КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 760/6083/23
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/428/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 1 листопада 2023 року (суддя Жовноватюк В.С.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

встановив:

у березні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом про поділ майна подружжя шляхом стягнення з ОСОБА_1 половини вартості відчуженого не в інтересах сім`ї, без його згоди автомобіля марки ToyotaCamry, 2011 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , тип: легковий транспортний засіб, об`єм двинула 2494 см куб., в розмірі 191 343грн, а також судові витрати у розмірі 14 000грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2022 року. Він звернувся з листом до відповідачки, у якому просив відшкодувати йому половину вартості автомобіля марки ToyotaCamry, 2011 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який був придбаний під час шлюбу за їх спільні кошти та відчужений відповідачкою без його згоди. Проте відповіді не отримав.

Позивач посилався на те, що згідно висновку експерта № 960/03/2023 від 14 березня 2023 року за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи, ринкова вартість автомобіля станом на 9 березня 2023 року становила 382 686грн, відтак на його користь підлягає стягненню половина його вартості, а саме 191 343грн.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 1 листопада 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за частину автомобіля марки ToyotaCamry, 2011 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , тип: легковий транспортний засіб, об`єм двинула 2494 см куб. у розмірі 191 343грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на проведення транспортно-товарознавчої експертизи у розмірі 4 000грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правову допомогу у розмірі 3 000грн.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи та не правильне застосування норм матеріального права.

Відповідачка зазначає, що відчуження автомобіля марки ToyotaCamry, 2011 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , відбулось під час перебування сторін у шлюбі, а кошти від його відчуження були використані в інтересах сім`ї, оскільки позивач на той момент перебував у Київському слідчому ізоляторі № 13, так як до нього було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000133, у зв`язку із чим в неї виникла необхідність в оплаті послуг адвоката, купівлі продуктів харчування, предметів гігієни, ліків, тощо для передачі позивачу у слідчий ізолятор. Разом з цим, їй потрібно було утримувати двох дітей, оплачувати комунальні послуги, витрати на навчання дітей і зайняття їх спортом, тощо.

Крім цього, відповідачка стверджує, що рішення продати автомобіль було їх спільним з позивачем рішенням, оскільки останній підозрювався у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавленні волі на строк до 15 років з конфіскацією майна.

Також, відповідачка зазначає, що позивач запевняв її, що після виходу із слідчого ізолятора він влаштується на роботу і буде забезпечувати їх сім`ю, однак після звільнення із слідчого ізолятора позивач два роки не мав жодних заробітків, тому вони всі були вимушені жити саме за рахунок коштів, отриманих від продажу автомобіля.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що відповідачка не отримувала від нього вказівок продати їх автомобіль, так як він перебував у слідчому ізоляторі та не міг з нею спілкуватись, а відтак автомобіль вона відчужила за власною ініціативою.

Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України, які діяли на час відкриття апеляційного провадження, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що з 30 січня 2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2022 року (с.с.62, 6-7).

Під час шлюбу у сторін народилось двоє синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (с.с.63, 64).

Згідно відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві (філія ГСЦ МВС) від 3 березня 2023 року, відповідно до даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів, транспортний засіб Toyota Camry, 2011 року випуску, об`єм двинула 2494 см куб. був зареєстрований за ОСОБА_1 20 березня 2019 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного у суб`єкта господарювання. 21 жовтня 2020 року вказаний транспортний засіб було перереєстровано з ОСОБА_1 на нового власника (с.с.9).

Відповідно до висновку експерта № 960/03/2023 за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи від 14 березня 2023 року, складеного на замовлення ОСОБА_2 , ринкова вартість автомобіля марки Toyota Camry, 2011 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , тип: легковий транспортний засіб, об`єм двинула 2494 см куб., станом на дату проведення експертизи (9 березня 2023 року) без врахування ПДВ становить 382 686грн (с.с.15-21).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, автомобіль був придбаний у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, проданий відповідачкою без згоди позивача, тому з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню частина вартості вказаного автомобіля, як спільного майна подружжя.

Проте, повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (абзац перший частини другої статті 3 СК України).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 зроблено висновок про те, що у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частинами 1 - 3 статті 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу

поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно із положеннями статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - Постанова), спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Постановою роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.

Якщо під час вирішення спору про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

З матеріалів справи вбачається, що спірний автомобіль був придбаний у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, відповідачкою презумпція спільності майна подружжя не спростовувалася, тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що спірний автомобіль був спільним майном подружжя.

Також судом встановлено, що спірний автомобіль був відчужений відповідачкою 21 жовтня 2020 року, коли сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Письмової згоди позивача на відчуження автомобіля відповідачкою надано не було.

Разом з цим, з наданих суду документів встановлено та позивачем не заперечувалося, що у період з 6 травня 2020 року по 23 листопада 2020 року позивач перебував у Київському слідчому ізоляторі № 13, у зв`язку із притягненням до кримінальної відповідальності.

Під час судового розгляду позивачем не спростовувалося, що у цей період відповідачка забезпечувала їх з позивачем дітей необхідними засобами для існування, утримувала їх, створювала їм належні умови для проживання, навчання та відпочинку.

Також позивач не заперечував, що у зазначений період відповідачка утримувала квартиру, в якій вони проживали разом з дітьми.

При цьому, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі до 24 жовтня 2022 року і у цей період позивачем не оспорювався договір відчуження автомобіля.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Проте, позивачем твердження відповідачки та надані нею докази у підтвердження використання отриманих від відчуження автомобіля грошових коштів в інтересах сім`ї спростовані не були.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивачем не було доведено, що автомобіль Toyota Camry, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , був відчужений відповідачкою проти його волі та отримані від відчуження грошові кошти використані не в інтересах сім`ї чи не на її потреби, а відтак відсутні підстави для врахування цього майна та його вартості при поділі спільного майна подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, не оцінив надані докази, неправильно застосував норми матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, з позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені відповідачкою по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 870грн 15коп.

Доводи позивача, що він звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», як учасник бойових дій, є безпідставними.

Відповідно до п. 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 зазначила, що пункт 13 частини першої статті 5 Закону України«Про судовий збір» має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, у яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору. Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а стаття 22 цього ж Закону передбачає, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти, чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12 та 22 Закону № 3551-XII.

Предметом даного позову є поділ майна подружжя, а відтак не стосується захисту прав позивача, як учасника бойових дій, тому позивач не звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 1 листопада 2023 року скасувати, ухваливши нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 2 870грн 15коп.

Постанова набирає законної сили з моменту ухвалення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук