Провадження № 2/742/216/25
Єдиний унікальний № 742/5966/24
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 травня 2025 року м. Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі:
головуючого судді Давидчука Д.П.,
за участю секретаря судового засідання Лісафіної А.С.,
представника відповідача адвоката Попель Д.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс» до ОСОБА_1 про стягнення коштів,
І. Правовідносини сторін.
Станом на дату звернення до суду з цим позовом заборгованість Відповідача за Кредитним договором становить 24 098,18 грн, з яких: 9 768,92 грн основна сума боргу; 3 637,26 грн заборгованість за нарахованими процентами; 9 996,25 грн заборгованість за комісіями; 506,99 грн нарахування 3% річних від основної суми за період прострочення виконання зобов`язання; 188,76 грн 3% річних від суми процентів за період прострочення їх сплати.
Таким чином, підставою для позову є невиконання відповідачем зобов`язань з повернення кредиту та сплати відсотків за користування коштами. Позивач є правонаступником первісного кредитора, який надав кредит відповідачу, на підставі договору відступлення права вимоги.
ІІ. Процесуальні дії у справі.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.10.2024 року, справу розподілено судді ОСОБА_2 .
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16.10.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
07.11.2024 до Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області надійшов відзив на позовну заяву.
18.11.2024 до Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області надійшла відповідь на відзив.
10.12.2024 до Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області надано заперечення на позовну заяву.
27.03.2025 року Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області видано розпорядження № 136/249/25-Орд щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_2 з посади судді на підставі подання заяви про відставку.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.03.2025 справу розподілено судді Давидчуку Д.П.
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10 квітня 2025 року вказану цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті 15 травня 2025 року.
Згідно ч.1 ст. 244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення.
Також суд керувався листом Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду від 29.01.2025 №231/0/208-25, згідно з п. 5 якого у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд ухвалює судове рішення (скорочене або/та повне), підписує його, але не проголошує. За таких умов відмінність між датою судового засідання, про час та місце якого учасники справи були належним чином повідомлені, та датою складання повного судового рішення не свідчить про порушення порядку повідомлення учасників про час та місце проведення судового засідання та не є підставою для скасування судового рішення.
Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч. 8 ст. 178 ЦПК України.
Відтак, 15.05.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення.
ІІІ. Позиції учасників судового провадження.
Представник Позивача у судове засідання не з`явився. У позовній заяві просив розглядати справу його за відсутності (а.с. 5 на звороті).
Відповідач у судове засідання не з`явилася, її представник - адвокат Попель Д.В. брав участь у судовому засіданні за допомогою відеозв'язку, на підставі ухвали Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15 травня 2025 року про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Просив застосувати строк позовної давності відповідно до ст. 267 ЦК України та відмовити у задоволенні позову ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» у повному обсязі.
1. Щодо укладення кредитного договору.
Згідно зі статтею 1054 Цивільного кодексу України, кредитний договір передбачає обов`язок банку або іншої фінансової установи надати кошти позичальнику, який, у свою чергу, зобов`язується повернути суму кредиту та сплатити проценти за користування ним.
Умовами договору передбачена сплата процентів за користування кредитом у розмірі 9,49% річних (п. 2.4), а також комісії за обслуговування кредиту 3,49% щомісячно (п. 2.5). Погашення кредиту повинно здійснюватися щомісячно до 12 числа (п. 3.1 розділу 4) у розмірі 767,00 грн на визначений рахунок.
2. Щодо відступлення права вимоги.
02 червня 2020 року між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» і ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» було укладено договір №2253/К про відступлення прав вимоги, відповідно до якого всі права вимоги за вказаним кредитним договором були передані новому кредитору ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС». Передача прав зафіксована у Додатку №1 до договору. Вартість переданих прав вимоги склала 2 488 200,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №48 від 26.05.2020 на суму 1 800 000,00 грн та №49 від 27.05.2020 на суму 688 200,00 грн.
Таким чином, з 02.06.2020 року ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» стало новим кредитором та отримало право вимагати виконання зобов`язань від боржника.
3. Щодо заборгованості за кредитним договором.
Позивач вважає, що Відповідач помилково стверджує, що лише первинні документи згідно із Законом «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є належним доказом. тому, наданий Позивачем витяг з Додатку №1 до договору відступлення, в якому зазначено суму заборгованості, є належним доказом. Відповідач не спростував дійсність відповідного документа, а також не надав альтернативного розрахунку чи доказів про відсутність боргу.
На момент звернення до суду сума заборгованості становила 24 098,18 грн, у тому числі: основна прострочена заборгованість 9 768,92 грн; проценти 3 637,26 грн; комісія 9 996,25 грн; 3% річних від простроченого кредиту 506,99 грн; 3% річних від прострочених процентів 188,76 грн. Усі складові заборгованості відповідають умовам договору, підписаного відповідачем.
4. Щодо розрахунку заборгованості та належності доказів на підтвердження такої.
Аргументи Відповідача про відсутність детального розрахунку є необґрунтованими, оскільки Верховний Суд у постанові від 19.10.2022 у справі №501/19/17 зазначив, що відсутність деталізації розрахунку не є безумовною підставою для відмови в позові. У разі сумнівів сторони можуть подати уточнення або звернутись із відповідним запитом. Позивач надав структуру заборгованості, і відсутність ініціативи з боку Відповідача щодо подання власного розрахунку свідчить про необґрунтованість його заперечень.
5. Щодо строку позовної давності.
Відповідач вказує, що строк дії кредитного договору сплив 12.08.2016, а позов поданий лише у 2024 році. Водночас, відповідно до ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається у разі визнання боргу боржником.
26.09.2024 року Відповідач здійснив часткову оплату в сумі 242,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №PS22794168. Відповідно до практики Верховного Суду (справа №6-2170цс16), така дія є підтвердженням визнання боргу, що перериває строк позовної давності. Відтак, новий строк почався саме з цієї дати.
Тож подання позову у вересні 2024 року відбулося у межах встановленого строку.
Аргументи відповідача
1. Щодо обставин укладення та виконання кредитного договору.
12 серпня 2013 року між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до якого Відповідачу було надано кредит у розмірі 11 457,16 грн строком на 36 місяців. Відповідно до умов договору, Відповідач зобов`язувалася щомісячно сплачувати 767 грн до 12 числа кожного місяця, а кінцевий термін виконання зобов`язань настав 12.08.2016 року.
Протягом строку дії договору Відповідач належним чином виконувала свої зобов`язання. У зв`язку з давністю подій, військовими обставинами та неодноразовими вимушеними переїздами, документи, що підтверджують погашення, зберегти не вдалося. Водночас, інформація про повне виконання зобов`язань мала зберігатися у Банку як первісного кредитора.
02 червня 2020 року між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» було укладено договір про відступлення права вимоги. Відомості про передачу прав вимоги стали відомі Відповідачу лише в ході судового розгляду. На момент укладення договору відступлення всі зобов`язання перед Банком були виконані, тому вимоги нового кредитора є безпідставними.
2. Щодо пропуску строку позовної давності.
Відповідно до умов договору, остаточна дата повернення кредиту припадала на 12.08.2016 року. Позов подано у 2024 році, тобто через 8 років після завершення дії договору. Згідно зі статтею 257 ЦК України, строк позовної давності становить три роки, а відповідно до ст. 261 ЦК України, обчислення цього строку починається з моменту, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права.
Оскільки обов`язок повернення коштів настав у серпні 2016 року, строк позовної давності завершився у серпні 2019 року. Жодних належних доказів наявності підстав для поновлення чи переривання строку Позивачем не надано. Тому відповідно до статті 267 ЦК України, пропуск строку позовної давності є безумовною підставою для відмови у задоволенні позову.
2. Щодо недоведеності заборгованості.
Позивачем не надано належних доказів на підтвердження наявності заборгованості, зокрема: не вказано конкретні дати виникнення заборгованості; не наведено даних щодо сум кожного платежу; не подано графіку погашення чи залишку після кожної операції; відсутні банківські виписки або первинні документи, які підтверджують факт неповернення кредиту.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, на які посилається. У цьому випадку такі докази у матеріалах справи відсутні, що робить вимоги Позивача необґрунтованими та недоведеними.
3. Щодо неналежності платіжної інструкції як доказу визнання боргу.
Позивач посилається на платіжну інструкцію № PS22794168 від 26.09.2024 року, згідно з якою Відповідач нібито здійснив платіж на суму 242,00 грн, що, на думку Позивача, перериває строк позовної давності оскільки відповідач вчинила дії, спрямовані на виконання умов кредитного договору. Однак така позиція є необґрунтованою.
Відповідач не здійснював жодних платежів після повного погашення кредиту у 2016 році. Зокрема, у 2024 році Відповідач не мав інформації про заміну кредитора, не отримував платіжних реквізитів та не визнавав наявність боргу.
Платіжна інструкція, на яку посилається Позивач, не містить жодного підтвердження ініціативи Відповідача вона не має підпису, призначення платежу вказане з порушеннями, відсутні дані про платника та дату прийняття документа. Враховуючи, що цей документ подано після заперечення Відповідача про сплив позовної давності, виникає обґрунтований сумнів щодо його достовірності та добросовісності дій Позивача.
Таким чином, зазначена платіжна інструкція не може вважатися належним доказом визнання боргу, а отже, не може бути підставою для поновлення строку позовної давності.
4. Щодо правомірності відступлення права вимоги.
Позивач посилається на договір відступлення права вимоги, укладений 02 червня 2020 року між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС», відповідно до якого новий кредитор нібито набув усі права щодо вимог до Відповідача за кредитним договором від 12.08.2013 року.
Відповідно до статті 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, відступлення права вимоги (цесії). Водночас, як встановлює стаття 516 ЦК України, заміна кредитора не потребує згоди боржника, якщо інше не передбачено договором або законом. Однак це не звільняє нового кредитора від обов`язку належним чином повідомити боржника про таку заміну.
У даній справі Відповідач не був належним чином повідомлений про зміну кредитора, не отримував жодного офіційного повідомлення, листа або копії договору про відступлення вимоги. Факт укладення договору цесії між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» і ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» став відомий Відповідачеві виключно в межах розгляду справи в суді.
Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду, у випадках, коли боржник не повідомлений належним чином про заміну кредитора, усі ризики, пов`язані з неналежним виконанням зобов`язання, покладаються на нового кредитора. Це прямо випливає зі змісту частини другої статті 516 ЦК України.
Більше того, на момент укладення договору цесії (02.06.2020 року), кредитний договір уже був фактично виконаний Відповідачем у повному обсязі, а строк його дії сплинув ще у 2016 році. Отже, відсутній об`єкт для передання прав вимоги, оскільки зобов`язання припинилося через його належне виконання або сплив строку позовної давності.
ІV. Фактичні обставини встановлені судом.
Договір підписано власноручним підписом ОСОБА_1 .
До договору надано Додаток № 1 «графік платежів», який підписано власноручним підписом ОСОБА_1 (а.с. 7), заяву про надання /перерахування кредитних коштів (а.с. 8), дані про кредит (а.с. 9-10).
V. Норми права, які підлягають застосуванню.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України).
За змістом статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Положеннями ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
За змістом ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності.
За приписами ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.
У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.
Згідно ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.
Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Стаття 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк.
Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Частиною 1статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України).
Згідно частиною третьою статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до змісту статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно із частиною другою статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно частин першої другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України.
Обов`язок із доказування слід розуміти, як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування, і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 року у справі № 904/1017/20).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини, з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58. постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 року у справі №904/2104/19, провадження №12-57гс21).
VI. Оцінка та висновки суду.
Згідно з п.3.1 погашення кредитної заборгованості здійснюється щомісячно не пізніше 12 числа кожного місяця шляхом зарахування суми грошових коштів у сумі 767 грн.
Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно зі ст.638 цього ж Кодексу договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. (ч.1 ст.1048 ЦК України).
Проте, з наданих позивачем документів, не можливо встановити, чи дійсно відповідачем зобов`язання виконувалось неналежним чином, що призвело до утворення заборгованості, і, якщо таке дійсно мало місце, то з якого часу виник борг, яким чином здійснювався розрахунок заборгованості.
Так, позивач не надав суду жодних доказів на обґрунтування розміру процентів, заявлених ним до стягнення, тому не зрозуміло, за який період нараховувалися позивачем проценти, у якому розмірі, чи підтверджено їх розмір, на яку суму боргу вони нараховувалися та у якому розмірі.
Розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит.
Крім того, наданий розрахунок містить лише відомості щодо загального розміру несплаченого кредиту та відсотків, без зазначення детального розрахунку, який включав би суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків по кожному платіжному періоду тощо.
Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення.
Розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року (№ 342/180/17) та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 року (№ 6-16цс15).
До того ж, із наданої позивачем виписки з рахунку, як доказу на підтвердження наявності заборгованості відповідача, неможливо встановити наявну суму боргу, його складові, період за який він утворився, що унеможливлює проведення об`єктивного розгляду справи та задоволення вимог Банку.
В той же час представником відповідача заявлено вимогу про застосування наслідків спливу строків позовної давності.
Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно зі ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).
Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України).
За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Якщо умовами договору встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.
Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.
Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).
Зазначені правові позиції висловлені Верховним Судом України у постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12.
Стосовно визначення моменту, коли позивач мав довідатись про своє порушене право та з якого почала свій перебіг позовна давність за вимогою позивача, Верховний суд України у своєму правовому висновку, сформованому у Постанові від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-152цс14, зазначив, що для правильного застосування частини 1статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.
Верховний суд України зауважив, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.
Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність.
Заперечуючи проти аргументів відповідача щодо пропуску строку позовної давності, позивач надав суду платіжну інструкцію від 26.09.2024 №PS22794168 на суму 242 гривні. Позивач зазначив у відповіді на відзив, що здійснивши оплату згідно з цією платіжною інструкцією, відповідач вчинив дії щодо визнання боргу.
Суд критично оцінює ці доводи позивача з огляду на таке.
По-перше, про існування такої платіжної інструкції і здійснення платежу на цю суму позивач не вказував у позовній заяві та в додатках до неї, а зазначив про це лише після отримання відзиву відповідача на позовну заяву.
По-друге, судом встановлено, що про заміну сторони у зобов`язанні, а саме про заміну кредитора, відповідач дізналась після звернення позивача з позовом до суду, тобто у 2024 році. Відтак відповідач не була обізнана ні про заміну кредитора, ні про реквізити, на які необхідно сплатити кошти.
По-третє, платником в цій платіжній інструкції зазначена не відповідач, а ТОВ «ФК «Контрактовий дім», а надавач платіжних послуг платника філія Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк». Місцезнаходженням цих компаній згідно з відкритими даними є м. Київ. В той же час, представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що відповідач у цей час не перебувала на території м. Києва.
По-четверте, платіжна інструкція не містить підпису відповідача.
Посилання позивача на те, що банківські реквізити ТОВ «Профіт файненс» містяться у вільному доступі на офіційній веб-сторінці ТОВ «Профіт файненс» у розділі «Інформація», а також на сайті міститься посилання на кредитний портфель на сайті ФГВФО, де визначено перелік кредитних договорів, за якими відступлено права вимоги на користь ТОВ «Профіт файненс» суд вважає необгрунтованими, оскільки відповідно до них відповідач, яка є мешканцем села Яблунівка Прилуцького району Чернігівської області та не обізнана про особливості функціонування ринків фінансових послуг, щоб дізнатись про те, що за кредитним договором, який був укладений нею в 2016 році з АТ «Дельта банк» (фінансовою установою, яка наразі ліквідована) та за яким нею, з її пояснень, заборгованість була погашена у 2019 році, мала через 5 років після цього, у 2024 році цілеспрямовано зайти на сайт ТОВ «Профіт файненс» та там в розділі «Інформація» знайти не тільки реквізити для оплати, але й посилання на кредитний портфель з сайту ФГВФО, де в переліку кредитних договорів , які були відступлені ТОВ «Профіт файненс» знайти своє прізвище і свій кредитний договір.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Тобто, ця стаття передбачає переривання позовної давності, яка ще не спливла. Натомість, у 2024 році, коли, на переконання позивача, відповідач нібито здійснила платіж на суму 242 гривні, позовна давність за вимогами за кредитним договором вже спливла і вона не могла бути перервана.
Отже позовні вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту у сумі 9 768,92 грн не підлягають задоволенню через сплив строку позовної давності.
За ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, комісії, накладення стягнення на заставлене майно тощо).
Отже, заборгованість по комісіях у розмірі 9 996,25 грн. також не підлягає задоволенню у зв`язку із спливом строку позовної давності.
За ч.1 ст.1048, ч.1 ст.1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
За ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору відсотки за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
За змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування 3 % річних є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Крім того, підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання.
Частиною 1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 ЦК України, також застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки. Однак, позивач пропустив строк позовної давності й до вимог про стягнення 3% річних.
Відповідно до ст.1077 ЦК України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.516 ЦК України).
Як встановлено ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, враховуючи положення вказаних статей, позивач є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачкою, відповідно до умов кредитного договору, що був укладений між первісним кредитором ПАТ «Дельта Банк» та відповідачкою.
Водночас, позивач просить суд стягнути 3% річних від основної суми заборгованості за період прострочення повернення кредиту у сумі 506,99 грн. та 3% річних від суми процентів за період прострочення повернення відсотків у сумі 188,76 грн, проте позивачем не долучено до матеріалів справи відомостей про те, що відповідачка як боржник, згідно п.3 повідомлена про відступлення прав вимоги, оскільки згідно ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Отже, в силу ст.516 ЦК України, у задоволенні позову в частині стягнення 3 % річних від основної суми заборгованості за період прострочення повернення кредиту у сумі 506,99 грн. та 3% річних від суми процентів за період прострочення повернення відсотків у сумі у сумі 188,76 грн, які нараховані ТОВ «Профіт Файненс» необхідно відмовити.
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.
Частиною 1 статті 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зазначив, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Зокрема, звертаючись до суду з позовом, позивачем до початку судового розгляду не надано суду реєстру боржників до вищезазначеного договору факторингу, підписаного уповноваженими особами, якими би підтверджувалося набуття ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» права вимоги за договором, укладеним з ОСОБА_1 . Наданий ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» до позовної заяви витяг з реєстру боржників до договору факторингу не є належним та допустимим доказом відступлення права вимоги, оскільки вказаний витяг не містить підписів сторін.
Перед судом не доведено, що за умовами укладеного Договору факторингу, первісний кредитор повідомляв ОСОБА_1 про перехід права вимоги та наявність зобов`язання з погашення заборгованості перед новим кредитором з інформацією про нього.
Таким чином, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини та докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи відсутність достовірних і допустимих відомостей, щодо належного набуття позивачем прав первісного кредитора, застосування строку позовної давності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
VІІ. Розподіл судових витрат.
Позивачем при поданні позовної заяви до суду сплачено судовий збір в сумі 3028 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки у справі, що розглядається, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, судові витрати в сумі 3028 грн. та понесені витрати на правову допомогу підлягають стягненню з позивача.
На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 76, 81, 141, 263, 264, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд,
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс» до ОСОБА_1 про стягнення коштів залишити без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ ФАЙНЕНС», місцезнаходження: 79037, м. Львів, вул. Богдана Хмельницького, 212, офіс 413, ;

Відповідач: ОСОБА_1 ,РНОКПРП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 21.05.2025.

Суддя Дмитро ДАВИДЧУК