РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/202/25

Провадження № 2/293/223/2025

19 травня 2025 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Збаражського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Крисюк О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

І. СУТЬ ПОЗОВУ

24.02.2025 Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» звернулось до Черняхівського районного суду Житомирської області з позовною заявою до ОСОБА_1 , за змістом якої просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у сумі 151154,27 грн. та витрати зі сплати судового збору у сумі 2422.40 грн.

В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначає 12.06.2021 АТ «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №201, відповідно до умов якого банк видав відповідачу кредитні кошти на загальні цілі в загальному розмірі 100000,00грн. строком на 24 місяці із сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 0,01% річних, із сплатою комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,99%. ОСОБА_1 не виконав свої зобов`язання і допустив виникнення заборгованості за договором №201 у розмірі 95861,64 грн.

09.10.2021 АТ «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №, відповідно до умов якого банк видав відповідачу кредитні кошти на загальні цілі в загальному розмірі 20000,00грн., строком на 24 місяці, із сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 0,01% річних, та сплатою комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,99%. ОСОБА_1 не виконав свої зобов`язання і допустив виникнення заборгованості за вказаним договором у розмірі 21390,50 грн.

17.01.2022 АТ «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №, відповідно до умов якого банк видав відповідачу кредитні кошти на загальні цілі в загальному розмірі 25400,00грн., строком на 24 місяці, із сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 0,01% річних, та сплатою комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,99%. ОСОБА_1 не виконав свої зобов`язання і допустив виникнення заборгованості за вказаним договором у розмірі 33902,13грн.

ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 24.02.2025, справа передана на розгляд судді Збаражському О.М.

На виконання вимог ч. 8 ст.187 ЦПК України, 25.02.2025 судом отримано відомості про зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_1

25.02.2025 ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначив на 20.03.2025.

20.03.2025 ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання в порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України, суд постановив відкласти судове засідання на 17.04.2025.

17.04.2025 судове засідання відкладено на 19.05.2025 у зв`язку із перебуванням головуючого судді в нарадчій кімнаті в кримінальному провадженні № 293/713/19.

19.05.2025 сторони в судове засідання не прибули, про дату час та місце проведення судового засідання повідомлені встановленим порядком. Представник позивача згідно клопотання, зазначеного в позовній заяві, просила справу розглядати без участі представника АТ «Перший український міжнародний банк».

Відповідач ОСОБА_1 повторно не прибув у судове засідання, про розгляд справи повідомлявся встановленим порядком, що підтверджується трекінгом поштового відправлення (а.с. 105, 107, 109), відзив на позов чи інших заяв та клопотань до суду не подав.

Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ

12.06.2021 відповідач звернувся до позивача із заявою №201 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с. 28-30).

Підписанням заяви відповідач підтвердив, що прийняв Публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО), яка розміщена на сайті ПАТ «ПУМБ»: pumb.ua в повному обсязі, з урахуванням умов надання усіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, і послуг, які можуть бути надані йому в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у банку).

Відповідач просив надати йому споживчий кредит на загальні споживчі цілі, сума кредиту склала 100000,00грн., строк кредитування 24 місяці, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості: 2,99%, розмір процентної ставки: 0,01% річних. Схема повернення кредиту: ануїтетна (рівними платежами). Спосіб надання споживчого кредиту: банківський переказ.

Також заява містить графік платежів: дата платежу - до 12 числа кожного календарного місяця, платіжні періоди з 12.06.2021 по 12.06.2023, усього 24 місяці.

Згідно розділу «Підтвердження та запевнення» даної заяви, клієнт підтвердив, зокрема, що ознайомлений з ДКБО, Тарифами банку та цілком згодний, всі умови ДКБО йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення.

До позову додано паспорт споживчого кредиту із зазначенням істотних умов договору кредиту, з яким ознайомився ОСОБА_1 під підпис (а.с. 31).

Відповідно до платіжної інструкції №ТR.49915581.26548.8810 від 12.06.2021, АТ «ПУМБ» перерахував ОСОБА_1 100000,00грн. на банківський рахунок, призначення платежу «надання кредитних коштів за договором №201 від 12.06.2021 (а.с. 65).

Відповідно до наданої виписки/особовий рахунок (а.с. 77-80) ОСОБА_1 надано кошти на картковий рахунок у сумі 100000,00грн. У подальшому відбувалось автоматичне погашення заборгованості, автоматична рекласифікація стандартної заборгованості за основним боргом в прострочену, договірне списання коштів на погашення кредитного договору, автоматичне погашення строкової заборгованості, договірне списання коштів на погашення заборгованості та надходження грошових коштів для погашення заборгованості.

Згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем, ОСОБА_1 має заборгованість перед позивачем у розмірі 58093,25 грн. - заборгованість за кредитом, 15,28 грн. - заборгованість за процентами; 37753,11 грн. - заборгованість за комісією (а.с. 58-70).

З метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача було направлено письмову вимогу (повідомлення) №КНО-44.2.2/561 від 07.10.2024 з вимогою погасити заборгованість за кредитним договором №201 (а.с.34).

09.10.2021 відповідач звернувся до позивача із заявою № на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с. 20-22).

Підписанням заяви відповідач підтвердив, що прийняв Публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО), яка розміщена на сайті ПАТ «ПУМБ»: pumb.ua в повному обсязі, з урахуванням умов надання усіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, і послуг, які можуть бути надані йому в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у банку).

Згідно заяви № на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідач просив надати йому споживчий кредит на загальні споживчі цілі в розмірі 20000,00грн., строком на 24 місяці. Відповідно до умов заяви, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості становить 2,99%, розмір процентної ставки - 0,01% річних, схема повернення кредиту - ануїтетна (рівними платежами), спосіб надання споживчого кредиту - банківський переказ.

Також заява містить графік платежів: дата платежу - до 09 числа кожного календарного місяця, платіжні періоди з 09.10.2021 по 09.10.2023, усього 24 місяці.

Згідно розділу «Підтвердження та запевнення» даної заяви, клієнт підтвердив, зокрема, що ознайомлений з ДКБО, Тарифами банку та цілком згодний, всі умови ДКБО йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення.

До позову додано паспорт споживчого кредиту із зазначенням істотних умов договору кредиту, підписаний ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису (а.с. 23).

Відповідно до платіжної інструкції №ТR.52768927.49838.8810 від 09.10.2021, АТ «ПУМБ» перерахував ОСОБА_1 20000,00грн. на банківський рахунок, призначення платежу «надання кредитних коштів за договором № від 09.10.2021» (а.с. 66).

Відповідно до виписки/особовий рахунок ОСОБА_1 надано кредитні кошти на картковий рахунок у сумі 20000,00грн. (а.с. 81-83)

Згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем, ОСОБА_1 має заборгованість перед позивачем у розмірі 21390,50грн., з яких: 13016,46 грн. - заборгованість за кредитом, 2,04 грн. - заборгованість за процентами; 8372,00 грн. - заборгованість за комісією (а.с. 71-73).

17.01.2022 відповідач звернувся до позивача із заявою № на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с. 24-26).

Підписанням заяви відповідач підтвердив, що прийняв Публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО), яка розміщена на сайті ПАТ «ПУМБ»: pumb.ua в повному обсязі, з урахуванням умов надання усіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, і послуг, які можуть бути надані йому в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у банку).

Згідно заяви № на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідач просив надати йому споживчий кредит на загальні споживчі цілі в розмірі 25400,00грн., строком на 24 місяці. Відповідно до умов заяви, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості становить 2,99%, розмір процентної ставки - 0,01% річних, схема повернення кредиту - ануїтетна (рівними платежами), спосіб надання споживчого кредиту - банківський переказ.

Також заява містить графік платежів: дата платежу - до 17 числа кожного календарного місяця, платіжні періоди з 17.01.2022 по 17.01.2024, усього 24 місяці.

Згідно розділу «Підтвердження та запевнення» даної заяви, клієнт підтвердив, зокрема, що ознайомлений з ДКБО, Тарифами банку та цілком згодний, всі умови ДКБО йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення.

До позову додано паспорт споживчого кредиту із зазначенням істотних умов договору кредиту, підписаний ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису (а.с. 27).

Відповідно до платіжної інструкції №ТR.55289187.95623.25578 від 17.01.2022, АТ «ПУМБ» перерахував ОСОБА_1 25400,00грн. на банківський рахунок, призначення платежу «надання кредитних коштів за договором № від 17.01.2022» (а.с. 67).

Відповідно до виписки/особовий рахунок ОСОБА_1 надано кредитні кошти на картковий рахунок у сумі 25400,00грн. (а.с. 84-86)

Згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем, ОСОБА_1 має заборгованість перед позивачем у розмірі 33902,13грн., з яких: 20987,60 грн. - заборгованість за кредитом, 3,71грн. заборгованість за процентами; 12910,82 грн. - заборгованість за комісією (а.с. 74-76).

ІV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ, ОЦІНКА та МОТИВИ СУДУ

В силу вимог частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «ПУМБ»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У пунктах 5, 6 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт)може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання зокрема електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Розглядом справи встановлено, що 12.06.2021 між ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №201 у виді заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало позичальнику кредит в сумі 100000,00грн., що підтверджується платіжною інструкцією №ТR.49915581.26548.8810 від 12.06.2021 та випискою/особовим рахунком, що є первинними бухгалтерським документами, оскільки виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної катки відповідача, зокрема баланс станом на дату укладання кредитного договору (надана сума кредиту), всі операції за кредитною карткою (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної з коштами операції).

З розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за кредитним договором №201 від 12.06.2021, складається із: 58093,25 грн. - заборгованість за кредитом, 15,28 грн. - заборгованість за процентами; 37753,11 грн. - заборгованість за комісією.

Вимогами частини 2 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач має право вимагати від відповідача повернення отриманих ним кредитних коштів та відсотків за невиконання зобов`язання за кредитом.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок заборгованості та банківську виписку по рахунку відповідача, яка свідчить, що відповідач користувався кредитними коштами, суд вбачає підстави для стягнення з відповідача фактично отриманих кредитних коштів (тіла кредиту), а тому вимоги позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 58093,25грн. є обґрунтованими та підлягають стягненню з відповідача.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом, суд зазначає наступне.

У висновках, викладених в п. 54 Постанови від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 міститься правова позиція Великої Палати Верховного Суду, де зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Позивачем нараховані проценти за користування кредитом в межах та в подальшому поза межами строку дії договору, а саме за період з 12.06.2021 по 01.12.2024 в розмірі 15,28грн., таким чином, стягненню підлягають відсотки за користування кредитом в розмірі 3,56 грн., нараховані в межах строку дії договору, а саме за період з 12.06.2021 по 12.06.2023.

Умовами договору пролонгація дії договору не передбачена, а також позивачем не надано доказів, що сторони погодили продовження строку дії договору.

Щодо стягнення заборгованості по кредитному договору № від 09.10.2021.

Укладення між сторонами кредитного договору № 09.10.2021 та виконання позивачем його умов, зокрема, надання відповідачу та отримання ним кредиту у сумі 20000,00грн. підтверджується наявним у справі доказами та не заперечується відповідачем.

Оскільки відповідач не виконував належним чином умови договору, виникла заборгованість в сумі 21390,50грн., що складається з заборгованості за кредитом в розмірі 13016,46 грн., заборгованості за процентами - 2,04 грн; заборгованості за комісією - 8372,00 грн.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок заборгованості та банківську виписку по рахунку відповідача, яка свідчить, що відповідач користувався кредитними коштами, суд вбачає підстави для стягнення з відповідача фактично отриманих кредитних коштів (тіла кредиту), а тому вимоги позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 13016,46 грн., є обґрунтованими та підлягають стягненню з відповідача.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача заборгованості нарахованої по процентам за користування кредитом № від 09.10.2021, суд зазначає наступне.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Позивачем нараховані проценти за користування кредитом в межах та в подальшому поза межами строку дії договору, а саме за період з 09.10.2021 по 02.11.2024 в розмірі 2,04грн., доказів того, що сторони погодили продовження строку дії договору позивачем не надано.

Таким чином, стягненню підлягають відсотки за користування кредитом в розмірі 0,75грн., нараховані в межах строку дії договору, а саме за період з 09.10.2021 по 09.10.2023.

Щодо стягнення заборгованості по кредитному договору № від 17.01.2022.

Укладення між сторонами кредитного договору № 17.01.2022 та виконання позивачем його умов, зокрема, надання відповідачу та отримання ним кредиту у сумі 25400,00грн. підтверджується наявним у справі доказами та не заперечується відповідачем.

Оскільки відповідач не виконував належним чином умови кредитного договору, виникла заборгованість в сумі 33902,13грн., з яких: 20987,60 грн. - заборгованість за кредитом, 3,71грн. - заборгованість за процентами; 12910,82 грн. - заборгованість за комісією.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок заборгованості та банківську виписку по рахунку відповідача, яка свідчить, що відповідач користувався кредитними коштами, суд вбачає підстави для стягнення з відповідача фактично отриманих кредитних коштів (тіла кредиту), а тому вимоги позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 20987,60 грн., є обґрунтованими та підлягають стягненню з відповідача.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом № від 17.01.2022, суд зазначає наступне.

Позивачем нараховані проценти за користування кредитом в межах та в подальшому поза межами строку дії договору, а саме за період з 17.01.2022 по 01.12.2024 в розмірі 3,71грн., доказів того, що сторони погодили продовження строку дії договору позивачем не надано, таким чином, стягненню підлягають відсотки за користування кредитом в розмірі 1,77грн., нараховані в межах строку дії договору, а саме за період з 17.01.2022 по 17.01.2024.

Крім того, позивач, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитними договорами №201 від 12.06.2021, № від 09.10.2021 та № від 17.01.2022 просив стягнути з відповідача заборгованість за комісією за обслуговування кредиту, що встановлена п. 5 вказаних договорів у розмірі 2,99%.

Згідно із частинами першою - третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

10.06.2017 набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит).

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Окрім того, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 06.11.2023 по справі №204/224/21 виклала висновок щодо застосування норми права, а саме якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позичальнику та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Крім того, в постанові Верховного Суду від 23.05.2022 (справа 393/126/20) висловлена правова позиція, згідно якої паспорт споживчого кредиту є способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті споживчого кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У справі встановлено, що банк не зазначив конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредитів, що надавались відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, також банк не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваних кредитних договорів, а тому положення кредитних договорів щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення заборгованості по комісії за обслуговування кредитної заборгованості за кредитним договором №201 в розмірі 37753,11 грн., за кредитним договором № в розмірі 8372,00грн. та за кредитним договором № в розмірі 12910,82 грн. є безпідставними.

Таким чином, до стягнення з відповідача підлягають 92103,39грн., а саме: заборгованість за кредитним договором №201 в розмірі 58096,81грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту 58093,25 грн. та заборгованості по відсотках за користування кредитом - 3,56 грн.; заборгованість за кредитним договором № в розмірі 13017,21грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 13016,46 грн., та заборгованості по відсотках за користування кредитом - 0,75грн.; заборгованість за кредитним договором № в розмірі 20989,37грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту 20987,60 грн. та заборгованості по відсотках за користування кредитом -1,77грн.

Інші вимоги позивача є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 1476,04 грн. із розрахунку: (2422,40 х 92103,39) : 151154,27.

Керуючись ст. 89, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором №201 від 12.06.2021 у розмірі 58096 (п`ятдесят вісім тисяч дев`яносто шість) грн. 81 коп., заборгованість за кредитним договором № від 09.10.2021 в розмірі 13017 (тринадцять тисяч сімнадцять) грн. 21коп., та заборгованість за кредитним договором № від 17.01.2022 в розмірі 20989 (двадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят дев`ять) грн. 37 коп., а всього стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованість у сумі 92103 (дев`яносто дві тисячі сто три) грн. 39 коп.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» витрати зі сплати судового збору у розмірі 1476 (одна тисяча чотириста сімдесят шість) грн. 04 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач:

Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк»

адреса місцезнаходження: 04070, м.Київ, вул. Андріївська, 4

ЄДРПОУ 14282829

Відповідач

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1

адреса реєстрації:

АДРЕСА_1

РНОКПП НОМЕР_1

Суддя Олег ЗБАРАЖСЬКИЙ