Справа № 606/560/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Марціцкої І.Б.

з участю секретаря Пасько І.Б.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Теребовля у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої звернувся адвокат Веприк Тарас Михайлович до Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області про встановлення факту та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Веприк Тарас Михайлович звернулася в суд із позовом в інтресах ОСОБА_1 до Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області, про встановлення факту належності ОСОБА_2 свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок виданого 30.03.1991 року, у якому прізвище помилково вказано " ОСОБА_3 " замість " ОСОБА_4 "; а також про визнання права власності на житловий будинок садибного типу, який знаходиться по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судове засідання представник позивача не з"явився, однак просив розгляд срави проводити за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити.

Представник відповідача Білобожницької сільської ради в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений в установленому законом порядку, попередньо подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає.

Відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем

За вказаних обставин, з підстав передбачених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини.

30.03.1991 року Буданівською сільською радою народних депутатів виконкому Тербовлянської районної ради на підставі рішення виконкому Теребовлянської районної ради народних депутатів №58 від 19.03.1991 видано свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок у АДРЕСА_2 , прізвище вказано " ОСОБА_5 " замість " ОСОБА_2 ".

Відповідно до рішення Буданівської сільської ради народних депутатів від 23.03.1992, вирішено вулицю Липова перейменувати на вул. І. Цвігуна.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з свідоцтва про смерть за 2023 рік частина НОМЕР_1 по муніципалітету м. Джуліано-ін-Кампанія, перекладеним з італійської мови та переклад засвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Бойко Л.В.

В силу вимог ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31 березня 1995 року № 5, суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

При цьому, в суду не виникає сумнівів у достовірності факту належності ОСОБА_2 свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок виданого 30.03.1991 року.

Відповідно до довідки виданої Білобожницькою сільською радою Чортківського району від 15.04.2025 року №88, житловий будинок садибного типу, який знаходиться по АДРЕСА_1 належав до робітничого двору, головою робітничого двору ОСОБА_2 .

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство.

Так, у відповідності до законодавства, діючого до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Згідно з ст. 13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином, записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди.

Спеціальним нормативним актом, який визначав порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах є Вказівки по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13.04.1979 № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12.05.1985 № 5-24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26), та Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25.05.1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69), які були замінені Інструкцією з ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Міністерства статистики України від 22.02.1995 № 48.Згідно із зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати касаційного цивільного суду 04 листопада 2021 року в справі № 452/888/19 (провадження № 61-5247св20) зазначено, що: «відповідно до статті 563 ЦК Української РСР в разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила цього розділу. Особисте майно членів колгоспного двору після їх смерті переходить до спадкоємців на загальних підставах. Правила цієї статті застосовуються також при спадкоємстві майна в господарстві громадян, які займаються індивідуальною трудовою діяльністю в сільському господарстві. Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Отже, застосування судами норм статей 120, 123 ЦК Української РСР без належного з`ясування питання про правильність віднесення будинку до суспільної групи господарств - колгоспний двір є помилковим».

Оскільки спірне будинковолодіння відносилосяся до суспільної групи робітничий двір, тому положення статей 120, 123 ЦК УРСР застосуванню не підлягають, оскільки майнові правовідносини господарства робітника були врегульовані загальними нормами цивільного, земельного та сімейного права. Він не мав статусу колгоспного двору, а тому немає підстав застосування до правовідносин у цій справі норм ЦК УРСР 1963 року, у тому числі за аналогією закону.

Таким чином, житловий будинок садибного типу, який знаходиться по АДРЕСА_1 належав ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , в графі батько вказаний " ОСОБА_2 ", в графі мати- ОСОБА_7 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина за законом на належне йому майно, в тому числі і на житловий будинок.

Постановою приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Бойко Л.В. від 04.12.2024 року, ОСОБА_6 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок садибного типу, який знаходиться по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що наявна помилка у правовстановлючому документі у прізвищі спадкодавця " ОСОБА_3 " замість " ОСОБА_4 ", а також відсутній правовстановлюючий документ на вищевказаний житловий будинок.

ОСОБА_8 та ОСОБА_9 28.12.2024 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 .

Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_2 шляхом подання заяви до нотаріуса про прийняття спадщини.

Таким чином, позивач після смерті ОСОБА_2 успадкувала будинковолодіння. Однак, оформити спадкових прав у нотаріальної конторі не має можливості через розбіжності у документах, а також відсутність правовстановлюючого документу на будинок.

Згідно з вимогами ч. 1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з нормами ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно довимог ч.1ст.1261 ЦПК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

В силу вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

В силу вимог ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини

Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що за позивачем слід визнати право власності на житловий будинок садибного типу, який знаходиться по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 81, 259, 263, 265, 268,315 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 392,1217, 1218, 1261, 1268- 1270 Цивільного кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якої звернувся адвокат Веприк Тарас Михайлович до Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області про встановлення факту та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок виданого 30.03.1991 року Теребовлянською районною радою на підставі рішення від 19.03.1991,

у якому прізвище помилково вказано " ОСОБА_3 " замість " ОСОБА_4 "

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок садибного типу з належними до нього господарським будівлями та спорудами, який знаходиться по ОСОБА_10 буд. 9 с. Буданів Чортківського району Тернопільської області в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий суддя І.Б. Марціцка