_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/580/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2025 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Гниличенко М.В.

при секретарі Тіщенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Одеси у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, третя особа: Пересипський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса) про стягнення безпідставно набутих коштів, суд -

ВСТАНОВИВ:

15.10.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області, третя особа: Пересипський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса) , яким просить стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області (, місцезнаходження: м. Одеса, вул. Академіка Філатова, 15-А) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) безпідставно набуті кошти у розмірі 21 400 грн.; стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області (, місцезнаходження: м. Одеса, вул. Академіка Філатова, 15-А) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір сплачений при поданні позову у розмірі 1 211,20 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.10.2024 року вказану справу передано судді Гниличенко М.В.

Відповідно до ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження.

Ухвалою судді Київського районного суду м.Одеси від 25.10.2024 року прийнято до розгляду та відкрито позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, третя особа: Пересипський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса) про стягнення безпідставно набутих коштів. Розгляд цивільної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого ст.ст. 274-279 ЦПК України, оскільки підпадає під ознаки малозначної справи, з повідомленням /викликом/ сторін за наявними у справі матеріалами.

Вищевказана ухвала була направлена сторонам по справі та відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву, заперечень, подання зустрічного позову або клопотання про слухання справи у судовому засіданні з викликом сторін.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся, через систему «Електронний суд» надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач представник Головного управління Національної поліції в Одеській області - Міняйло О.М. до судового засідання не з`явився, належним чином повідомлявся, через систему «Електронний суд» надав відзив на позов, заперечення на відповідь на відзив, якими просив у задоволенні позову відмовити та у подальшому справу розглянути за їх відсутності.

Третя особа представник Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) до судового засідання не з`явився, належним чином повідомлявся, до суду надійшли пояснення третьої особи щодо обставин справи.

Відповідно до ст.223 ЦПК України передбачено наслідки неявки в судове засідання учасника справи, зокрема ч.1 вказаної статті неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд вважає докази, які є в матеріалах справи достатніми для розгляду справи по суті, за відсутністю учасників процесу, належним чином повідомлених, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст.81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно положень ст.ст. 190, 192 Цивільного кодексу України, грошові кошти є різновидом майна.

Кондикційним є зобов`язання, яке виникає, якщо набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого, у зв`язку з чим зобов`язаний не лише повернути йому майно в натурі чи відшкодувати його вартість, а й у повному обсязі компенсувати потерпілому негативні наслідки шляхом відшкодування всіх доходів, які набувач одержав або міг одержати від цього майна.

Такі зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Немає правового значення, вибуло майно з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Кондикція як позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права може бути застосована самостійно, або ж субсидіарно до реституції та віндикації.

У Цивільному Кодексі України кондикційні правовідносини врегульовані главою 83 «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави».

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

У ч.3 ст.1212 ЦК України закріплений перелік правовідносин, до яких безпосередньо застосовуються положення глави 83 ЦК України: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3)повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4)відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Цей перелік не є вичерпним, і як свідчить аналіз судової практики, питання можливості застосування положень глави 83 ЦК до конкретних правовідносин вирішується судами в залежності від підстав виникнення і розвитку правовідносин у конкретній справі.

За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів.

Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція).

Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.

Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого.

Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №643/21744/19 вказано, що «відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Тобто, зобов`язання з повернення безпідставно набутого або збереженого майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин i їх юридичному змісту. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

За змістом частини першої статті 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

В судовому засіданні встановлено, що згідно Акту про проведені електронні торги з реалізації арештованого рухомого майна при примусовому виконані виконавчого провадження № 62881963, що знаходилося в провадженні Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), від 23.10.2023, позивачем придбано автомобіль Geely CK, 2011 року випуску, VIN: НОМЕР_2 , колір: чорний, реєстраційний номер: НОМЕР_3 .

27 жовтня 2023 року позивач звернувся із письмовою заявою до Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з метою отримання вимоги державного виконавця для вилучення придбаного транспортного засобу, відповідно до Порядку тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання, затвердженого Постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1102.

01 листопада 2023 року на звернення позивача, в.о. начальника Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мельничуком Р.В. надано вимогу державного

виконавця щодо видачі позивачу тимчасово затриманого транспортного засобу, належного на праві власності боржнику ОСОБА_2 , а саме: транспортний засіб Geely, реєстраційний номер: НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_2 .

У позові зазначено, що прибувши на спеціалізований майданчик тимчасового затримання автомобілів і мототранспорту за адресою: 65085, м. Одеса, вул. 1 Станційна, 27а, позивачу було повідомлено, що у зв`язку із не вирішеністю питання щодо включення Державною виконавчою службою послуг зберігання арештованого майна на спеціальному майданчику у витрати виконавчого провадження, видача зазначеного транспортного засобу є неможливою.

При цьому, позивачу було запропоновано самостійно сплатити вартість послуг із транспортування та зберігання реалізованого майна, та було виписано квитанції на оплату послуг зі зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику (стоянці) за першу-сьому добу в сумі 840 гривень, а також за зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику (стоянці) за кожну наступну добу, починаючи з восьмої доби в сумі 20560 гривень.

Згідно фіскального чеку № 592807 від 02.11.2023 року позивачем ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) особисто сплачено ГУПН в Одеській області () вартість послуг за зберігання транспортного засобу, на загальну суму 21400 грн. Після чого, вказаний автомобіль було видано позивачу.

Станом на 15.10.2024 року Суворовським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) витрати з транспортування і зберігання транспортного засобу «Geely CK», 2011 року випуску, VIN: НОМЕР_2 , колір: чорний, реєстраційний номер: НОМЕР_3 , зберігачеві ГУПН в Одеській області, після вилучення транспортного засобу із спеціального майданчика, не компенсовано.

Відповідно до п.п. 12,13 Постанови КМУ № 1102 від 17.12.2008 року «Про затвердження порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках» вилучення тимчасово затриманого транспортного засобу із спеціального майданчика чи стоянки здійснюється державним виконавцем, приватним виконавцем на підставі вимоги. Витрати з транспортування і зберігання транспортного засобу боржника на спеціальному майданчику чи стоянці компенсуються органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем після вилучення транспортного засобу із спеціального майданчика чи стоянки за рахунок коштів виконавчого провадження у порядку, встановленому спільним наказом МВС та Мін`юсту.

Пунктами 7, 8 Наказу МВС України, Міністерства юстиції України від 30.01.2018 року № 64/261/5 «Про затвердження Порядку взаємодії Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України та органів і осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» передбачено, що після вилучення транспортного засобу боржника кошторис витрат за транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці, складений територіальним (у тому числі міжрегіональним) органом Національної поліції України або державним підприємством, яке належить до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України або Національної поліції України, надсилається до органу державної виконавчої служби, державний виконавець якого ініціював розшук, та приватному виконавцю.

Витрати з транспортування і зберігання транспортного засобу боржника на спеціальному майданчику чи стоянці компенсуються органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем за рахунок коштів виконавчого провадження в порядку та на умовах, визначених договором про відшкодування витрат з транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці, укладеним між Міністерством юстиції України, міжрегіональними управліннями Міністерства юстиції України, відділами державної виконавчої служби міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України, приватним виконавцем та територіальним (у тому числі міжрегіональним) органом Національної поліції України або державним підприємством, яке належить до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України або Національної поліції України.

Згідно ч. 4 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII, витрати, пов`язані з розшуком боржника, майна боржника та його зберіганням, стягуються з боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до Постанови КМУ від 29.04.2004 № 554 «Про затвердження Порядку використання коштів виконавчого провадження», кошти використовуються органами державної виконавчої служби для організації та проведення виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), для оплати, зокрема, послуг з перевезення, зберігання і реалізації майна боржника.

Аналіз змісту приведених норм у їх взаємозв`язку свідчить про те, що вилучення майна боржника, його евакуація, зберігання та подальше стягнення за це коштів, передбачені у рамках виконавчого провадження і винятково відносно боржника у такому провадженні, та не можуть бути покладені на добросовісного набувача майна, яке було відчужене в ході виконавчого провадження.

Суд погоджується з доводами позивача у відповіді на відзив про те, що посилання відповідача на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 17 квітня 2024 року у справі № 127/12240/22 є безпідставними, оскільки підставою позову про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у цій справі, на відміну від даного провадження, є сплата особою на користь іншої особи грошових коштів на загальну суму 555728,21 грн., як кошти, спрямовані на створення та фінансування спільного бізнес-проекту з подальшою його реєстрацією та виділом часток. При цьому позивач перераховував іншій особі кошти тривалий час, а саме півроку, регулярно різними сумами, всього було перераховано 37 платежів. У призначеннях платежу особа зазначала, що призначенням платежу є поповнення карткового рахунку іншій особі.

Відповідно обставин даної цивільної справи, грошові кошти набуті відповідачем було здійснено внаслідок активних дій саме представника відповідача, який отримавши вимогу державного виконавця про видачу транспортного засобу, яка є підставою для безоплатного вилучення придбаного позивачем автомобіля, фактично перешкоджав у його видачі шляхом проведення розрахунку за зберігання транспортного засобу та видав відповідні квитанції, та лише після оплати яких позивачем, було здійснено видачу вищевказаного автомобіля.

При цьому, судом встановлено, що представник відповідача не заперечував на тому, що у позивача був відсутній обов`язок зі сплати коштів за зберігання транспортного засобу, однак зазначив, що законодавцем не встановлена заборона здійснення оплати витрат за транспортування та зберігання транспортного засобу боржника на спеціальному майданчику чи стоянці іншою особою, а не лише виконавчою службою.

Із письмових пояснень третьої особи - Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 21.04.2025 року вбачається, що 01.11.2023 року головним державним виконавцем Значек В.В. сформовано вимогу державного виконавця щодо видання переможцю лоту № 537256, яким став ОСОБА_1 .

Згідно ч.4 ст.36 Закону України «Про виконавче провадження» витрати, пов`язані з розшуком боржника, майна боржника та його зберіганням, стягуються з боржника у порядку, встановленому цим Законом та у законний спосіб.

У зв`язку з не вирішенням питання щодо включення Державною виконавчою службою послуг зберігання арештованого майна на спеціальному майданчику та відсутність інформації щодо кошторису на зберігання транспортного засобу, у державного виконавця була відсутня можливість додати витрати на зберігання транспортного засобу до витрат виконавчого провадження.

Судом не встановлено перешкод в отриманні державним виконавцем інформації щодо кошторису на зберігання транспортного засобу та у подальшому визначити витрати на зберігання транспортного засобу до витрат виконавчого провадження боржника. Також, судом не встановлено перешкод для представника відповідача, який отримавши вимогу державного виконавця про видачу транспортного засобу, яка є підставою для безоплатного вилучення придбаного позивачем автомобіля, здійснити видачу вищевказаного автомобіля позивачу.

Суд вважає, що грошові кошти за зберігання транспортного засобу позивачем сплачені не за власним бажанням, та не мали характеру добровільності, оскільки умовою видачі транспортного засобу, незважаючи на законну вимогу державного виконавця про видачу транспортного засобу, яка є підставою для безоплатного вилучення придбаного позивачем автомобіля, булопроведення розрахунку за зберігання транспортного засобу та надання відповідних квитанцій, тому після здійснення позивачем оплати на загальну суму 21400 грн., останньому було видано придбаний ним автомобіль.

Відповідно до змісту п.60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 року у справі № 696/1693/15-ц сформульовано наступний висновок, під судовим рішенням у подібних правовідносинах потрібно розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. З викладеного слідує, що у вищезазначеній справі № 127/12240/22, на яку посилається представник відповідача, із даною цивільною справою, є різні підстави позову та відповідно інші обставини справи, отже правовідносини не є подібними.

Відповідно до ст.90 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно вимог статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат.

Тому, відповідно до вимог частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, ст.ст.1212 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, третя особа: Пересипський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса) про стягнення безпідставно набутих коштів задовольнити.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області (код , місцезнаходження: м.Одеса, вул.Ак.Філатова, 15-А) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , безпідставно набуті кошти в розмірі 21400 /двадцять одна тисяча чотириста/ гривень.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області (, місцезнаходження: м.Одеса, вул.Ак.Філатова, 15-А) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складено та підписано 19.05.2025 року.

Суддя М. В. Гниличенко