ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року

м. Київ

справа № 759/15644/23

провадження № 61-14549св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І.,

учасники справи:

заявник (стягувач) - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа (боржник) - Комунальне підприємство «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району» м. Києва,

особа, дії якої оскаржуються, - старший державний виконавець Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ткачук Руслан Володимирович,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 12 червня 2024 року у складі судді Горбенко Н. О. та постанову Київського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року у складі колегії суддів: Желепи О. В., Мазурик О. Ф., Немировської О. В.,

Історія справи

Короткий зміст скарги

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою про визнання неправомірною та скасування постанови старшого державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Святошинського ВДВС) Ткачука Р. В. про закінчення виконавчого провадження та зобов`язання вчинити дії.

Скарга мотивована тим, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24 листопада 2023 року, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року, стягнено з Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району» м. Києва (далі - КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району» м. Києва) на користь ОСОБА_1 невиплачену суму за невикористані дні відпустки у розмірі 89 394,26 грн, середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні у розмірі 351 714,12 грн, судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 4 411,02 грн, судові витрати пов`язані з оплатою професійної правової допомоги у розмірі 7 000,00 грн.

На виконання вказаного судового рішення 15 січня 2024 року видано виконавчий документ.

Представником стягувача було запропоновано боржнику виконати рішення суду у добровільному порядку. Проте, боржник рішення суду в частині середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 351 714,12 грн виконав не у повному обсязі. Так, боржник самостійно з цієї суми відрахував суму військового збору у розмірі 5 275,71 грн, податок на доходи фізичних осіб у розмірі 63 308,54 грн, ЄСВ 22% у розмірі 77 377,11 грн. Всього боржник зобов`язаний був перерахувати на рахунок стягувача суму в розмірі 452 519,40 грн. Перераховано фактично було - 283 129,87 грн та 89 394,26 грн (всього - 372 524,13 грн), несплачена боржником сума становить - 79 995,27 грн, яка і підлягала стягненню примусово.

29 березня 2024 року у зв`язку з невиконанням рішення суду в повному обсязі, представником стягувача подано до Святошинського ВДВС заяву про примусове виконання рішення суду від 24 листопада 2023 року в частині стягнення недоплачених сум.

11 квітня 2024 року постановою старшого державного виконавця Святошинського ВДВС Ткачука Р. В. відкрито виконавче провадження.

Вказану постанову представник стягувача отримала на адресу своєї електронної скриньки 13 квітня 2024 року.

Проте, перевіряючи хід виконавчого провадження, 29 квітня 2024 року представник стягувача з електронного реєстру виконавчих проваджень дізналася, що 23 квітня 2024 року постановою цього ж державного виконавця виконавче провадження ВП № 74702327 закінчено, хоча жодних сум, що підлягають стягненню з боржника на підставі рішення суду та виданого Святошинським районним судом міста Києва 15 січня 2024 року виконавчого листа № 759/15644/23 стягувач не отримав.

Постанова про закінчення виконавчого провадження від 23 квітня 2024 року на адресу стягувача та представника не направлялася. Не була також надіслана і на адресу електронної скриньки представника стягувача. Боржник самостійно з суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 351 714,12, визначену рішенням суду, відрахував суму військового збору та податок на доходи фізичних осіб, проігнорувавши рішення суду та повідомивши виконавця про те, що ця сума не входить до фонду заробітної плати. Тому, державний виконавець не мав законних підстав виносити спірну постанову.

Заявник просив:

визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Святошинського ВДВС Ткачука Р. В. ВП № 74702327 від 23 квітня 2024 року про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 759/15644/23, виданим Святошинським районним судом м. Києва від 15 січня 2024 року, про стягнення із КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району» м. Києва на користь ОСОБА_1 невиплаченої суми за невикористані дні відпустки у розмірі 89 394,26 грн, середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільнення у розмірі 351 714,12 грн, судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору у розмірі 4 411,02 грн, судових витрат, пов`язаних з оплатою професійної правової допомоги у розмірі 7 000,00 грн;

зобов`язати старшого державного виконавця Святошинського ВДВС Ткачука Р. В. здійснити примусове виконання виконавчого листа № 759/15644/23, що виданий Святошинським районним судом м. Києва 15 січня 2024 року, в межах залишку заборгованості в сумі 79 995,27 грн.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22 травня 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк на подання скарги на дії державного виконавця.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12 червня 2024 року, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року, скаргу ОСОБА_1 , боржник: Комунальне підприємство «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району» м. Києва на дії старшого державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ткачука Р. В. залишено без задоволення.

Судові рішення мотивовані тим, що:

відповідно до підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування фізичної особи - резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, до якого, зокрема, включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту) (підпункт 164.2.1 пункт 164.2 статті 164 Кодексу) та інші доходи, крім зазначених у ст. 165 Кодексу (підпункт 164.2.20 пункту 164.2 статті 164 ПК України). Згідно із підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 Кодексу. Відповідно до статті 67Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом;

рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24 листопада 2023 року, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року, стягнено з КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району» м. Києва на користь ОСОБА_1 невиплачену суму за невикористані дні відпустки у розмірі 89 394,26 грн, середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні у розмірі 351 714,12 грн, судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 4 411,02 грн, судові витрати пов`язані з оплатою професійної правової допомоги у розмірі 7 000,00 грн, всього - 452 519,40 грн;

зі змісту рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 листопада 2023 року вбачається, що з роботодавця на користь працівника стягнено середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день розрахунку без врахування встановлених законодавством України податків та зборів;

таким чином, оскільки виплата доходу у вигляді суми середньої заробітної плати, нарахованої на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні працівника, здійснюється звільненому працівнику і не пов`язана з відносинами трудового найму, то такий дохід оподатковується податковим агентом як інші доходи податком на доходи фізичних осіб за ставкою 18% та військовим збором - 1,5 відсотка у місяці його фактичного нарахування;

боржником загалом було сплачено стягувачу на виконання судового рішення 383 935,15 грн (89 394,26 грн невиплаченої суми за невикористані дні відпустки, 11 441,02 грн компенсації судових витрат (4 411,02 грн судового збору та 7 000,00 грн витрат на правничу допомогу), 283 129,87 грн середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день розрахунку). Боржником повністю виконано вимоги податкового законодавства і дотримано правового механізму оподаткування доходу як податковим агентом;

невідповідності дій державного виконавця щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» судом не встановлено.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в якій просить ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 12 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким скаргу задовольнити.

Аргументи учасників справи

Короткий зміст доводів касаційної скарги

Касаційна скарга мотивована тим, що:

суди залишили поза увагою, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24 листопада 2023 року, що набрало законної сили та є обов`язковим для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, стягнено із боржника середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільнення у розмірі 351 714,12 грн. Тому, саме ця сума повинна бути виплачена боржником у повному обсязі. Проте, боржник самостійно з цієї суми відрахував суму військового збору та податок на доходи фізичних осіб, проігнорувавши рішення суду;

суди не врахували, що перерахування стягувачеві суми меншої, ніж зазначена у резолютивній частині судового рішення (виконавчому документі), не вважається належним виконанням судового рішення (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року № 461/2729/22).

Позиція інших учасників справи

У січні 2025 року Комунальне підприємство «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району» м. Києва подало відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 12 червня 2024 року залишити без змін.

Відзив на касаційну скаргу мотивований тим, що оскільки виплата доходу у вигляді суми середньої заробітної плати, нарахованої на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні працівника, здійснюється звільненому працівнику і не пов`язана з відносинами трудового найму, то такий дохід оподатковується податковим агентом як інші доходи податком на доходи фізичних осіб за ставкою 18 % та військовим збором - 1,5 % у місяці його фактичного нарахування. З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що виконавець не порушив вимоги Закону України «Про виконавче провадження» та прав стягувача, правомірно вказав про фактичне виконання рішення суду в повному обсязі, що є підставою для закінчення виконавчого провадження.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 12 листопада 2024 року касаційну скаргу залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків.

Ухвалою Верховного Суду від 09 грудня 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 12 червня 2024 року та постанови Київського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року. Відкрито касаційне провадження та витребувано справу з суду першої інстанції.

У січні 2025 року матеріали цивільної справи № 759/15644/23 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 01 травня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 09 грудня 2024 року зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження, оскільки касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України (порушення норм процесуального права).

Фактичні обставини

Суди встановили, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24 листопада 2023 року, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року, стягнено з КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району» м. Києва на користь ОСОБА_1 невиплачену суму за невикористані дні відпустки у розмірі 89 394,26 грн, середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні у розмірі 351 714,12 грн, судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 4 411,02 грн, судові витрати пов`язані з оплатою професійної правової допомоги у розмірі 7 000,00 грн.

На виконання вказаного судового рішення 15 січня 2024 року видано виконавчий документ.

Постановою старшого державного виконавця Святошинського ВДВС Ткачука Р. В. від 11 квітня 2024 року відкрито ВП № 74702327.

Постановою старшого державного виконавця Святошинського ВДВС Ткачука Р. В. від 23 квітня 2024 року закінчено ВП № 74702327 на підставі пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки згідно копій платіжних інструкцій, наданих боржником, рішення виконано повно і фактично згідно виконавчого документа до відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до платіжних інструкцій КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району» м. Києва сплачено 13 березня 2024 року 89 394,26 грн, 12 березня 2024 року - 11 411,02 грн як компенсація судових витрат, 12 березня 2024 року - 283 129,87 грн середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні, 12 березня 2024 року - 5 275,71 грн - оплата військового збору з зарплати ОСОБА_1 , згідно рішення від 24 листопада 2024 року та постанови від 27 лютого 2024 року по справі № 759/15644/23, 12 березня 2024 року - 63 308,54 грн оплата ПДФО з зарплати ОСОБА_1 , згідно рішення від 24 листопада 2024 року та постанови від 27 лютого 2024 року по справі № 759/15644/23, 12 березня 2024 року - 77 377,11 грн оплата ЄСВ 22% з зарплати ОСОБА_1 , згідно рішення від 24 листопада 2024 року та постанови від 27 лютого 2024 року по справі № 759/15644/23, 13 березня 2024 року - 19 666,74 грн - оплата ЄСВ 22 % з зарплати ОСОБА_1 , згідно рішення від 24 листопада 2024 року та постанови від 27 лютого 2024 року по справі № 759/15644/23.

КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району» м. Києвазагалом сплачено стягувачу на виконання судового рішення 383 935,15 грн (89 394,26 грн невиплаченої суми за невикористані дні відпустки, 11 441,02 грн компенсації судових витрат (4 411,02 грн судового збору та 7 000,00 грн витрат на правничу допомогу), 283 129,87 грн середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день розрахунку).

Позиція Верховного Суду

Відповідно до положень статті 129-1 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі цієї норми Конституції України виконавець має діяти винятково в межах повноважень, визначених Законом України «Про виконавче провадження», в тому числі дотримуватися імперативних норм про компетенцію (права та обов`язки).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад верховенства права, обов`язковості виконання рішень, законності, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, гласності та відкритості виконавчого провадження, розумності строків виконавчого провадження, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

За змістом пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Верховний Суд уже вказував, що відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII підставою закінчення виконавчого провадження є факт виконання рішення суду у повному обсязі так, як це визначено у виконавчому документі (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду 13 травня 2020 року у справі № 904/1209/18 (пункти 9.8-9.9)).

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини (частина друга статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду вже зауважувала, що:

з урахуванням змісту статті 19 Конституції України, виконавець при виконанні судового рішення має діяти лише в межах повноважень, визначених Законом України «Про виконавче провадження», в тому числі дотримуватися імперативних норм про компетенцію (права та обов`язки);

перерахування стягувачеві суми меншої, ніж зазначена у резолютивній частині судового рішення (виконавчому документі), не вважається належним виконанням судового рішення. Предметом грошового зобов`язання є грошові кошти, виражені у відповідній валюті. Сплата (перерахування) коштів у розмірі меншому, ніж зазначена у резолютивній частині судового рішення (виконавчому документі), свідчить про порушення принципу належного виконання в частині предмета виконання (див. постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 461/2729/22 (провадження № 61-10834сво22)).

Цивільним процесуальним законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів вказує на те, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного цивільного суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного цивільного суду (див., зокрема, постанови Верховного суду від 13 лютого 2019 року у справі № 130/1001/17 (провадження № 51-7588км18), від 18 січня 2021 року у справі № Б-23/75-02 (н.р.Б-7346/2-19), від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20 (провадження № 61-9003св21), від 17 січня 2024 року в справі № 932/9029/23 (провадження № 61-16072 св 23), від 19 лютого 2024 року в справі № 932/3602/22 (провадження № 61-7598св23)).

У справі, що переглядається:

ОСОБА_1 просив визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця від 23 квітня 2024 року про закінчення виконавчого провадження та зобов`язати державного виконавця здійснити примусове виконання виконавчого листа в межах залишку заборгованості в сумі 79 995,27 грн. Вважав, що боржник рішення суду в частині середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 351 714,12 грн виконав не у повному обсязі. Так, боржник самостійно з цієї суми відрахував суму військового збору у розмірі 5 275,71 грн, податок на доходи фізичних осіб у розмірі 63 308,54 грн. Вказував, що всього боржник зобов`язаний був перерахувати на рахунок стягувача суму в розмірі 452 519,40 грн. Перераховано фактично було - 283 129,87 грн та 89 394,26 грн (всього - 372 524,13 грн), несплачена боржником сума становить - 79 995,27 грн, яка і підлягала стягненню примусово. Тому державний виконавець не мав законних підстав виносити спірну постанову;

судами встановлено, що КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району» м. Києва загалом було сплачено стягувачу на виконання судового рішення 383 935,15 грн (89 394,26 грн невиплаченої суми за невикористані дні відпустки, 11 441,02 грн компенсації судових витрат (4 411,02 грн судового збору та 7 000,00 грн витрат на правничу допомогу), 283 129,87 грн середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день розрахунку);

суди відмовили у задоволенні скарги та вказали, що виплата доходу у вигляді суми середньої заробітної плати, нарахованої на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні працівника, здійснюється звільненому працівнику і не пов`язана з відносинами трудового найму, тому такий дохід оподатковується податковим агентом як інші доходи податком на доходи фізичних осіб за ставкою 18% та військовим збором - 1,5 відсотка у місяці його фактичного нарахування. Боржником повністю виконано вимоги податкового законодавства і дотримано правового механізму оподаткування доходу як податковим агентом. Невідповідності дій державного виконавця щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» не встановлено;

суди залишили поза увагою, що: у державного виконавця на примусовому виконанні перебував виконавчий лист № 759/15644/23, виданий Святошинським районним судом м. Києва від 15 січня 2024 року, про стягнення із КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району» м. Києва на користь ОСОБА_1 , зокрема середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільнення у розмірі 351 714,12 грн;

суди не звернули уваги, що перерахування стягувачеві суми меншої, ніж зазначена у резолютивній частині судового рішення (виконавчому документі), не вважається належним виконанням судового рішення. Тому КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району» м. Києва мав сплатити на користь стягувача визначені у рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 листопада 2023 року суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Тому, в державного виконавця були відсутні правові підстави для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження;

разом з тим, слід зауважити, що, що всього за рішенням суду стягнуто з боржника суму в розмірі 452 519,40 грн, фактично перераховано 383 935,15 грн (89 394,26 грн невиплаченої суми за невикористані дні відпустки, 11 441,02 грн компенсації судових витрат (4 411,02 грн судового збору та 7 000,00 грн витрат на правничу допомогу), 283 129,87 грн середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день розрахунку). Тому сума, яку заявник вважає спірною, з урахуванням доказів, наявних в матеріалах справи, складає не 79 995,27 грн, а 68 584,25 грн. Як наслідок скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а оскаржені судові рішення - скасуванню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права. У зв`язку з чим, касаційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржені судові рішення скасувати, скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця задовольнити частково.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 12 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року скасувати.

Скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ткачука Руслана Володимировича задовольнити частково.

Визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ткачука Руслана ВолодимировичаВП № 74702327 від 23 квітня 2024 року про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 759/15644/23, виданого Святошинським районним судом м. Києва від 15 січня 2024 року, про стягнення із КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району» м. Києва на користь ОСОБА_1 невиплаченої суми за невикористані дні відпустки у розмірі 89 394,26 грн, середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільнення у розмірі 351 714,12 грн, судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору у розмірі 4 411,02 грн, судових витрат, пов`язаних з оплатою професійної правової допомоги у розмірі 7 000,00 грн.

Зобов`язати старшого державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ткачука Руслана Володимировичаздійснити примусове виконання виконавчого листа № 759/15644/23, виданого Святошинським районним судом м. Києва 15 січня 2024 року.

В іншій частині в задоволенні вимог скарги ОСОБА_1 відмовити.

З моменту ухвалення постанови судом касаційної інстанції ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 12 червня 2024 року та постанова Київського апеляційного суду від 17 вересня 2024 рокувтрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко