КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/9521/2025 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 06 березня 2025 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Науково-дослідне медичне об`єднання «Діалір», третя особа: ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю,-

установив:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до Відкритого акціонерного товариства «Науково-дослідне медичне об`єднання «Діалір», третя особа: ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06 березня 2025 року зазначену вище позовну заяву залишено без розгляду.

Ухвала суду мотивована тим, що належним чином повідомлений позивач в судові засідання 18 грудня 2024 року, 06 березня 2025 року не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Заяву про розгляд справи у його відсутність не подавав.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - Карпан М.О. подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що вона постановлена з порушенням норм процесуального права, а висновки суду, викладені в оскаржуваній ухвалі є помилковими та передчасними.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що вона приїхала із м. Одеси до м. Київ для участі у судовому засіданні, призначеному на 28 січня 2025 року, проте, 27 січня 2025 року зателефонував секретар судді Сенюти В.О. та повідомила про те, що призначене на 28 січня 2025 року судове засідання не відбудеться через те, що суддя знаходиться на лікарняному. Про дату та час наступного судового засідання сторони будуть повідомлені додатково, однак, вказує, що про дату та час наступного судового засідання сторони не повідомлялись жодним доступним способом.

Таким чином, суд першої інстанції, не попередивши учасників судового процесу про дату, час та місце проведення судового засідання, провів його та виніс ухвалу про залишення позову без розгляду.

Наголошує, що в оскаржуваній ухвалі відсутні відомості про першу безпідставну неявку позивача до суду, а відсутність відомостей про відкладення судового засідання, призначеного на 28 січня 2025 року та його відкладення повідомленням секретаря в телефонному режимі через хворобу судді, свідчить про недобросовісне відношення суду до своїх обов`язків.

Просила, скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 06 березня 2025 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню з поверненням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, з таких підстав.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що належним чином повідомлений позивач в судове засідання 06 березня 2025 року повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку повідомлення у додаток Vіber, довідка про доставку SMS повідомлення.

Письмові матеріали справи не містять клопотань про розгляд справи у відсутність сторони позивача.

Апеляційний суд з такими висновками суду не погоджується.

Як видно із матеріалів справи, з 23 жовтня 2023 року у провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Науково-дослідне медичне об`єднання «Діалір», третя особа: ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Однією з підстав для залишення позову без розгляду є повторна, тобто двічі поспіль, неявка в судове засідання позивача, якщо від нього не надходило заяви про розгляд справи без його участі та існують перешкоди для такого розгляду.

При цьому, позивач має бути належним чином і в установленому порядку повідомлений про дату, час і місце як першого, так і другого судового засідання, в яке він не з`явився.

Разом з тим, відповідно до п.4 ч.3 ст.223 ЦПК України, суд розглядає справу за відсутності належно повідомленого учасника справи, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

Відтак норми ч. 5 ст. 223 ЦПК України та п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України дисциплінують позивача як ініціатора судового розгляду, стимулюють його належно користуватися своїми процесуальними правами, щоб не допустити затягування розгляду справи.

Тож, під час вирішення в даному разі питання про залишення позову без розгляду правове значення має належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання, а також визнання його явки обов`язковою.

Поряд з цим, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України», заява №36655/02).

Відтак, суд зобов`язаний відповідним чином реагувати на недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки до суду належно повідомленого позивача, якщо його явка визнана обов`язковою.

Зазначене забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору, зокрема, забезпечує захист інтересів відповідача, який вимушений витрачати час, кошти на свою чи представника явку в судові засідання.

Аналогічні висновки викладено в постановах Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі №757/23967/13-ц (провадження №61-17220св18), від 10 листопада 2021 року у справі №756/2137/20 (провадження №61-3782св21), від 09 грудня 2021 року у справі №754/16126/16 (провадження №61-17043св21), від 20 травня 2022 року у справі №753/8582/19-ц (провадження №61-20040св21).

Як вбачається з матеріалів справи, справа призначалась до судового розгляду неодноразово.

Так, ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2023 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

Протокольною ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23 квітня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

В судове засідання 18 грудня 2024 року позивач та/або його представник не з`явились, представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - Карпан М.О. подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із неможливістю прибути в судове засідання.

Справу було відкладено на 28 січня 2025 року, у зв`язку з неявкою позивача і третьої особи.

Згідно довідки від 28 січня 2025 року справу знято з розгляду, у зв`язку з тим, що головуючи суддя по справі Сенюта В.О. перебуває на лікарняному, та розгляд справи призначено на 06 березня 2025 року.

Того ж дня судом було постановлено ухвалу про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду, у зв`язку з повторною неявкою належним чином повідомленого позивача.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що у матеріалах справи містяться судові повістки про виклик до суду, адресовані позивачу та його представнику, із зазначенням дат та часу судових засідань. Однак, у матеріалах справи відсутні докази направлення та вручення цих судових повісток адресатам.

Відповідно довідок, які містяться у справі, документ «Судова повістка про виклик до суду в справі цивільній» на 06.03.2025 о 11.00 годині надіслано позивачу ОСОБА_1 та його представнику Карпан М.О. , у додаток Viber.

Відповідно до пунктів 5, 6 Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 23 січня 2023 року №28, судовий виклик надсилається учаснику судового процесу за наявності відповідної заяви та технічної можливості. Форма заяви надається учаснику судового процесу в суді або самостійно завантажується ним з офіційної сторінки суду, розміщеної на офіційному веб-порталі судової влади України. Така заява підписується власноруч або кваліфікованим електронним підписом учасника судового процесу та подається до суду.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 та адвокат Карпан М.О. подавали до суду першої інстанції заяву про направлення їм повісток SMS-повідомленням чи у месенджер Viber.

Довідка про доставку повідомлення, що міститься у матеріалах справи, складена невідомою відповідальною особою, щодо повідомлення за номером телефону про зазначений розгляд справи, не є належним повідомленням, оскільки не було передумов, передбачених частинами 9, 13 ст.128 ЦПК, для застосування такого способу сповіщення учасника справи про судовий розгляд, адже у матеріалах справи немає відповідних заяв про виклик цього учасника до суду за допомогою засобів мобільного зв`язку. Те ж саме правило стосується і мобільного додатку «Viber».

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не урахував, що позивач та його представник не були належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, тому дійшов помилкового висновку про існування підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Крім того, суд першої інстанції не врахував конкретні обставини справи, що позов подано ще у жовтні 2023 року, тривалість розгляду даної справи виникла не з винної поведінки позивача, який не втрачає інтерес до даного спору, оскільки в матеріалах справи наявні численні клопотання представника позивача (про долучення доказів, виклик свідків, тощо), та згідно протоколів судових засідань представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - Карпан М.О. бере участь у судових засіданнях, що свідчить про зацікавленість її та позивача у вирішенні позовних вимог по суті.

За змістом п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини гарантії регламентовані статтею 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п. 1 ст. 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна, як учасниця Конвенції, повинна створювати умови, щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (Белле проти Франції, § 38). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (Белле проти Франції, § 36; Нун`єш Діаш проти Португалії).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії).

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про залишення без розгляду позовної заяви, оскільки в матеріалах справи наявне клопотання від представника позивача - Карпан М.О. про відкладення судового засідання, яке було призначене на 18 грудня 2024 року, та відсутність підтверджень, що судом першої інстанції належним чином було повідомлено сторони про наступну дату та час проведення судових засідань.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Отже, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в ухвалі від 06 березня 2025 року та є підставами її скасування і направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 06 березня 2025 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 19 травня 2025 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба