відповідачка. До лютого 2022 року вони з відповідачкою проживали разом, але в лютому 2022 року відповідачка забрала свої речі, виїхала з будинку та залишила позивачеві своїх дітей, у тому числі спільну доньку ОСОБА_5 . З лютого 2022 року донька проживає та перебуває на повному утриманні позивача. Зв`язок із матір`ю дитина підтримує дуже рідко, з боку матері здійснюється постійний моральний тиск на дитину. Позивач зазначає, що повне утримання та самостійне виховання доньки здійснює саме він. Відповідачка не цікавиться життям дитини, її навчанням та не бере участі у вихованні. Позивач просить позбавити відповідачку батьківських прав щодо доньки ОСОБА_5 .

У відзиві на позовну заяву відповідачка заперечила проти позову, зазначивши, що постійно займається вихованням доньки, цікавиться її навчанням, станом здоров`я, піклується про неї та утримує її. Вона також вказала, що позов подано з метою ухилення позивача від мобілізації до лав Збройних Сил. Відповідачка зазначила, що у грудні 2020 року вони з позивачем припинили подружні стосунки, вона уклала шлюб з іншою особою та у травні 2022 року народила дитину від іншого шлюбу.

Зазначає, що в квартирі, в якій проживає позивач із донькою, вона також зареєстрована, та є власником половини квартири. Деякий час після припинення з позивачем шлюбних стосунків вона проживала разом з новим чоловіком, дітьми та позивачем в одній квартирі. У липні 2022 року через конфлікти з позивачем виїхала з квартири разом з чоловіком та молодшою донькою. Спільні з позивачем діти залишились проживати разом із батьком.

Незважаючи на те, що проживала окремо, щодня приходила додому, купувала продукти харчування, готувала їжу, цікавилася життям сина та доньки, їхнім станом здоров`я, займалася вихованням, купувала необхідні речі. Вона уклала декларацію з сімейним лікарем-педіатром, спілкується з педагогами щодо навчання доньки. Її поведінка та всі дії свідчать про те, що вона ніколи не ухилялася від виховання дитини та виконує свої батьківські обов`язки належним чином.

Зазначає, що позивач налаштовує доньку проти неї, у зв`язку з чим ставлення доньки до матері погіршилося. Просить відмовити у задоволенні позову.

У відповіді на відзив представник позивача зазначила, що відповідачка вчиняла домашнє насильство стосовно доньки, неодноразово з`являлася до неї в стані алкогольного сп`яніння, влаштовувала сварки та ображала дитину. За висновком служби у справах дітей вбачається доцільним позбавити відповідачку батьківських прав щодо доньки. Від 2022 року відповідачка проживає окремо від доньки, не здійснює належного догляду, спілкування та піклування, не утримує дитину, здійснює булінг і домашнє насильство, часто приходить у стані алкогольного сп`яніння. Сама донька висловлює бажання позбавити матір батьківських прав і не бажає з нею спілкуватися. У зв`язку з цим позбавлення батьківських прав вважається можливим.

У судовому засіданні позивач і його представник підтримали позовні вимоги, додатково пояснивши, що у відповідачки є нова сім`я. Вона інколи приходить до дітей, однак не цікавиться життям доньки, а під час візитів влаштовує сварки.

У судовому засіданні відповідачка заперечила проти позову та зазначила, що ОСОБА_5 не бажає з нею спілкуватися, оскільки батько налаштовує дитину проти матері. Позов, за її словами, обумовлений відносинами позивача з ТЦК та СП. Вона також зазначила, що забезпечує дітей, має зв`язок зі школою, є членом батьківського комітету, забезпечує дитину одягом і взуттям, приносить продукти харчування та готує страви для доньки, здійснює контроль за станом здоров`я доньки та її навчанням. Заперечує факт вживання алкоголю та наголосила, що позивачем не надано доказів на підтвердження цієї обставини. Зазначила, що приходить до квартири, де проживає ОСОБА_5 , вдень, коли позивача немає вдома, намагаючись уникати з ним спілкування для запобігання конфліктним ситуаціям.

Ухвалою суду від 16 серпня 2024 р. відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 25 вересня 2024 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, а також думку дитини, вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є донькою сторін у справі (а.с.5).

Сторони у справі не перебували у зареєстрованому шлюбі.

Заочним рішенням Зарічного районного суду від 22 жовтня 2021 р. у справі № 591/5233/21 задоволено позов ОСОБА_6 та стягнуто з ОСОБА_7 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 (а.с.93).

Відповідно до розрахунку Зарічного відділу державної виконавчої служби в м. Суми від 16.11.2023 р., за виконавчим листом у справі № 591/5233/21, за період з 7 грудня 2021 р. по 15 травня 2023 р. утворилась заборгованість ОСОБА_7 по аліментах на утримання доньки в сумі 67 363,25 грн.

Рішенням Зарічного районного суду міста Суми від 10 травня 2024 р. у справі № 591/3655/23 припинено стягнення аліментів з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 на утримання ОСОБА_4 (а.с.68). Як вбачається зі змісту мотивувальної частини цього рішення, з лютого 2022 р. дитина фактично проживає разом з батьком і знаходиться на його утриманні.

У вересні 2021 р. відповідачка уклала шлюб та змінила прізвище з ОСОБА_8 на ОСОБА_9 (а.с.95). ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідачка народила дитину ОСОБА_10 (а.с.97). Відповідачка зареєстрована як фізична особа-підприємець, що підтверджується випискою з ЄДР (а.с.98).

Відповідачка є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу, витягом з державного реєстру правочинів та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.8587).

Як вбачається з витягів з реєстру територіальної громади, за вказаною адресою зареєстровані позивачка, відповідач та діти - ОСОБА_4 та ОСОБА_11 (а.с.8891).

Відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного 25 жовтня 2023 р., у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , проживають та мають постійне місце реєстрації ОСОБА_7 , ОСОБА_3 та діти ОСОБА_4 та ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ).

15 жовтня 2022 р. співробітниками управління патрульної поліції в Сумській області складено два термінові заборонні приписи відносно ОСОБА_3 , відповідно до яких постраждалими особами є ОСОБА_4 та ОСОБА_11 (а.с.69).

ОСОБА_7 неодноразово звертався до органів поліції щодо домашнього насильства з боку ОСОБА_3 . На його звернення були надані відповіді (а.с.124127).

Відповідно до довідки від 19 грудня 2024 р., виданої Сумським закладом загальної середньої освіти №2, мати ОСОБА_3 спілкується з педагогами, які навчають дитину, цікавиться шкільним життям, постійно відвідує батьківські збори. Батько ОСОБА_7 за весь час навчання не з`являвся в школі, не спілкувався з учителями, не цікавився успіхами дитини (а.с.100).

У відповідь на запит суду, Сумський ЗЗСО №2 15.01.2025 р. надав інформацію, що до батьківської спільноти у додатку Viber під`єднана лише мати дитини ОСОБА_3 . ОСОБА_7 приєднався до батьківської спільноти класу 08.01.2025 р.

У 20232024 н. р. та І семестрі 20242025 н. р. на батьківських зборах були відсутні обидва батьки. За інформацією класного керівника, на онлайн-зборах 20 березня 2024 р. було під`єднання з профілю " ОСОБА_12 ". За статистикою активності в електронному журналі, з 01.09.2024 р. мати не заходила до нього, батько лише один раз 29.11.2024 р. Класному керівнику щодо навчальних досягнень дитини ставила запитання лише ОСОБА_3 (а.с.116).

Відповідно до довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1», ОСОБА_4 була задекларована 18.09.2018 р. матір`ю ОСОБА_3 у лікаря-педіатра (а.с.100).

На запит суду, КНП «ЦПМСД №1» листом від 21 січня 2025 р. повідомив, що ОСОБА_13 мала декларацію з лікарем амбулаторії, укладену в інтересах дитини матір`ю. Станом на дату відповіді дитина уклала декларацію з іншим закладом. За період обслуговування про здоров`я та розвиток дитини піклувалися мати та батько.

12 квітня 2023 р. сторони надали нотаріальну згоду на тимчасовий виїзд ОСОБА_4 за кордон (а.с.100).

Позивачкою надано копії платіжних документів про оплату комп`ютерної техніки (а.с.102103).

Відповідно до висновку Служби у справах дітей від 24 грудня 2024 р., служба вважає можливим позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно її неповнолітньої дочки ОСОБА_4 (а.с.106107).

Опитана в судовому засіданні дитина ОСОБА_14 суду пояснила, що проживає разом із батьком та братом, у матері інша сім`я та маленька дитина. Мати інколи приходить до них, однак коли приходить, вчиняє скандали. Всі питання щодо виховання та утримання вирішує батько, мати не цікавиться цими питаннями. У батьківській групі у додатку Viber підключена мати. На запитання суду, хто з батьків відвідує батьківські збори, дитина відповіла, що їх відвідує вона. Бажає, щоб мати було позбавлено батьківських прав.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу.

Частиною першою статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до пункту 1 статті 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Пунктами 1, 3 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно з частинами другою, третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), в тому числі, й на рівне виховання батьками.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

В матеріалах справи наявні докази участі матері в житті дитини (довідки з навчального та медичного закладу). За поясненнями як позивача, так і дитини, відповідачка присутня в житті дитини вона проявляє ініціативу у спілкуванні з донькою та її вихованні, однак наявні також конфліктні ситуації внаслідок такого спілкування. Матеріали справи містять докази конфліктної поведінки відповідачки, складено два термінових заборонних приписи, у тому числі відносно доньки, як потерпілої. Також за результатами опитування самої дитини суд врахував, що дівчинка має емоційно негативне ставлення до матері, однак причина цього може бути пов`язана із впливом батька.

Наведене свідчить про те, що відповідачка не втратила інтересу до дитини.

За встановлених обставин справи, прагнення відповідача брати участь у вихованні дитини та її заперечення проти позбавлення батьківських прав, підстави покладення на відповідача юридичної відповідальності у вигляді позбавлення батьківських прав відсутні.

Враховуючи положення національного законодавства, а також зважаючи на вказані обставини, суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно доньки не є виправданим.

В силу ч.6 ст.19 СК України суд не погоджується з висновком Служби у справах дітей щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідачки, оскільки при його складанні не були враховані обставини, які встановлені під час судового розгляду.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає за доцільне в задоволенні позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав відмовити.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 200, 247, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради, про позбавлення батьківських прав відносно дитини ОСОБА_14 відмовити у зв?язку з необгрунтованістю.

Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.О. Ніколаєнко