_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-з/947/756/23
УХВАЛА

16.05.2025 Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Огренич І.В.

за участю секретаря - Коростій М.В.,

розглянувши у судовому засіданні заяву представника позивача адвоката Ларіонова Сергія Борисовича про забезпечення позову, подану по справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання будинку об`єктом спільної сумісної власності подружжя,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання будинку об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Представник позивача адвокат Ларіонов С.Б. надав до суду заяву про забезпечення позову в якій просить накласти арешт на будинок за адресою АДРЕСА_3 . При цьому представник позивача посилається на те, що відповідно до договору купівлі - продажу 13.04.1971 ОСОБА_3 придбала частину житлового будинку з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_3 , в складі однієї житлової кімнати площею 18,80 кв. м та підсобних приміщень. Станом на 11.10.2012 спірний будинок вже має загальну площу 223 кв. м. Зазначене підтверджує побудову фактично нового двоповерхового будинку, який щонайменше, в десять разів більше частини будинку, яка була придбана за договором від 13.04.1971. Будинок був побудований спільною сумісною працею членів однієї сім`ї та за спільні грошові кошти членів цієї сім`ї - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , тому була створена нова річ (набуте майно) - побудований новий будинок на місці знесеної кімнати - придбаної старої непридатної для проживання частини будинку. Новостворений будинок за своєю площею, обладнанням, вартістю значно перевищив вартість, став набагато цінніше знесеної аварійної кімнати та набув фактичного статусу нового спільно набутого об`єкту нерухомості. З наведено випливає, що, відповідно до закону, члени сім`ї - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 спільно набули майно - будинок по АДРЕСА_3 . При цьому спірний будинок був фактично самочинним будівництвом, оскільки не були отримані ні відповідний дозвіл ні узгоджений проект. Враховуючи, що спірний будинок був оформлений на ОСОБА_5 , вона склала заповіт на нерідних дітей - членів сім`ї - ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , який був посвідчений 24.01.2007 державним нотаріусом Савіною К.П., що було зареєстровано в реєстрі за №3-151. Однак, згідно матеріалів спадкової справи, ОСОБА_5 склала новий заповіт на ім`я відповідачки, який був посвідчений 20.11.2019 приватним нотаріусом Петковою Н.М., що було зареєстровано в реєстрі за № 994. Позивач вважає, що за новим заповітом, складеним ОСОБА_5 на іншу особу, спірний будинок не увійшов до спадкової маси, оскільки ОСОБА_5 не мала права заповідати самочинне будівництво, а відповідачка не могла його успадкувати за заповітом, крім того були грубо порушені права позивача як спадкоємця та учасника будівництва. Всупереч ч. 4 ст. 42 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріусом нотаріальних дій не було зупинено, хоча існує спір щодо будинку, і відповідачка, не зважаючи на домовленість про укладення мирової угоди, отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом 17.10.2022 та зареєструвала право власності на спірний будинок. Цьому передували дії відповідачки з отримання нової адреси спірного будинку - АДРЕСА_3 , та державна реєстрація 11.07.2022 права власності на ім`я померлої - ОСОБА_5 .. На думку представника позивача, відповідачка має можливість продовжити свої недобросовісні дії щодо спірного будинку по АДРЕСА_3 , зокрема, відчужити його, передати в іпотеку, тощо, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Таким чином, необхідно вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно, а тому вони звертається до суду зданою заявою.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

З урахуванням вказаного вище роз`яснення Пленуму Верховного суду України, суд вважає, що накладення арешту на нерухоме майно, не зашкодить істотним чином правам та охоронюваним законом інтересів відповідача.

Відповідно ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

При таких обставинах, суд вважає вимоги представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову співмірними із заявленими позовними вимогами, а тому приходить до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Керуючись ст.149-153, 157 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача - адвоката Ларіонова Сергія Борисовича про забезпечення позову - задовольнити.

Накласти арешт на будинок за адресою АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 ), до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Копію ухвали направити до Управління державної реєстрації юридичного департаменту ОМР та сторонам для відома та виконання.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Огренич І. В.