Справа № 344/3010/25
Провадження № 2/344/2133/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

19 травня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Татарінової О.А.,

секретаря Кондратів Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого зазначила, що згідно виданого Госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду свідоцтва про право власності на житло від 13 вересня 2001 р., квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності в рівних долях: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 - дочці, ОСОБА_2 - сину.

ОСОБА_1 , є домовласником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується будинковою книгою. ОСОБА_2 більше двох років не проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Таким чином, ОСОБА_2 втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 . Реєстрація ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 , домовласником якої є позивачка, порушує її права як власника даної квартири визначені чинним законодавством України, зокрема право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном. Крім того, реєстрація в квартирі відповідача тягне за собою значно більшу суму оплати за всі комунальні послуги. Обов`язків по оплаті комунальних послуг жодних не здійснює.

Позивач зазначає, що реєстрація ОСОБА_2 у квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить позивачу створює перешкоди у здійсненні права власності вільного користування і розпорядження вказаною квартирою, а тому його слід поновити. Оскільки, відповідач не проживає у вищевказаній квартирі, понад строки встановлені законодавством, не несе витрати по її утриманню, а тому його слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме у квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Враховуючи наведене просить суд позбавити ОСОБА_2 права користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 , домовласником якого є ОСОБА_1 .

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, від відповідача не надійшло.

Крім того, повідомлення відповідача було здійснено на підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада» на веб-сайті Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно зі ст. 33 Конституції України вільний вибір місця проживання є одним з основних конституційних прав людини.

Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 13 вересня 2001 р., виданого Госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності в рівних долях: ОСОБА_1 та членам її сім`ї ОСОБА_3 - дочці, ОСОБА_2 сину.

ОСОБА_1 , є домовласником квартири АДРЕСА_1 , відповідач зареєстрований у вказаному вище житловому приміщенні, що підтверджується будинковою книгою та довідкою відділу з питань реєстрації місця проживання, зняття з реєстрації місця проживання та ведення реєстру територіальної громади м. Івано-Франківська Управління реєстраційних процедур Івано-Франківської міської ради від 07.03.2025 року.

Звертаючись до суду із даним позовом позивач зазначає, що вона несе витрати по утриманню квартири АДРЕСА_1 , на підтвердження чого долучила квитанції про сплату комунальних послуг, в той час як відповідач у вказаному житловому приміщенні не проживає більше двох років, витрати по утриманню квартири не несе, тому його слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

Так, свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що ОСОБА_2 близько двох років не проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

У статті 7 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що не підлягають до задоволення вимоги позивача про позбавлення ОСОБА_2 права користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13 вересня 2001 р., виданого Госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності в рівних долях: ОСОБА_1 та членам її сім`ї ОСОБА_3 - дочці, ОСОБА_2 сину, а отже відповідач ОСОБА_2 є співвласником спірної квартири та має право користуватися належним йому майном.

Таким чином, суд вважає,що в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням слід відмовити.

На підставі викладеного, відповідно ст.ст. 12,13, 81 ЦПК України, керуючись ст.ст. 76, 259, 263, 265, 273 280-282, 289 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Татарінова О.А.