Справа №359/7327/24
Провадження №2-др/359/29/2025
6 травня 2025 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого Семенюти О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Моргушко Л.В.,
за участю представника позивача ОСОБА_1 ,
за участю представника відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» про захист прав споживачів,
У судовому засіданні представник позивача Сосєдко М.О. підтримує заяву та наполягає на її задоволенні.
Представник відповідача Рура Н.В. заперечує проти задоволення заяви та посилається на те, що АТ КБ «Приватбанк» є державним банком, який забезпечує фінансову стабільність в державі. Розмір гонорару, визначений представником позивача Сосєдком М.О. не відповідає критерію реальності, а також ним не було надано доказів реальної сплати ОСОБА_3 коштів в якості оплати витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, представник позивача Сосєдко М.О. не навів поважних причин неможливості подання доказів понесення судових витрат його довірителем до закінчення судових дебатів. Тому представник відповідача Рура Н.В. просить суд відмовити у задоволенні заяви представника позивача Сосєдка М.О. про ухвалення додаткового рішення, однак у випадку ухвалення додаткового рішення зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу.
Заслухавши представників сторін та дослідивши матеріали цивільної справи суд встановив такі обставини.
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 15 квітня 2025 року (а.с.1-7 т.2) позов ОСОБА_3 до АТ КБ «Приватбанк» було задоволено повністю: зобов`язано АТ КБ «Приватбанк» повернути на рахунок НОМЕР_1 , відкритий для обслуговування ОСОБА_3 , грошові кошти в розмірі 4163 гривень 27 копійок; а також зобов`язано відповідача зупинити нарахування ОСОБА_3 відсотків та штрафних санкцій на суму 4163 гривень 27 копійок за період часу з 5 червня 2024 року до дня повернення відповідачем вказаних грошових коштів на рахунок позивача.

16 квітня 2025 року ОСОБА_3 та адвокат Сосєдко М.О. склали акт про надані правові послуги №1 до додаткової угоди №1 від 15 липня 2024 року до договору про надання правової допомоги №5/24 від 7 червня 2024 року (а.с.15 т.2), відповідно до якого адвокат Сосєдко М.О. надав позивачу послугу: представництво інтересів ОСОБА_3 адвокатом Сосєдка М.О. в першій інстанції у цивільній справі №359/7324/24. Гонорар за надану правову допомогу є фіксованим та становить 10000 гривень 00 копійок; одночасно сторонами оформлюється прибутковий касовий ордер, що підтверджує фактичну оплату наданих послуг.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч.5 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 3 грудня 2021 року у справі № 927/237/20). Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. В іншій постанові від 31 березня 2020 року у справі №726/549/19 Верховний Суд наголосив на тому, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents проти Латвії» (заява №58442/00) зазначено, що суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Матеріалами справи підтверджуються фактично понесені витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 10000 гривень 00 копійок. Так, зі змісту копії прибуткового касового ордера №7 від 16 квітня 2025 року (а.с.19 т.2), вбачається, що адвокат Сосєдко М.О. прийняв від ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 10000 гривень 00 копійок на підставі договору про надання правової допомоги №5/24 від 7 червня 2024 року та додаткової угоди до нього. Тому суд критично оцінює посилання представника відповідача Рури Н.В. на не понесення ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу. Під час пред`явлення позову ОСОБА_3 надав попередній (орієнтовний) розрахунок сум судових витрат, які він очікує понести (а.с.11 т1.), вказавши його розмір в 10000 гривень 00 копійок. І акт виконаних робіт, і проведення фактичної оплати послуг було складено та здійснено 16 квітня 2025 року, тобто вже після ухвалення рішення по справі. Відтак представник позивача Сосєдко М.О. мав право звернутись до суду з заявою про розподіл судових витрат вже після судових дебатів. Судом встановлено, що представник позивача Сосєдко М.О. подав достатню кількість процесуальних документів (заперечення на клопотання відповідача, заперечення на пояснення, заяви про долучення доказів), а також брав участь у всіх без виключення судових засіданнях у цивільній справі (27 вересня 2024 року, 13 листопада 2024 року, 18 грудня 2024 року, 28 січня 2025 року, 11 березня 2025 року, 15 квітня 2025 року). Вказані обставини спростовують доводи представника відповідача Рури Н.В. про завищений розмір витрат на професійну правничу допомогу та не реальність таких послуг. Навпаки, вказаний розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним із складністю справи та наданими адвокатом Сосєдком М.О. послугами, обсягом таких послуг та часом, витраченим адвокатом на їх виконання. Тому суд висновує про відсутність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Зі змісту резолютивної частини рішення Бориспільського міськрайонного суду від 15 квітня 2025 року (а.с.7 т.2) вбачається, що питання про відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогузалишилось не вирішеним.

З огляду на це суд висновує про те, що з метою усунення вказаного процесуального недоліку належить стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 гривень 00 копійок.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, абз.1 ч.6 ст.259, ст.ст.263-265, ч.6 ст.268 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву представника позивача Сосєдка Максима Олександровича про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» про захист прав споживачів.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 гривень 00 копійок.

Повний текст додаткового рішення складений 16 травня 2025 року.

Додаткове рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя О.Ю. Семенюта