ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року місто Київ

Справа № 361/2110/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/7794/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Желепи О.В. (суддя-доповідач), суддів: Поливач Л.Д., Соколової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Усенко Микола Миколайович, на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 січня 2025 року (ухвалено у складі судді Писанець Н.В., інформація щодо дати складення повного рішення відсутня)

у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Усенко Микола Миколайович, до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку майна та стягнення компенсації

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

У 2024 році позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з 23 травня 2009 року по 17 лютого 2021 року ОСОБА_1 перебував із ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі.

Під час шлюбу подружжям придбаний автомобіль Toyota Rav 4, д.р.н. НОМЕР_1 , 2006 року випуску, сірого кольору, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 загальною вартістю 410 000,00 грн.

Відповідач самостійно користується та розпоряджається спірним автомобілем.

Посилався на звіт, здійснений ФОП ОСОБА_5 , про оцінку вартості спірного автомобіля у розмірі 393 000,00 грн.

З урахуванням викладеного, просив припинити його право власності на частку автомобіля та стягнути з відповідача на його користь компенсацію частки вартості автомобіля у розмірі 196 500,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Броварський міськрайонний суд Київської області рішенням від 09 січня 2025 року в задоволені позову відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_1 07 лютого 2025 року через систему «Електронний суд» подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Узагальненні доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим.

Наголошує, що суд безпідставно дійшов висновку про відсутність належних доказів, які б підтверджували вартість спірного автомобіля у розмірі 393 000 грн, оскільки в матеріалах справи міститься звіт про оцінку вартості спірного автомобіля від 14 серпня 2024 року. При цьому, поданий відповідачем звіт за визначенням вартості КТЗ від 02 вересня 2024 року взагалі не долучався судом до матеріалів справи у встановленому процесуальному порядку, а тому не може вважатися належним й допустимим доказом.

Звертає увагу, що позивач не мав можливості провести судову авто-товарознавчу експертизу спірного автомобіля з огляду на відмову відповідача надати авто для огляду з посиланням на перебування транспортного засобу у її чоловіка, який проходить службу в ЗСУ. За таких обставин позивач був вимушений замовити незалежний звіт про оцінку від 14 серпня 2024 року, яким встановлено ринкову вартість автомобіля у 393 000 грн.

Вважає, що звіт відповідача про визначення вартості КТЗ від 02 вересня 2024 року не є належним та допустимим доказом, оскільки у самому звіті зазначено, що його результат можна використовувати виключно для продажу автомобіля. Відповідач під час судового засідання визнала, що для суду потрібна інша оцінка та що коштів на її проведення вона не має. Використаний метод порівняння з автомобілями на сайті «АвтоРіа» є некоректним через неврахування особливостей подовженої моделі спірного автомобіля.

Зазначає, що суд першої інстанції також безпідставно послався на довідку ТСЦ МВС №3243, в якій вартість автомобіля вказана 100 000 грн, оскільки вона подана відповідачем із порушенням норм статті 81 ЦПК України, оскільки: не була надіслана (передана) позивачу чи його представнику завчасно; не була долучена судом першої інстанції до матеріалів справи; не є відображенням реальної ринкової вартості автомобіля, адже під час оформлення договору купівлі-продажу реальна ціна купівлі не узгоджувалася саме в договорі.

Наголошує, що на момент поділу майна у 2023 році спірний автомобіль перебував у технічно справному стані, що підтвердила відповідач. Будь-які обтяження або технічні недоліки, які виникли пізніше і були спричинені передачею автомобіля у користування третім особам без згоди позивача, не можуть впливати на реальну ринкову вартість авто на дату оцінки, що підтвердив експерт ОСОБА_5 під час її допиту.

Апелянт звертає увагу на те, що під час судового засідання 09 січня 2025 року відповідач частково визнала позов, погоджуючись сплатити позивачу 50 000 грн компенсації (половину суми у 100 000,00 грн, визначеної в довідці ТСЦ МВС № 3243). Проте суд першої інстанції на цю обставину не звернув увагу.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористалася.

Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позиція учасників справи, що з`явилися в судове засідання

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Усенко М.М. апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив задовольнити її вимоги з підстав, викладених у скарзі.

Відповідач та її представник - адвокат Парсентьєва О.М. проти апеляційної скарги заперечували в повному обсязі, просили її відхилити через безпідставність викладених у ній доводів, а у випадку висновку суду про наявність підстав для задоволення позову - задовольнити його частково, стягнувши компенсацію в розмірі 50 000 грн.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд першої інстанції вважав встановленим, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 202 року у справі №361/6850/21 було здійснено поділ майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме - визнано автомобіль Toyota Rav 4, д.р.н. НОМЕР_1 , 2006 року випуску - спільним сумісним майном подружжя, та у порядку поділу майна визнано за ОСОБА_1 право власності на його частку.

Відповідно до звіту від 14 серпня 2024 року, проведеного ФОП ОСОБА_5 , вартість спірного автомобіля була визначена у розмірі 393 000,00 грн. У змісті звіту зазначено та підтверджено при опитуванні у судовому засіданні як спеціаліста ОСОБА_5 , у зв`язку із тим, що замовником ОСОБА_6 транспортний засіб для огляду надано не було, розрахунки здійснювались використовуючи порівняльний підхід, за припущення, що автомобіль знаходиться в технічно справному стані та не перебуває під обтяженням.

Згідно зі звітом про оцінку вартості спірного автомобіля від 02 вересня 2024 року, проведеного ТОВ «Оцінка нерухомого майна», оцінювач ОСОБА_7 , вартість спірного автомобіля визначена у розмірі 48 493 грн. У змісті звіту зазначено, що оцінка проводилася без огляду транспортного засобу на підставі даних, наданих замовником ОСОБА_8 , та відомостями про проведені ремонтні роботи.

Відповідно до довідки ТСЦ МВС № 3243 відповідно до даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів МВС, вартість спірного автомобілю Toyota Rav 4, д.р.н. НОМЕР_1 , 2006 року випуску вказана 100 000 грн.

Позиція суду апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь головуючого судді Желепи О.В., пояснення представників сторін та відповідачки, переглянувши справу та перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що:

- враховуючи різницю у визначенні спеціалістами вартості спірного майна - майже у 8 разів - визначену спеціалістами ОСОБА_5. та ОСОБА_7, судом було ухвалено провести їх опитування з метою визначення дійсної вартості майна. Однак, внаслідок проведених процесуальних дій, суд вважає вказані звіти - вірогідними висновками;

- докази, на які посилаються сторони для визначення вартості спірного майна - є належними та допустимими, оскільки відповідають встановленим для їх категорії вимогам, однак, при цьому, суд зауважує, що допустимість доказу не гарантує його доказову силу, а вказані властивості доказів не підмінюють собою критерії оцінювання, а саме: достовірності та достатності;

- відсутні достатні підстави для задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача вартості компенсації частки спірного майна у розмірі 196 500,00 грн, оскільки зазначений розмір не підтверджується достатніми зібраними у справі доказами, не визнається, оспорюється іншою стороною та вважається судом вірогідним розміром, який базується на припущеннях спеціаліста.

Колегія суддів не може погодитися із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами норм статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).

Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття законного судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

У цій справі позивач звернувся до суду із позовом про компенсацію вартості своєї частки автомобіля, що перебуває у спільній частковій власності сторін.

Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Оскільки автомобіль є неподільною річчю в розумінні частини другої статті 183 ЦК України, оскільки не може бути поділений без втрати його цільового призначення, автомобілем фактично користується відповідач (її чоловік), позивач має право одержати від відповідача грошову компенсацію вартості його частки.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 зазначила, що вимоги про визнання за відповідачем права власності на автомобіль і стягнення на користь позивачки відповідної грошової компенсації треба розглядати як вимогу про поділ цієї неподільної речі шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього компенсації замість частки позивачки у праві спільної сумісної власності на автомобіль. Унаслідок виділення останнього у власність відповідачеві і такого стягнення право спільної сумісної власності на автомобіль припиняється.

Як правильно встановлено судом першої інстанції кожній стороні належить по частки на автомобіль.

Таким чином, предметом доказування в цій справі є вартість автомобіля.

Суд першої інстанції вважав, що звіт про оцінку вартості автомобіля від 14 серпня 2024 року, наданий позивачем є вірогідним, а тому не поклав його в основу рішення.

Колегія суддів вказує на помилковість такого висновку суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частин першої-другої статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом складеним, зокрема, в електронному вигляді з дотриманням законодавства про електронні довірчі послуги, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440, є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Поняття, що вживаються у цьому Стандарті, використовуються в інших національних стандартах.

У пунктах 15, 16 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» передбачено, що методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об`єкта оцінки у разі використання порівняльного підходу, повинні ґрунтуватися на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно.

Визначення ринкової вартості об`єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів у оцінювача. У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки.

Відповідно до пункту 52 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» оцінювач самостійно здійснює пошук інформаційних джерел (за винятком документів, надання яких повинен забезпечити замовник оцінки згідно з договором), їх аналіз та виклад обґрунтованих висновків. При цьому оцінювач повинен проаналізувати всі інформаційні джерела, пов`язані з об`єктом оцінки, тенденції на ринку подібного майна, інформацію про угоди щодо подібного майна, які використовуються у разі застосування порівняльного підходу, та іншу істотну інформацію. У разі неповноти зазначеної інформації або відсутності її взагалі у звіті про оцінку майна зазначається негативний вплив цього факту на результати оцінки.

Пунктами 50-55 Національного стандарту № 1 визначені загальні вимоги до проведення незалежної оцінки майна.

Згідно з пунктом 50 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється ознайомлення з об`єктом оцінки.

Пунктом 51 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» передбачено, що незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки, ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Разом з цим, відповідно до пункту 56 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» звіт про оцінку майна, у тому числі, має містити письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість.

Колегія суддів враховує, що при оцінці автомобіля, останній з вини відповідачки не був наданий оцінювачу для огляду, а тому розрахунки у Звіті здійснювалися за припущенням, що автомобіль знаходиться в технічно справному стані. Разом із цим, під час розгляду справи було встановлено, що причиною ненадання автомобіля для огляду (а тому і не призначення судової автотоварознавчої експертизи внаслідок відмови представника позивача від підтримання такого клопотання) була обставина експлуатації чоловіком відповідача автомобіля в зоні бойових дій.

За таких обставин, не проведення оцінювачем огляду автомобіля, не може негативно впливати на оцінку Звіту, наданого позивачем, та не свідчити про його вірогідність (недостовірність).

Колегія суддів також враховує, що відповідачем фактично визнавалося, що станом на березень 2023 року (дата рішення про поділ майна) був у технічно справному стані. Доказів дефектів чи інших недоліків автомобіля станом на дату його поділу відповідач не надала.

Докази про вартість ремонтних робіт автомобіля не можуть бути взяті судом до уваги як підстава для зменшення вартісної оцінки автомобіля, оскільки вони стосуються дат після поділу автомобіля та під час одноособового користування відповідачем (її чоловіком) автомобілем (а. с. 115-119).

При цьому, заперечуючи щодо оцінки автомобіля, визначеної у Звіті, наданого позивачем, відповідач надала власний Звіт від 02 вересня 2024 року, відповідно до якого вартість автомобіля становить 48 493 грн (а. с. 88).

Колегія суддів не може взяти до уваги Звіт, наданий відповідачем, оскільки він зроблений «з метою продажу», про що прямо в ньому зазначено, а також оскільки така оцінка проведена на дату, пізнішу за дату поділу автомобіля та включала в себе вартість ремонтних робіт, необхідних для відновлення автомобіля.

Також колегія суддів зауважує, що на спростування Звіту, наданого позивачем, відповідач не здійснив рецензування такого Звіту в порядку, визначеному статтею 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Тобто на спростування Звіту, наданого позивачем, відповідач використала засіб доказування (Звіт за її замовленням), що не передбачений законом, а тому є недопустимим.

Із тих же підстав відхиляється як доказ вартості автомобіля довідка ТСЦ МВС № 3243, відповідно до якого вартість автомобіля в Єдиному державному реєстрації транспортних засобів МВС вказана в розмірі 100 000 грн.

Ураховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів визнає належним, допустимим та достовірним доказом на підтвердження вартості автомобіля у розмірі 393 000 грн Звіт про оцінку вартості автомобіля від 14 серпня 2024 року, що наданий позивачем.

Колегія суддів не може взяти до уваги як належний доказ вартості спірного автомобіля висновок експерта № 092/25 від 21 квітня 2025 року, складений судовим експертом Ковалем Ігорем Миколайовичем, оскільки він складний набагато пізніше того часу, коли між сторонами було розірвано шлюб. Водночас колегія суддів враховує визначену в ньому суму (408 160 грн) як таку, що свідчить про об`єктивність оцінки вартості автомобіля, наведеної у Звіті про оцінку вартості автомобіля від 14 серпня 2024 року в розмірі 393 000 грн.

Також у висновку експерта № 092/25 від 21 квітня 2025 року вказано, що наявність чи відсутність обтяження (арешту, заборони відчуження тощо) на ринкову вартість КТЗ не впливають.

З урахуванням викладеного, колегія суддів відхиляє доводи відповідача про те, що на вартість автомобіля має впливати його арешт, а також вважає за необхідне вказати на таке.

Дійсно, арешт, накладений на автомобіль, унеможливлює його продаж. Разом із цим, неможливість продажу автомобіля, не впливає на його об`єктивну (ринкову) оцінку, половину від якої має право отримати позивач.

Аналогічно безпідставними та неналежними є доводи відповідача про неможливість компенсувати половину вартості автомобіля позивачу через неможливість продажу такого автомобіля, оскільки така обставина не може впливати на право позивача одержати від відповідача компенсацію за свою частку автомобіля, яким одноособово користується відповідач.

Таким чином, позивачу слід присудити грошову компенсацію за належну йому частку (1/2) в спільному автомобілі в розмірі 196 500 (393 000 / 2) грн.

Відповідно його право власності на частку автомобіля підлягає припиненню, а відповідач набуває одноособове (повноцінне) право власності на автомобіль.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту другого частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктів першого та третього частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Колегія суддів, встановила, що при вирішенні справи суд першої інстанції дійшов висновків, що не відповідають обставинам справи, та необґрунтовано вважав відсутніми докази для задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача вартості компенсації частки автомобіля у розмірі 196 500 грн, що є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового про задоволення таких позовних вимог.

Судові витрати

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги задоволено в повному обсязі, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги відповідно до остаточно визначеної ціни позову в розмірі 4 323 грн ((196 500 грн * 1 % належного до сплати в суд першої інстанції) + (196 500 грн * 1 % * 150 % * 0,8 належного до сплати в суд апеляційної інстанції).

Керуючись ст.ст. 12, 76-81, 141, 259, 263, 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Усенко Микола Миколайович, - задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 січня 2025 року - скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку майна та стягнення компенсації - задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_1 на частку автомобіля Toyota Rav 4, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2006 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_3 , об`єм двигуна 2362 сантиметри кубічні.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль Toyota Rav 4, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2006 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_3 , об`єм двигуна 2362 сантиметри кубічні.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в рахунок частки автомобіля Toyota Rav 4, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2006 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_3 , об`єм двигуна 2362 сантиметри кубічні в розмірі 196 500 (сто дев`яносто шість тисяч п`ятсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4 323 (чотири тисячі триста двадцять три) гривні.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 3 ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повна постанова складена 16 травня 2025 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді: В.В. Соколова

Л.Д. Поливач