ПОСТАНОВА

Іменем України

20 травня 2025 року м. Кропивницький

справа № 398/2572/24

провадження № 22-ц/4809/484/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С. М. (суддя-доповідач), суддів: Карпенка О. Л., Мурашка С. І.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Артеміда-Ф»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 жовтня 2024 року у складі головуючого судді Молонової Ю. В.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог, заперечень і рішення суду першої інстанції.

У травні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Артеміда-Ф» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №74 від 31 липня 2020 року в розмірі 44 921, 46 грн, витрати зі сплати судового збору та витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 31 липня 2020 року між ТОВ «ФК «Форза» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №74.

Договір укладено в електронній формі на умовах Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту (далі - Оферта), що опублікована на веб-сайті www.forzacredit.com.ua, підписана електронним цифровим підписом ТОВ «ФК «Форза» та акцептована відповідачем 31 липня 2020 року, шляхом підписання електронним підписом ним Заяви-формуляра про акцептування оферти №74 від 31 липня 2020 року про прийняття пропозиції ТОВ «ФК «Форза» укласти договір про надання позики на умовах фінансового кредиту на визначених умовах.

Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому було перераховано грошові кошти у розмірі 11 019,00 грн.

30 червня 2021 року ТОВ «ФК «Форза» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» уклали Договір факторингу №20210630-Ф/2, на підставі якого новий кредитор отримав права вимоги до відповідача за зазначеним Договором фінансового кредиту.

У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за Договором позики, станом на 14 травня 2024 року заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем становить 44 921,46 грн, а саме: залишок заборгованості за тілом 11 019,00 грн; залишок заборгованості по процентам за користування 6 115,50 грн; залишок заборгованості по простроченим процентам за користування поза межами строку дії договору (нараховано Новим кредитором за період 01.07.2021 по 28.09.2021) 24 792,75 грн; заборгованість за пенею 0,00 грн; інфляційне збільшення 2 994,21 грн (нараховано Новим кредитором за період 30.08.2020 по 23.02.2022).

Відповідач подав до суду заяву, в якій зазначив, що з позовними вимогами не згоден. Вказав, що позивач не надав до позовної заяви підтвердження перерахування грошових коштів, не надав розрахунку заборгованості. Крім цього, проценти, які просить стягнути з нього позивач, нараховані поза межами строку дії договору. Також просив застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволені позову повністю (а.с.75-78).

Представник позивача подав відповідь на відзив, в якій заперечив щодо доводів відповідача. Зазначив, що зважаючи на особливості онлайн кредитування у позивача не може бути меморіальних ордерів (банківських виписок) про видачу кредитів, адже кредитні кошти зараховувались на картковий рахунок № НОМЕР_1 , який обслуговується в у АТ «Універсал Банк» і позивач не будучи стороною договору не може самостійно отримати інформацію про рух коштів по рахунку відповідача. Вказав, що відповідно до п. 5 договору позики, після закінчення строку на який надано кредитні кошти та неповернення позичальником кредитних коштів у повному обсязі, процентна ставка в день, у разі користування кредитом поза межами строку дії договору становить 2.50 %, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України до повного розрахунку за Договором позики. Дата початку нарахування - 01.07.2021; Дата закінчення нарахування - 28.09.2021; Кількість днів 90; Заборгованість по тілу кредиту 11019,00 грн; Відсоткова ставка в день, % - 2,5; Сума прострочених відсотків 24792,75 грн. Заборгованість по прострочених відсотках за Договором позики у разі неповернення Позичальником кредитних коштів: 11019,00 х 2,5% х 90 = 24792,75 грн. Щодо строку позовної давності зазначив, що у період дії в Україні воєнного стану, позовна давність, визначена у ст. 257259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжується на строк його дії. А продовження строків у свою чергу свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні (а.с.85-90).

Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 жовтня 2024 року задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» заборгованість за Договором №74 від 31.07.2020, в розмірі 44921 (сорок чотири тисячі дев`ятсот двадцять одна) грн 46 коп., яка складається з: заборгованість за тілом 11019,00 грн; заборгованості по процентам за користування 6 115,50 грн; заборгованості по простроченим процентам за користування поза межами строку дії договору 24 792,75 грн; інфляційні нарахування 2 994,21 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422 гривні 40 коп та витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що відповідач користувався кредитними коштами, однак використані кредитні кошти не повернув, у зв`язку з чим заборгованість в сумі 44921,46 грн є доведеною і підлягає стягненню.

Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності, суд зазначив, що передбачений договором строк кредитування визначено до 29 серпня 2020 року. Тобто строк позовної давності спливає 29 серпня 2023 року. В той же час, враховуючи введення в Україні воєнного стану строки позовної давності зупинені, у зв`язку з чим клопотання відповідача про застосування позовної давності не підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 подав до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування заочного рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 жовтня 2024 року та ухвалення нового, про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування мотивів апеляційної скарги зазначено, що строк дії договору про надання позики на умовах фінансового кредиту №74 від 31 липня 2020 року закінчився 29 серпня 2020 року, отже, починаючи з 30 серпня 2020 року припинилося право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитними коштами та інші платежі за цим договором.

Вказав, що на підтвердження наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором позивач надав лише відомості щодо загального розміру несплаченого кредиту на відсотків, без зазначення детального розрахунку, який включав би суми погашеного позичальником тіла кредиту, відсотків та комісії по кожному платіжному періоду (щомісячно), що фактично позбавляє відповідача можливості навести свій власний розрахунок.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не подано, що згідно ч.3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишення без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

31 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «ФК «Форза» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим шляхом підписання за допомогою електронного цифрового підпису уклав Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 74 від 31 липня 2020 року. За умовами договору відповідач отримав кредит у розмірі 11019,00 грн строком з 31.07.2020 по 29.08.2020, зі сплатою процентів (а.с.17).

Згідно п. 5 договору процентна ставка в день становить - 1,85% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (базова процентна ставка), процента ставка за кожний день у разі прострочення - 2,5%.

Договір діє з 31 липня 2020 року до 29 серпня 2020 року, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань за цим договором (п. 5 договору).

Відповідно до п.4.1 договору договір та зміни до нього укладаються в письмовій формі. У випадку оформлення Договору чи здійснення інших дій, пов`язаних із його виконанням в онлайн-режимі на Офіційному сайті Товариства, за допомогою засобів електронного зв`язку, електронні документи, оформлені і підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» вважаються такими, що мають рівну юридичну силу з документами, складеними на паперовому носієві і підписаними власноручним підписом.

Пунктом 9 договору визначено графік платежів.

Договір укладений сторонами шляхом їх підписання електронними цифровими підписами. Відповідач підписав документ з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором c345180n.

Також, 31 липня 2020 року ОСОБА_1 електронним цифровим підписом підписав Паспорт споживчого кредиту (а.с.16). Відповідно до паспорту споживчого кредиту, підписаного відповідачем, витрати за кредитом становлять 6 115,50, загальна вартість кредиту з урахуванням відсотків становить 17 134, 50 грн.

30 червня 2021 року між ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» та ТОВ «ФК «Форза» укладено договір факторингу № 20210630-Ф/2, згідно із яким ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» передано права вимоги до боржників ТОВ «Фінансова компанія «Форза». Перехід права вимоги відбувається з моменту підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимоги у формі, наведеній в Додатку № 1 до цього договору (а.с.24-26).

Витягом з реєстру прав вимоги № 1 до Договору факторингу № 20210630-Ф/2 від 23 квітня 2024 року підтверджено, що ОСОБА_1 є боржником за кредитним договором № 74 від 31 липня 2020 року і загальна заборгованість за договором становить 17 134, 50 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 11 019,00 грн та заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 6 115, 50 грн (а.с.18).

14 травня 2024 року позивачем складено розрахунок заборгованості ОСОБА_1 , відповідно до якого залишок заборгованості за тілом становить 11 019,00 грн; залишок заборгованості по процентам за користування становить 6 115,50 грн; залишок заборгованості по простроченим процентам за користування поза межами строку дії договору (нараховано новим кредитором за період з 01.07.2021 по 28.09.2021) - становить 24 792,75 грн; інфляційне збільшення становить 2 994, 21 грн (нараховано новим кредитором за період з 30.08.2020 по 23.02.2022) (а.с.20).

Згідно з відповіддю АТ «Універсал Банк» від 24 червня 2024 року, на ім`я ОСОБА_1 було емітовано платіжну картку № НОМЕР_2 , на яку зараховано кредитні кошти, про що надано довідку про рух коштів по картці відповідача за період з 31.07.2020 по 10.08.2023 (а.с.57-62).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону).

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Колегією суддів враховано, що відповідач не заперечує факт укладення кредитного договору та отримання ним кредитних коштів, однак не погоджується із сумою нарахованих прострочених відсотків у розмірі 24 792, 75 грн та інфляційних втрат у розмірі 2 994, 21 грн.

Апеляційний суд не встановив підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти.

У силу ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від його виконання не допускається.

Матеріалами справи підтверджено, що 31 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «ФК «Форза» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим шляхом підписання за допомогою електронного цифрового підпису уклав Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 74 від 31 липня 2020 року.

За умовами договору відповідач отримав кредит у розмірі 11 019,00 грн строком з 31.07.2020 по 29.08.2020, зі сплатою процентів (а.с.17).

Згідно п. 5 договору процентна ставка в день становить - 1,85% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (базова процентна ставка), процента ставка за кожний день у разі прострочення - 2,5%.

Договір діє з 31 липня 2020 року до 29 серпня 2020 року, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань за цим договором (п. 5 договору).

ТОВ «ФК «Форза» свої зобов`язання за кредитним договором виконало належним чином, перерахувавши відповідачу кошти на розрахунковий рахунок, вказаний останнім у заяві формулярі про акцептування оферти (а.с.33).

Крім того, 31 липня 2020 року ОСОБА_1 підписав електронним підписом Заяву формуляр про акцептування оферти, де зазначив свою особисту інформацію, зокрема номер картки, а також ознайомився та погодився з умовами кредитування.

Пунктом 5 вказаної заяви сторони погодили, що строк дії договору, вказаний у п.п.8) п.5 договору, продовжується на весь період, протягом якого сторони здійснюють свої права і виконують свої обов`язки та визначається як період від дати видачі кредиту до фактичної дати повернення кредиту, процентів за ставками визначеними у п.п.11) та п.п. 12) п.5 договору та інших нарахувань визначених договором та чиним законодавством України.

Сторони погодили, що у випадку користування кредитом поза межами строку дії договору, вказаного у п.п.8) п.5 договору, умови щодо нарахування процентної ставки в день (п.п.11) п.5 договору не застосовується, а застосовується розмір процентної ставки в день визначений у п.п.12) п.5 договору. Під процентною ставкою, яка застосовується в разі користування кредитом поза межами строку дії договору (п.п.12) п. 5 договору, маються на увазі проценти в розумінні ч.2 ст. 625 ЦК України. Застосування перерахування процентної ставки визначеної п.п.11) п.5 договору на процентну ставку визначену у п.п.12) п.5 договору не є зміною істотних умов договору (а.с.33).

Отже, підписавши вказану заяву, ОСОБА_1 прийняв умови надання кредиту на нарахування відсотків за межами дії договору, зокрема і відсотків, визначених ч.2 ст. 625 ЦК України.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Оскільки ОСОБА_1 не виконав взяті на себе зобов`язання за договором про надання позики від 31 липня 2020 року, позивач правомірно, діючи відповідно до умов договору нарахував відповідачеві заборгованість по прострочених відсотках за користування кредитом у розмірі 24 792, 75 грн, що спростовує доводи відповідача про відсутність підстав задоволення позову у цій частині.

Щодо доводів відповідача про відсутність первинних документів, колегія суддів зазначає, що позивачем у справі є фінансова, а не банківська установа, нормативно-правове регулювання діяльності яких має свої особливості, зокрема, що стосується вимог до первинної документації.

Серед іншого апеляційним судом враховано, що з урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див. зокрема, постанови Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17, від 25 липня 2024 року у справі № 500/6150/14.

Відповідно до положень с. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Під час вирішення питання розподілу тягаря доведення судом підлягають застосуванню ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 зазначено, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У ст. 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати (постанова Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17).

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлених судом фактичних обставин, суперечать наведеним нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини і були правильне застосовані судом, не вказують на порушення норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Виходячи з викладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, не порушено норми процесуального права.

З підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення, підстави для розподілу судових витрат, передбачені ст. 141 ЦПК відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 384 ЦПК України ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повна постанова складена 20.05.2025.

Судді

С. М. Єгорова

О. Л. Карпенко

С. І. Мурашко