справа № 361/5507/24
провадження № 2/361/4084/24
РІШЕННЯ

Іменем України

11 лютого 2025 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретаря Лебідя В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області про визначення місця проживання дітей,

в с т а н о в и в :

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просив суд визначити місце проживання двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із батьком.

В обґрунтування позову зазначав, що з 14 червня 2017 року він та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, від шлюбу вони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 червня 2023 року шлюб між сторонами розірваний. Їхні діти проживають разом із батьком. Він повністю утримує своїх дітей, забезпечує їх повноцінним харчуванням, одягом, займається їхнім всебічним розвитком. Він не буде перешкоджати відповідачу брати участь у вихованні та спілкуванні з ними, для нього важливий комфорт для дітей, які потребують материнської уваги, однак наполягає на визначенні місця проживання разом із ним.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Шаповал Х.О. у судове засідання не з`явилися, позивач подав до суду заяву, у якій просив суд здійснювати розгляд справи у його відсутність, позов підтримує повністю, просив суд його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу за її відсутності, позов визнає повністю та не заперечує проти його задоволення.

Третя особа Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області (далі - Орган опіки та піклування) у судове засідання не з`явився, подав до суду письмові пояснення у яких просив суд здійснювати розгляд справи за відсутності їхнього представника, позовні вимоги підтримують.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що 14 червня 2017 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 уклали шлюб, від цього шлюбу вони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом із батьком.

06 червня 2023 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області, ухваленим у цивільній справі № 361/7201/22, шлюб між сторонами розірвано.

Із копії паспорта громадянина України, витягів з реєстру територіальної громади № 2023/002418516 та 2023/00241853 від 22 березня 2023 року вбачається, що зареєстрованим місцем проживання позивача у справі ОСОБА_5 та малолітній дітей сторін ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , є така адреса: АДРЕСА_1 .

Згідно із актами обстеження умов проживання від 06 січня 2023 року, складеного депутатом Броварської міської ради Броварського району Київської області Веремчук І.С., та № 58 від 26 січня 2023 року, складеного головним спеціалістом відділу з організації роботи комісії з питань захисту прав дитини та фахівцем із соціальної роботи центру соціальних служб Броварської міської ради Броварського району Київської області, здійснено обстеження умов проживання за вказаною вище адресою. Умови проживання задовільні. Загальна площа будинку 120 м2, житлова площа близько 85 м2. За цією адресою проживають: ОСОБА_6 - дід дітей, ОСОБА_7 - баба дітей, ОСОБА_1 - батько дітей, діти - ОСОБА_8 та ОСОБА_4 . Для дітей виділені окремі кімнати, вони забезпечення одягом, взуттям, продуктами харчування.

Відповідно до довідки Закладу дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу "Лісова казка" Броварської міської ради Броварського району Київської області від 23 травня 2024 року № 13 діти сторін ОСОБА_8 та ОСОБА_4 відвідують вказаний заклад дошкільної освіти. За час їхнього перебування у цьому закладі адміністрація та вихователі групи з біологічною матір`ю дітей ОСОБА_2 спілкувалися кілька разів. Активну участь в освітньому процесі приймає батько дітей ОСОБА_1 .

Позивач ОСОБА_1 з 22 січня 2024 року працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Київтранслогістик" на посаді водія автотранспортних засобів. Його дохід за період з 22 січня по 30 квітня 2024 року склав 112133 грн. 44 коп., що підтверджується довідкою цього Товариства № 1/368 від 30 травня 2024 року.

У ч. 3 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 5 СК України закріплено, що держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Положеннями ст. 9 вказаної Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У ч. ч. 2, 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року № 2402-II встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 цього ж Закону на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За змістом ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно із ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Пленум Верховного Суду України у п. 18 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснив, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 виклав правовий висновок та зазначив, що тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить про те, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Верховний Суд у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 зазначив, що питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно із ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

17 вересня 2024 року виконавчим комітетом Броварської міської ради Броварського району Київської області прийнято рішення за № 955 про затвердження висновку органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Із зазначеного висновку Органу опіки та піклування вбачається, що на теперішній час малолітні ОСОБА_8 , 2018 року народження, та ОСОБА_4 , 2020 року народження, проживають разом із батьком ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . Матір дітей ОСОБА_2 під час бесіди зі спеціалістами Служби у справах дітей та сім`ї повідомила, що вона не має власного житла та на теперішній час орендує зі своїм братом квартиру в місті Київ, тому дітей вона забрати не може. Вона не заперечує проти визначення місця проживання дітей сторін разом із батьком ОСОБА_1 . На підставі викладеного, враховуючи, що діти тривалий час проживають разом із батьком, а матір не заперечує проти визначення місця проживання дітей разом із батьком разом, Орган опіки та піклування вважає за доцільне визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із батьком ОСОБА_1 .

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи визнання позову відповідачем ОСОБА_2 , висновок Органу опіки та піклування, вік дітей, фактичне проживання малолітніх дітей сторін ОСОБА_9 та ОСОБА_10 разом із батьком, приймаючи до уваги якнайкращі інтереси дітей, суд дійшов висновку, що найкращим інтересам дітей буде відповідати їхнє проживання разом із батьком, тому суд вважає доцільним визначити місце проживання малолітніх дітей сторін: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із батьком ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 49, 76, 81, 89, 206, 259, 263 - 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із батьком ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Дутчак І. М.