Справа № 167/267/25 Головуючий у 1 інстанції: Сіліч І. І.
Провадження № 22-ц/802/559/25 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шевчук Л. Я.,

суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,

секретар с/з Черняк О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області про внесення змін в договір оренди землі, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Рожищенського районного суду Волинської області від 26 березня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року позивач ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулася в суд із зазначеним позовом, який обґрунтувала тим, що 14 березня 2008 року між Рожищенською міською радою в особі міського голови (орендодавець) та підприємцем ОСОБА_3 (орендар) був укладений договір оренди землі, за умовами якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для обслуговування торгового павільйону землі комерційного призначення, яка знаходиться у АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ) на території Рожищенської міської ради Рожищенського району Волинської області загальною площею 38 кв. м строком на 49 років. За користування земельною ділянкою орендар зобов`язаний був щомісячно вносити орендну плату в розмірі, що зазначена в договорі оренди та додаткових договорах оренди. Вона є дружиною орендаря ОСОБА_3 .

Зазначена земельна ділянка використовувалася фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 за цільовим призначенням для обслуговування торгового павільйону.

Позивачка також зазначала, що орендар ОСОБА_3 свої зобов`язання за договором оренди землі виконував, сплачував орендні платежі вчасно у строки, що зазначені в договорі, використовував земельну ділянку за цільовим призначенням (на ній розташований металевий торговий павільйон для здійснення роздрібної торгівлі, який на даний час є діючим).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Після смерті спадкодавця ОСОБА_3 вона як спадкоємець прийняла спадщину у встановленому законом порядку.

Відповідно до абзацу 2 пункту 40 договору оренди землі право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи орендаря, засудження або обмеження її дієздатності за рішенням суду не переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем. Водночас розділом «Зміна умов договору і припинення його дії» договору оренди землі від 14 березня 2008 року, укладеного між Рожищенською міською радою та підприємцем ОСОБА_3 , не передбачено припинення договорів оренди землі у зв`язку зі смертю орендаря.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що до складу спадщини після смерті орендаря ОСОБА_3 входить і право оренди на земельну ділянку, а тому просила суд внести зміни до пункту 40 договору оренди землі, укладеного 14 березня 2008 року між Рожищенською міською радою та підприємцем ОСОБА_3 , який зареєстрований у Рожищенському районному відділі Волинської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис 17 березня 2008 року за № 1, виклавши його у наступній редакції: «…40. Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря є підставою для зміни умов або розірвання. Право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи орендаря, засудження або обмеження її дієздатності за рішенням суду, переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем…».

Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 26 березня 2025 року відмовлено у відкритті провадження у цій справі.

Не погоджуючись із постановленою судом ухвалою, позивач ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Учасники справи у судове засідання не з?явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час та місце розгляду справи, а тому апеляційний суд розглянув справу у їх відсутності.

Представник відповідача Рожищенської міської ради подав суду заяву, в якій просив розгляд справи провести за його відсутності.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання згідно з вимогами статті 247 ЦПК України не здійснюється.

Відповідно до частин 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою ухвалення постанови у цій справі є 20 травня 2025 року дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ця справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а відноситься до юрисдикції господарського суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони зроблені з дотриманням вимог закону.

За матеріалами справи судом встановлено, що 14 березня 2008 року між Рожищенською міською радою в особі міського голови (орендодавець) та підприємцем ОСОБА_3 (орендар) був укладений договір оренди землі, за умовами якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для обслуговування торгового павільйону землі комерційного призначення, яка знаходиться в АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ) на території Рожищенської міської ради Рожищенського району Волинської області загальною площею 38 кв. м строком на 49 років (а. с. 13-15).

Орендована земельна ділянка використовувалася підприємцем ОСОБА_3 за цільовим призначенням для обслуговування торгового павільйону.

Судом також встановлено, що після смерті орендаря ОСОБА_3 його дружина ОСОБА_1 (позивач у цій справі) і надалі використовує земельну ділянку для обслуговування торгового павільйону та сплачує орендну плату орендодавцю.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Як передбачено частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини 1 статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Cудова юрисдикція це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального Кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року, яким чинні Господарський процесуальний Кодекс України та Цивільний процесуальний Кодекс України викладено у новій редакції.

Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України у редакції вказаного Закону суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України (тут і далі у редакції вищевказаного Закону).

Так, за змістом пункту 1 частини 1 цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Таким чином, законодавець відніс до юрисдикції господарських судів такі справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Звертаючись до суду з позовом про внесення змін до договору оренди землі, ОСОБА_1 просила суд внести зміни в пункт договору оренди землі, який був укладений між Рожищенською міською радою та підприємцем ОСОБА_3 (подружжя позивачки ОСОБА_1 ), шляхом викладення цього пункту в новій редакції.

Сама позивачка ОСОБА_1 не є стороною укладеного правочину.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З врахуванням того, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та того, що стороною договору про оренду землі є фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (подружжя позивачки ОСОБА_1 ), а позивачка ОСОБА_1 не є стороною правочину, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки ця справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а відноситься до юрисдикції господарського суду.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують висновків суду та не впливають на правильність ухвали суду першої інстанції, яка постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для її скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Рожищенського районного суду Волинської області від 26 березня 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді