Справа № 199/3851/25
(2/199/2993/25)
РІШЕННЯ

Іменем України

20.05.2025 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра

у складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

за участю секретаря Попружко Д.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармеріс Трейд» про розірвання трудового договору, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармеріс Трейд» про розірвання трудового договору.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що з 03.10.2018 року вона працевлаштована на посаду касира аптечного пункту №61 аптеки №144 ТОВ «Добрі ліки», який розташований у м.Добропілля Донецької області.

У подальшому, 16.03.2021 року ОСОБА_1 була переведена на посаду фармацевта аптечного пункту №61 аптеки №144 ТОВ «Добрі ліки».

01.11.2021 року на підставі наказу №107/1к для приведення у відповідність до Національного класифікатора України ДК 003:2010, назву посади «фармацевт» змінено на «асистент фармацевта».

Із кінця 2021 року позивач ОСОБА_1 перебувала у декретній відпустці по догляду за дитиною до 3-х років та після виходу з якої вона дізналася, що ТОВ «Добрі ліки» було реорганізовано у ТОВ «Фармеріс трейд».

У зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року було запроваджено воєнний стан в України. Відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» від 22.12.2022 № 309, Добропільська територіальна громада з 24.02.2022 року відноситься до території можливих бойових дій, у зв`язку із чим позивач вимушена виїхати за межі України до Німеччини, де перебуває і зараз.

25.02.2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку на адресу відповідача направила заяву про звільнення за власним бажанням, однак до цього часу заява про звільнення не розглянута і рішення по ній не прийняте. Посилаючись на те, що трудові відносини з відповідачем фактично припинені, однак існування трудового договору порушує її право на належний соціальний захист та отримання соціальної пільги, як переселенець за кордоном, зазначила, що належним та ефективним способом захисту порушених прав буде припинення трудового договору шляхом розірвання, оскільки у зв`язку із втратою зв`язків з ТОВ «Фармеріс трейд» залишилась єдина можливість припинити трудовий договір за рішенням суду.

Трудові відносини між позивачем та ТОВ «Фармеріс трейд» фактично припинені із березня 2022 року, заробітна плата позивачу не сплачується, водночас остання позбавлена можливості самостійно звільнитись та захистити своє порушене право.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд розірвати трудовий договір, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ТОВ «Фармеріс трейд» (до реорганізації ТОВ «Добрі Ліки»), у зв`язку із звільненням за власним бажанням на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України з 25.03.2025 року.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (викликом) сторін.

Позивачеві надіслано ухвалу про відкриття провадження по справі, іншим учасникам справи надіслано копії позовної заяви та додані до неї документи.

Відповідачу визначено строк на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України, - 15 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Позивачеві роз`яснено право подати до суду відповідь на відзив у порядку, передбаченому ст. 179 ЦПК України, протягом 15 днів із дня отримання відзиву відповідача на позов.

Відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи які беруть участь у справі, не викликались.

За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі наказу №117-02 від 02.10.2018 року ОСОБА_1 призначено на посаду касира аптечного пункту №61 аптеки №144 ТОВ «Добрі ліки», який розташований у м.Добропілля Донецької області (а.с.19).

16.03.2021 року, на підставі наказу №28-к від 15.03.2021 року, ОСОБА_1 була переведена на посаду фармацевта аптечного пункту №61 аптеки №144 ТОВ «Добрі ліки» (а.с.19).

01.11.2021 року, на підставі наказу №107/1к для приведення у відповідність до Національного класифікатора України ДК 003:2010, назву посади «фармацевт» змінено на «асистент фармацевта» (а.с.19).

Із кінця 2021 року позивач ОСОБА_1 перебувала у декретній відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, та після виходу з якої вона дізналася, ТОВ «Добрі ліки» було реорганізовано у ТОВ «Фармеріс трейд», що підтверджується витягом з ЄДР (а.с.9).

У зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року було запроваджено воєнний стан в України. Відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» від 22.12.2022 № 309, Добропільська територіальна громада з 24.02.2022 року відноситься до території можливих бойових дій, у зв`язку із чим позивач вимушена виїхати за межі України до Німеччини, де перебуває і зараз.

25.02.2025 року позивач ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку на адресу відповідача направила заяву про звільнення за власним бажанням, однак до цього часу заява про звільнення не розглянута і рішення по ній не прийняте (а.с.8).

Позивач у позові зазначила, що трудові відносини між нею та ТОВ «Фармеріс трейд» фактично припинені із березня 2022 року, що підтверджується витягом із Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (а.с.12-15), заробітна плата позивачу не сплачується, водночас остання, позбавлена можливості самостійно звільнитись та захистити своє порушене право.

Станом на день подачі позовної заяви 26.03.2025 року, згідно з відомостями із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підриємців та громадських формувань, керівником ТОВ «Фармеріс трейд» зазначений ОСОБА_2 (а.с.7).

Відповідач не надав суду жодних письмових доказів, які б ставили під сумнів або спростовували твердження позивача про те, що керівником ТОВ «Фармеріс трейд» не було прийнято рішення про звільнення ОСОБА_1 із посади асистента фармацевта за власним бажанням, на підставі ст.38 КзПП України. Також, відповідачем не надано доказів того, що станом на день розгляду справи, починаючи із 26.03.2025 року та по теперішній час, між сторонами існували та існують трудові відносини, а також позивач виконує посадові обов`язки.

Стаття 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Розглядаючи справи, пов`язані із застосуванням даної норми, Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004 №14-рп/2004, від 16.10.2007 №8-рп/2007 та від 29.01.2008 №2-рп/2008 зазначав, що «визначене статтею 43 Конституції України право на працю Конституційний Суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації».

Згідно зі ст.4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не можна тримати в рабстві або в підневільному стані. Ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов`язкову працю.

Згідно з положеннями ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

У силу п.4 ч.1 ст. 36 КзПП України пiдставами припинення трудового договору є розiрвання трудового договору з iнiцiативи працiвника (статтi 38, 39 КзПП України).

Відповідно до ст. 38 Кодексу законів про працю - працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Відповідно до ч. 4. Постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 24. 10. 2008 р. - при вирішенні питання про те, чи є спір, що виник між господарським товариством та посадовими особами товариства, які входять до складу виконавчого органу товариства або наглядової ради товариства, трудовим чи корпоративним, судам необхідно керуватися положеннями глави XV Кодексу законів про працю України.

Трудові спори розглядаються комісіями по трудових спорах, та/або районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами. Такий порядок розгляду трудових спорів, що виникають між працівником і власником або уповноваженим ним органом, застосовується незалежно від форми трудового договору (ст. 221 Кодексу законів про працю України).

Відповідно до вимог статті 3 КЗпП України до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено особливості розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Так, у зв`язку з веденням бойових дій у районах, в яких розташоване підприємство, установа, організація, та існування загрози для життя і здоров`я працівника він може розірвати трудовий договір за власною ініціативою у строк, зазначений у його заяві (крім випадків примусового залучення до суспільно корисних робіт в умовах воєнного стану, залучення до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури).

За будь-яких умов припинення трудового договору є правомірним за одночасної наявності таких умов: 1) передбаченої законодавством підстави припинення трудового договору; 2) дотримання порядку звільнення; 3) юридичного факту припинення трудового договору (наказу чи розпорядження роботодавця, заяви працівника, відповідного документа особи, уповноваженої вимагати розірвання договору).

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо функціонування сфер зайнятості та загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття під час дії воєнного стану», від 21.04.2022 року №2220-ІХ, що набрав чинності 07.05.2022, передбачено спрощену процедуру набуття статусу безробітного, зокрема для осіб які перебувають на тимчасово окупованій території, які перебувають на території, на якій ведуться бойові дії, для внутрішньо переміщених осіб.

У пункті 5.2. Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про зайнятість населення» для отримання статусу безробітного внутрішньо переміщені особи, а також особи, які перебувають на територіях, на яких ведуться бойові дії, у яких не розірвані трудові договори з роботодавцем, подають до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, заяву на ім`я роботодавця про припинення трудового договору за формою, визначеною центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, про що повідомляються роботодавець, територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику та територіальний орган ПФУ.

Частиною 4 статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" встановлено, що внутрішньо переміщена особа, яка не мала можливості припинити трудовий договір (інший вид зайнятості) відповідно до пункту 1 статті 36, статей 38, 39 КЗпП у зв`язку з неможливістю продовження роботи за таким трудовим договором (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання, для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю і соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття має право припинити такий трудовий договір в односторонньому порядку, подавши до центру зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи заяву на ім`я роботодавця про припинення трудового договору. Датою припинення трудового договору є день, наступний за днем подання такої заяви. Центр зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи у день припинення трудового договору повідомляє про це роботодавця (будь-якими засобами комунікації, у тому числі електронними); територіальний орган ПФУ; територіальний орган Державної податкової служби".

Таким чином, на думку суду, порушене право ОСОБА_1 на звільнення з роботи з ініціативи працівника, передбачене ч.1 ст. 38 КзПП України, також право щодо вільного вибору праці, було порушеним, тому суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає визнати трудові відносини між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фармеріс Трейд» (колишня назва Товариство з обмеженою відповідальністю «Добрі ліки»), , місцезнаходження: Україна, м.Дніпро, вул.Шевченка, буд.49, припиненими із 26.03.2025 року, у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 за власним бажанням, на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України, із 26.03.2025 року.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармеріс Трейд» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 3, 5-1, 22, 36, 38, 221 КЗпП України, керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармеріс Трейд» про розірвання трудового договору, задовольнити.

Розірвати трудовий договір, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фармеріс Трейд» (колишня назва Товариство з обмеженою відповідальністю «Добрі ліки»), , місцезнаходження: Україна, м.Дніпро, вул.Шевченка, буд.49, у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 за власним бажанням, на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України, з 26.03.2025 року.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармеріс Трейд» (колишня назва Товариство з обмеженою відповідальністю «Добрі ліки»), , місцезнаходження: Україна, м.Дніпро, вул.Шевченка, буд.49, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя Л.Г. Якименко