Справа № 211/2542/25
Провадження № 2/211/1568/25
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

19 травня 2025 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Ткаченко С.В.,

за участю секретаря судового засідання Бірж Д.В.,

у відсутність сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Департамент адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради, про визнання права на реєстрацію місця проживання,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 , яка 05 лютого 2025 року змінила свої дані на ОСОБА_1 , звернулася до суду 17 березня 2025 року з позовом до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та просить суд визнати за нею право на реєстрацію місця проживання в квартирі АДРЕСА_1 . В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що її матері ОСОБА_3 та вітчиму ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 06.06.2019 та рішення суду від 29.11.2024 належить квартира АДРЕСА_1 . При купівлі квартири вона, її брат та мати фактично проживали в ній, однак були зареєстровані за попереднім місцем проживання в смт. Петрове Кіровоградської області. На початку війни вітчим ОСОБА_4 був прийнятий на військову службу та у січні 2023 року зник безвісти, про що їм прийшло сповіщення. Влітку 2024 року її батько зняв її з реєстраційного обліку за місцем проживання, про що її не повідомив, тому після набуття ОСОБА_3 права власності на 1/ 2 частку спірної квартири за рішенням суду, вони з матір`ю звернулися до Департаменту адміністративних послуг із заявою про реєстрацію місця проживання по АДРЕСА_2 , отримавши відмову у зв`язку з відсутністю заяви співвласника житла. Тому у зв`язку з неможливістю отримання згоди іншого співвласника житла, який зник безвісти за особливих обставин, просить задовольнити вимоги.

Ухвалою суду від 01 квітня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд якої ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання учасники процесу не з`явилися.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, на вимогах наполягає.

Відповідач ОСОБА_3 звернулася до суду про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову визнала.

Представник третьої особи Департаменту адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради Зеленська Л. звернулася до суду із заявою про розгляд справи за відсутності представника , при ухваленні рішення покладається на розсуд суду.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї.

Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами, позивач ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ) є рідною донькою ОСОБА_3 .

На підставі договору купівлі-продажу квартири від 06 червня 2019 року, ОСОБА_4 придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Заочним рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 листопада 2024 року, визнано квартиру за адресою: АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в порядку поділу майна визнано за кожним з них право власності на 1 /2 частку спірної квартири.

При зверненні позивачки до Департаменту адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_2 , отримала відмову в тому числі у зв`язку з відсутністю згоди співвласника житла за зазначеною адресою реєстрації місця проживання.

До суду надано сповіщення сім`ї № 52 від 24.01.2023. відповідно до якого 09 січня 2023 року в ході ведення бойових дій поблизу населеного пункту Соледар Бахмутського району Донецької області солдат ОСОБА_4 , 1980 р.н. зник безвісти.

Таким чином, установлено фізичну неможливість отримати згоду на реєстрацію позивачки за адресою: АДРЕСА_2 , іншого співвласника цього житла.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV (далі Закон № 1382-IV), відповідно до Конституції України регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.

Статтею 3 Закону № 1382-IV визначено, що вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати.

Механізм здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування), а також встановлює форми необхідних для цього документів визначає Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 р. № 265,

Так, відповідно до підпункту 5 пункту 35 вказаного Порядку, для реєстрації місця проживання (перебування) особа або її законний представник (представник), уповноважена особа житла або уповноважена особа спеціалізованої соціальної установи, закладу для бездомних осіб, іншого надавача соціальних послуг з проживанням подає документи, що підтверджують:

право на проживання (перебування) в житлі, зокрема свідоцтво про право власності, ордер, договір оренди (найму, піднайму), договір найму житла у гуртожитку (для студентів), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші підтверджуючі документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється за згодою власника (співвласників) житла, наймача та членів його сім`ї, уповноваженої особи житла (зазначені документи та згода не вимагаються під час реєстрації місця проживання (перебування) малолітніх та неповнолітніх дітей за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або законних представників (представників), або одного з них.

Відносини у сфері надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні, встановлює порядок надання таких послуг та порядок внесення, обробки, обміну відповідними відомостями в електронних реєстрах, базах даних для надання таких послуг регулюються Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» (надалі - Закон №1871-IX).

Згідно статті 24 Закону 1871-IX, встановлено, що орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі:

1) повідомлення територіального органу або підрозділу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері реєстрації фізичних осіб, про смерть особи із зазначенням відповідних реквізитів паспортного документа померлої особи, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого у встановленому порядку;

2) заяви власника (співвласників) житла, інших осіб про смерть особи;

3) припинення особою громадянства України або скасування рішення про набуття громадянства України;

4) припинення підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства;

5) повідомлення відповідного закладу для бездомних осіб, іншого надавача соціальних послуг з проживанням про втрату підстав для отримання особою соціальних послуг, що надаються відповідно до Закону України «Про соціальні послуги»;

6) судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою;

7) припинення підстав на право користування житлом (закінчення строку дії договору оренди, найму, піднайму житла, закінчення/припинення навчання в закладі освіти), відчуження житла та інших визначених законодавством документів;

8) заяви власника (співвласників) житла, уповноваженої особи житла, у разі якщо місце проживання (перебування) особи було задекларовано або зареєстровано, крім випадків реєстрації місця проживання у житлі, що підлягає приватизації;

9) повідомлення уповноваженої особи житла закладу освіти про втрату підстав для проживання особи в гуртожитку, що належить до сфери управління цього закладу освіти;

10) відомостей про державну реєстрацію смерті з Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

Згідно частини 5 статті 8 Закону № 1871-IX, у разі якщо особа не є власником (співвласником) житла, за адресою якого декларується місце її проживання, декларування місця проживання особи здійснюється за згодою власника (співвласників) житла, уповноваженої особи житла, яка надається в електронній формі засобами Єдиного державного веб-порталу електронних послуг та зазначається в декларації про місце проживання під час її формування. Відомості, передбачені частиною другою цієї статті, згода власника (співвласників) житла не вимагаються у разі декларування місця проживання дітей за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання їхніх батьків або інших законних представників чи одного з них.

Обов`язковість отримання згоди власника (співвласників) житла на декларування або реєстрацію особою свого місця проживання (перебування) за адресою цього житла визначено також у статті 11 Закону № 1871-IX.

Отже, підставою для реєстрації місця проживання особи, яка не є власником житла, де має намір зареєструватися, є документи, які засвідчують право даної особи на проживання у цьому житлі передбачені п.35 Порядку декларування та реєстрації місця проживання або документально оформлена згода на реєстрацію, надана власниками житла.

Оскільки позивачка тривалий час проживає у квартирі АДРЕСА_1 , власниками якої є її матір ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відомостей щодо неправомірного користування вказаним житлом суду не надано, іншого житла позивач не має, разом з тим отримати згоду від іншого співвласників спірного приміщення ОСОБА_4 на реєстрацію місця проживання позивачки не має можливості в силу того, що останній безвісти зник внаслідок бойових дій, що перешкоджає позивачці реалізувати обов`язок визначений нормами ч.1 ст. 5 Закону №1871-IX та п.5 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), та порушує її права пов`язані з метою декларування та реєстрацією місця проживання (перебування) особи, визначеною положеннями ст. 3 Закону, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та спосіб захисту, обраний позивачем, відповідає положенням ст. 16 ЦК України.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

У зв`язку з відсутністю вимоги, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Департамент адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради, про визнання права на реєстрацію місця проживання повністю.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право на реєстрацію місця проживання в квартирі АДРЕСА_1 .

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: С. В. Ткаченко