Справа № 367/3311/21
Провадження №2/367/563/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

01 квітня 2025 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Карабаза Н.Ф.,

при секретарі Андрійченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператора газорозподільчої системи «Київоблгаз» про визнання незаконним відключення від мережі газопостачання, зобов`язання відновлення газопостачання та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ «Оператора газорозподільчої системи «Київоблгаз» про визнання незаконним відключення від мережі газопостачання, зобов`язання відновлення газопостачання та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивувала, тим, що вона з родиною проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Газопостачання до їхнього домоволодіння здійснюється постачальником АТ Оператор газорозподільної системи Київоблгаз (Києво-Святошинське відділення). 18 листопада 2020 року до її домоволодіння навідалися працівники відповідача та повідомили, що їм потрібно пройти до газового лічильника для відключення його за наявну заборгованість за споживання газу. На її зауваження та її чоловіка про відсутність у заборгованості перед відповідачем працівники не зреагували та повідомили, мають чітку вказівку на відключення їх будинку від газопостачання. 18.11.2020р. працівники постачальника відключили будинок від газопостачання та склали акт про відключення об`єму (газових приладів), копію якого їй надали. Причиною припинення газопостачання зазначено порушення правил безпеки системи газопостачання, що створює загрозу виникнення аварійної ситуації, витік газу. Вид відключення є перекриття запірних пристроїв та встановлення пломби та/бо інвентарної заглушки. Наступного дня, після численних дзвінків на гарячу лінію та скарг про безпідставне відключення її будинку від газопостачання в опалювальний сезон до її домоволодіння прибула бригада відповідача у іншому складі, а саме: слюсара ОСОБА_2 та слюсара ОСОБА_3 , які не відновили газопостачання, через наявну заборгованість, що обліковується за цією адресою та склали Акт про порушення від 19.11.2020р., в якому зазначили, що встановлено порушення Кодексу газорозподільних систем п.1.3 Несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ, а саме наявність ознак сакціонованого втручання в роботу ЗВТ, що було виявлено при виконанні аварійної заявки, зокрема на ГЛ вигорів і не читається номер і рік випуску. 20.11.2021р. вона звернулася до AT Оператор газорозподільчої системи Київоблгаз з письмовою заявою, в якій просила підключити газопостачання. Проте, відповідач не відреагував на вказане звернення, газопостачання не відновив, відповіді на звернення не надав. Так, дії постачальника з відключення газопостачання її домоволодіння є незаконними та безпідставним, оскільки припинення газопостачання відбулося на підставі непередбаченого Кодексом газорозподільчих систем випадку. Газопостачання припинено 18.11.2020р. про що складено акт про відключення об`єму (газових приладів) та зазначено причини порушення правил безпеки системи газопостачання, що створює загрозу виникнення аварійної ситуації, витік газу, при цьому керувалися пунктом 5.7 Правил безпеки системи газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15.05.2015р. № 285, що не поширюються на відносини між постачальником та споживачем. Кодекс газорозподільних систем встановлює чіткий перелік підстав припинення газопостачання, а працівниками постачальника безпідставно припинено газопостачання до її домоволодіння. Жодного факту витоку газу встановлено не було. Складений акт від 19.11.2020р. містить уже факт, а саме: і несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ: ГЛ вигорів і не читається номер і рік випуску. Нечитабельність номеру лічильника не може свідчити про відсутність обліку чи викривленість даних обліку природного газу. Більше того, в пункті 3 акта від 19.11.2020р. зафіксовано показання лічильника на дату складення акта, що в свою чергу свідчить про нормальну функціональність лічильника та вірність його обліку. Через незаконне відключення газопостачання до її домоволодіння, змінився звичайний спосіб життя родини, чим спричинено моральні страждання. Зокрема, відключення газопостачання відбулося у опалювальний період, газове опалення використовується в будинку як допоміжне у тому випадку коли на вулиці сильні морози та опалювати будинок для підтримання нормальної температури потрібно більше. Її родина, в тому числі малолітня донька, після незаконного відключення газопостачання, хворіли частіше на простудні захворювання, вона перебувала у постійному стресовому стані, переживаючи за здоров`я дитини. Крім того, газ у будинку використовується для приготування їжі. З моменту відключення газопостачання вона була позбавлена права у звичних умовах готувати їжу для родини. Вимушена була придбати електроплиту. Через безпідставне припинення газопостачання, неможливість опалення будинку на повну потужність, а також неможливість приготування всіх традиційних страв, новорічні та різдвяні свята для їх родини стали незвично холодними та позбавлені родинного затишку та тепла. Враховуючи викладене, незаконними діями відповідача їй завдана моральна шкода у розмірі 50 000,00грн. Просить суд визнати дії відповідача по відключенню постачання природного газу 18.11.2020 року за адресою: АДРЕСА_1 незаконним та зобов`язати Акціонерне товариство Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз () відновити постачання природного газу за вказаною адресою за власний рахунок. Стягнути з відповідача на її користь 50 000,00грн. моральної шкоди та витрати на правову допомогу у розмірі 7500,00грн.

Представник відповідача АТ «ОГС «Київоблгаз» - Малімоном А.Я. через канцелярію суду подав письмові пояснення, в яких зазначає, що позовні вимоги щодо визнання незаконними дій АТ «ОГС «Київоблгаз» (ЄДРПОУ 20578072) по відключенню постачання природного газу 18.11.2020 року за адресою: АДРЕСА_1 не підлягають задоволенню. АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз», як Оператор ГРМ до 31.08.2023 року здійснювало на території Київської області господарську діяльність з розподілу природного газу відповідно до виданої постановою НКРЕКП від 29.06.2017р. № 855 ліцензії. Об`єкт газоспоживання належить споживачу на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 29.08.2012 року. Споживачем після набрання чинності Кодексом газорозподільних систем (27.11.2015 року) здійснюється споживання природного газу та оплата діючому постачальнику. Відтак, договір розподілу природного газу є укладеним. Факт споживання природного газу та його оплата діючому постачальнику визнається позивачем. У відповідності до пункту 2.3. Договору при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором сторони зобов`язуються керуватися Законом України Про ринок природного газу та Кодексом газорозподільних систем. Оператор ГРМ зобов`язується вносити зміни та оновлювати інформацію. що розмішена на його сайті зокрема чинну редакцію тексту цього договору та Кодексу газорозподільних систем. Відповідно до п. 5.7 глави 5 розділу V ПБСГ підлягає відключення від систем постачання обладнання житлових і громадських будинків із встановленням заглушки за умови наявності витоків газу. Як вбачається з матеріалів справи 18.11.2020 року працівниками AT «Київоблгаз» на об`єкті спожтання який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 виявлено порушення вимог ПБСГ а саме: витоки газу на газопроводі вводі до регулятора тиску газу. Факт наявності витоків природного газу на газопроводі визнається споживачем у позовній заяві та заяві від 20.11 2020 року. Пунктом 5 глави 7 розділу VI Кодексу ГРМ визначено, що припинення (обмеження) газопостачання (розподілу природного газу) споживачу здійснюється, зокрема, шляхом перекриття запірних пристроїв або встановлення інвентарної заглушки та їх опломбування. З урахуванням наявності витоку газу на газопроводі середнього тиску розподіл приораного газу припинено шляхом встановлення інвентарної заглушки на відключаючому пристрої газопроводу-вводу, що відображено у акті №2850 про відключення об`єкту (газових приладів) від 18.11.2020 року і копія акту наявна у матеріалах справи). Дії оператора ГРМ в частині припинення розподілу природного газу на об`єкт побутового споживача повністю відповідають вимогам нормативних документів, які регламентують вимоги щодо інженерного забезпечення об`єктів газопостачанням. 19.11.2020 року працівниками оператора ГРМ на об`єкті споживання позивача виявлено ознаки несанкціонованого втручання у роботу ЗВТ, що полягало у не читабельності номеру та року випуску лічильника на паспорті лічильника. За наслідками виявленого порушення, працівниками оператора ГРМ складено акт про порушення № 6807 від 19,11 2020 року, який написано працівниками оператора ГРМ та представником споживача, її чоловіком ОСОБА_4 без зауважень та заперечень. Лічильник не демонтований для проведення експертизи, в момент виявлення порушення через відсутність аналогічного лічильника в обмінному фонді товариства, ще відображено у пункті 4 акту про порушення. У відповідності до протоколу № 260 засідання комісії з розгляду актів про порушення вимог кодексу від 02.06.2021 року зазначений акт скасований. Таким чином, акт про порушення не створив жодних правових та фінансових наслідків для позивача. Позовні вимоги щодо зобов`язання AT «ОГС «Київоблгаз» () відновити постачання природного газу за адресою: АДРЕСА_1 за власний рахунок не підлягають задоволенню з огляду на наступне: відповідно до вимог пункту 6 глави 7 розділу VI Кодексу ГРМ відновлення газопостачання (розподілу природного газу) здійснюється оператором ГРМ протягом двох робочих днів у містах та п`яти календарних днів у сільській місцевості за письмовим зверненням споживача (його постачальника) про відновлення газопостачання (розподілу природного газу) та після усунення порушень (за їх наявності) і відшкодування оператору ГРМ витрат на припинення та відновлення газопостачання (розподілу природного газу). Пломбування та розпломбування газового обладнання на об`єктах споживачів, що пов`язані з припиненням/обмеженням або відновленням газопостачання (розподілу природного газу ), згідно пункту 4 глави 7 розділу VI Кодексу ГРМ виконуються Оператором ГРМ відповідно до вимог розділу X цього Кодексу. Матеріали справи не містять доказів виконання позивачем вимог законодавства, які у свою чергу є підставою для відновлення розподілу природного газу. Позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки жодним доказом не доведені та є необґрунтованими.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Ярмак С.С. через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи без участі позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Представник відповідача АТ «ОГС «Київоблгаз» Малімон А.Я. через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у відсутності представника товариства, додатково заначив, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі та просить відмовити у їх задоволенні з підстав наведених у письмових поясненнях.

Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У статті 129 Конституції України, закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з пунктом 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі продажу житлового будинку від 29 серпня 2012 року, витягу про державну реєстрацію прав від 26.09.2012 № 35631022 власником будинку АДРЕСА_1 являється ОСОБА_1 .

Згідно акту АТ «Київоблгаз» Києво-Святошинського відділення про відключення об`єкту (газових приладів) від 18.11.2020 року вбачається, що працівниками товариства у присутності споживача газу ОСОБА_1 складено акт про те, що в буд. АДРЕСА_1 проведено відключення від газопостачання (рекомендовано злити воду з системи опалення), причини припинення газопостачання: порушення споживачем правил безпеки систем газопостачання, що створює загрозу виникнення аварійної ситуації, витік газу на СТ до РТГ, вид відключення встановлення пломби та /або інвентарної заглушки; встановлено пломбу: 00484996. Акт також містить відмітку про те, що споживачу доведено про можливе відновлення газопостачання після усунення порушень а також надання актів перевірки димових та вентиляційних каналів. Пуск газу на прилади здійснюється тільки представниками АТ «Київоблгаз». Зазначений акт містить підписи споживача , а саме: власника ОСОБА_1 .

Згідно заяви від 20.11.2020 р. ОСОБА_1 адресованій старшому інспектору з експлуатації дільниці Києво-Святошинського відділення АТ «Київоблгаз» вбачається, що заявник просить відновити газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 . 18.11.2020 р. було виявлено протічку газу і призупинено подачу газу встановленням пломби. 19.11.2020 аварійна бригада «Київоблгаз» усунула протічку. До заяви додано: копії паспорта власника, ідентифікаційного коду, свідоцтва про право власності.

Згідно з зі статтею 12 Закону України «Про ринок природного газу», якою передбачено, що постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач має право, зокрема, на отримання природного газу належної якості та кількості, фізико-хімічні показники якого відповідають встановленим нормам, відповідно до умов укладених договорів, крім випадків припинення (обмеження) постачання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів.

Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про ринок природного газу» оператор газорозподільної системи відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток (включаючи нове будівництво та реконструкцію) газорозподільної системи, якою він користується на законних підставах.

Згідно з ч.2 ст. 38 Закону України «Про ринок природного газу» з метою виконання функцій, передбачених частиною першою статті 37 цього Закону, оператор газорозподільної системи зобов`язаний, зокрема, вживати заходів із метою забезпечення безпеки постачання природного газу, в тому числі безаварійної та безперебійної роботи газорозподільної системи, вживати інших заходів, необхідних для безпечної та стабільної роботи газорозподільної системи, що передбачені цим Законом або не суперечать законодавству.

У відповідності до пункту 2 Глави 2 Розділу І Кодексу газорозподільних систем Оператор ГРМ відповідає за надійну та безпечну експлуатацію підтримання у належному стані та розвиток (будівництво) газорозподільної системи, яка на законних підставах перебуває у його власності чи користуванні, належну організацію та виконання розподілу природного газу.

Вимоги безпеки до систем газопостачання для забезпечення споживачів природним газом з надлишковим тиском не більше 1,2 МПа, а також зрідженим вуглеводневим газом з надлишковим тиском не більше 1,6Мпа визначені Правилами безпеки систем газопостачання затвердженими наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України 15.05.2015 № 285 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 08 червня 2015 р. за № 674/27119 (надалі ПБСГ).

Ігнорування Правил безпеки систем газопостачання ( далі ПБСГ) є неприпустимим, оскільки газопроводи та споруди на них є об`єктом підвищеного ризику, а виконання ПБСГ є певною гарантією надійності функціонування систем газопостачання, безпеки життя та здоров`я населення.

Відповідно до пункту 7.17 розділу VІІ ПБСГ, всі об`єкти системи газопостачання і газове обладнання перед їх підключенням до діючих газопроводів, а також після ремонту підлягають зовнішньому огляду і опресуванню повітрям. Пуск газу в газопровід без його зовнішнього огляду та контрольного опресування не допускається.

Згідно до п. 7.41 розділу VІІ ПБСГ, роботи, пов`язані з розгерметизацією зовнішніх і внутрішніх газопроводів, обладнання (заміна арматури, фільтрів, лічильників тощо), необхідно проводити на відключеній ділянці газопроводу. Після вимикаючих пристроїв у напрямку руху газу необхідно встановити інвентарні заглушки.

Згідно з п. 1 глави 7 розділу VІ Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2494, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 року за № 1379/27824, Оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на об`єкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотриманням ПБСГ та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/припинення природного газу, у таких випадках: 1) несвоєчасна та/або неповна оплата послуг згідно з умовами договору розподілу природного газу; 2) отримання від Оператора ГТС повідомлення про припинення розподілу природного газу споживачу у випадках відсутності споживача в Реєстрі споживачів будь-якого постачальника у відповідному розрахунковому періоді; відсутності підтвердженої номінації у діючого постачальника на обсяги транспортування природного газу для потреб споживача; 3) подання споживачем або його постачальником (який уклав з Оператором ГРМ договір на виконання робіт, пов`язаних з припиненням/обмеженням газопостачання споживачам) письмової заяви про припинення газопостачання; 4) відмова споживача від встановлення лічильника газу, що здійснюється за ініціативи та за кошти Оператора ГРМ, з урахуванням Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»; 5) розірвання договору розподілу природного газу; 6) несанкціонований відбір природного газу або втручання в роботу ЗВТ чи ГРМ; 7) несанкціоноване відновлення газоспоживання; 8) визнання в установленому порядку аварійним станом газорозподільної системи та/або ліквідація наслідків аварій, спричинених надзвичайними ситуаціями техногенного, природного або екологічного характеру, та проведення ремонтно-відновлювальних робіт; 9) наявність заборгованості за несанкціонований відбір природного газу з ГРМ; 10) необґрунтована відмова від підписання акта наданих послуг та/або акта приймання-передачі природного газу (норма застосовується по об`єкту споживача, що не є побутовим); 11) відмова представникам Оператора ГРМ в доступі на об`єкти або земельну ділянку Споживача, де розташована газорозподільна система та/або газове обладнання, та/або комерційний вузол обліку газу, для здійснення контролю відповідності встановленого газоспоживаючого обладнання проєктній документації, обстеження газових мереж до ВОГ та/або газоспоживаючого обладнання; 12) в інших випадках, передбачених законодавством.

Разом з тим, Правила № 285 містять главу V «Вимоги безпечної експлуатації систем газопостачання (природний газ)».

Згідно з п. 5.1 розділу 5 «Вимоги безпечної експлуатації внутрішніх газопроводів і газового обладнання житлових і громадських будинків» глави V Правил № 285 вимоги цього розділу розповсюджуються на газопроводи і газове обладнання, яке розміщене після відключаючого пристрою на вводі по ходу газу, в житлових і громадських будинках, комплексах і спорудах відповідно до ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», ДБН В.2.2-9-2009 «Громадські будинки та споруди. Основні положення» та ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт»

Пунктом 5.7 розділу 5 глави V Правил № 285 встановлено, що підлягає відключенню від системи газопостачання обладнання житлових і громадських будинків із встановленням заглушки за умови, зокрема, наявності витоків газу.

Як вбачається з копії Акту про відключення об`єкта (газових приладів) від 18.11.2020 року, складеного представниками Києво-Святошинського відділення АТ «Київоблгаз», в присутності споживача газу ОСОБА_1 в будинку АДРЕСА_1 проведено відключення від газопостачання об`єкта споживача; причина відключення - витік газу на газопроводі вводі до регулятора тиску газу; порушення споживачем Правил безпеки систем газопостачання, що створює загрозу виникнення аварійної ситуації. Вид відключення встановлення інвентарної заглушки на відключаючому пристрої газопроводу-вводу.

Отже, зазначеним Актом про відключення об`єкта (газових приладів) встановлено наявність витоку газу на об`єкті (обладнанні) житлового будинку позивача.

Вказаний Акт про відключення об`єкта (газових приладів) від 18.11.2020 року є чинним та у встановленому порядку позивачем не оспорювався.

Посилання сторони позивача на надуманість підстави для усунення аварійної ситуації через витік газу, суд не приймає до уваги, Крім того, будь-які докази щодо звернення позивачки, до правоохоронних органів за фактом незаконного відключення будинку від газопостачання, проникнення до будинку, в матеріалах справи відсутні.

Також суд не бере до уваги, і твердження позивача, щодо відмови бригади відповідача у складі слюсара ОСОБА_2 та слюсара ОСОБА_5 на вимогу відновити газопостачання через наявну заборгованість, що обліковується за цією адресою та складений акт від 19.11.2020р. (який заперечує факт витоку газу) де зазначено, що встановлено порушення Кодексу газорозподільних систем п. 1.3 Несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ, а саме наявність ознак санкціонованого втручання в роботу ЗВТ, що було виявлено при виконанні трійної заявки, зокрема на ГЛ вигорів і нечитається номер і рік випуску, так як відповідачем зазначено, що у відповідності до протоколу № 260 засідання комісії з розгляду актів про порушення вимог кодексу від 02.06.2021 року зазначений акт скасований, тобто вказаний акт не створює жодних правових наслідків для позивача.

Суд звертає увагу, що приписи п. 5.7 розділу 5 глави V Правил № 285 визначать таку умову, як наявність витоків газу, як окрему, самостійну та беззастережну підставу для відключення обладнання житлових і громадських будинків від системи газопостачання із встановленням заглушки.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20 Верховний Суд наголосив на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначив, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню так, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Отже, на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, який, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») звернув увагу, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Таким чином, з огляду на вимоги п. 5.7 розділу 5 глави V Правил № 285 та встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про те, що відповідачем правомірно, з дотриманням вимог законодавства здійснено відключення об`єкта (газових приладів) житлового будинку позивача від газопостачання, відтак, позовні вимоги про визнання зазначених дій відповідача незаконними є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Також, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Щодо вимоги сторони позивача про відновлення газопостачання, то слід зазначити, що відповідно до п.6 гл.7 розділу VI Кодексу ГРМ, відновлення газопостачання (розподілу природного газу) здійснюється Оператором ГРМ протягом двох робочих днів у містах та п`яти календарних днів у сільській місцевості за письмовим зверненням споживача (його постачальника) про відновлення газопостачання (розподілу природного газу) та після усунення порушень (за їх наявності) і відшкодування Оператору ГРМ витрат на припинення та відновлення газопостачання (розподілу природного газу).

При цьому, в матеріалах справи відсутні будь які дані, що позивачем було подано до підприємства відповідача докази щодо виконання передбачених чинним законодавством України дій необхідних для відновлення розподілу природного газу, зокрема: відшкодування Оператору ГРМ витрати на припинення та відновлення газопостачання (розподілу природного газу) (пункту 6 глави 7 розділу VI Кодексу ГРМ), надання акту перевірки технічного стану димових і вентиляційних каналів (пункт 6.8. розділу 6 ПБСГ); укладання договору на технічне обслуговування внутрішньо будинкових газових мереж (п.2 глави 1 Розділу III Кодексу ГРМ); забезпечення доступу працівникам Оператора ГРМ для виконання робіт з повірки лічильника (ст. 17 ЗУ «Про метрологію та метрологічну діяльність»); погашення заборгованості при наявності (Розділ VI типового договору розподілу природного газу).

Крім того, Акціонере товариство «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз», як Оператор ГРМ здійснювало на території Київської області господарську діяльність з розподілу природного газу відповідно до виданої постановою НКРЕКП від 29.06.2017р. № 855 ліцензії, дія якої до 31.08.2023 року.

Позовні вимоги про зобов`язання відповідача поновити надання послуг з газопостачання на об`єкт позивача також не підлягають задоволенню, оскільки судом не встановлено неправомірності дій з боку відповідача.

Стосовно вимог про стягнення моральної шкоди.

Згідно з приписами частин 1 та 2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У свою чергу, Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Тобто у сфері дії вказаного Закону перебувають у тому числі відносини між споживачами та надавачами будь-яких послуг.

За змістом п. 5 ч. 1ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди (ч. ч. 1, 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

У постанові від 01.09.2020 року у справі № 216/3521/16-ц Велика Палата Верховного Суду сформувала правовий висновок про те, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Статті 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.

Вказані правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 23.10.2019 року у справі № 210/4735/15-ц, від 11.12.2019 року у справі № 275/1052/17, від 10.04.2019 року у справі № 360/723/16-ц та від 30.09.2020 року у справі № 727/12721/17-ц.

Оскільки, позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставину неправомірності відключення від системи газопостачання її домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 , суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди завданої внаслідок таких дій.

Окрім того, позивачем не доведено жодними належними та допустимими доказами розмір завданої їй моральної шкоди.

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд не вбачає порушення прав позивача, як споживача, оскільки оператором газорозподільної системи, який здійснює господарську діяльність із розподілу природного газу до будинку, належного позивачеві, були дотримані вимоги Закону України «Про ринок природного газу», Кодексу газорозподільних систем, Кодексу газотранспортної системи, а тому порушень прав позивача, визначених Законом України «Про захист прав споживачів», судом не знайдено, у зв`язку з чим, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У своїй постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунки таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Великою Палатою Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 по справі № 755/92/15/15-ц визначено, що пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар/аванс є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 1, пунктом 2 частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові - на позивача.

Тому вимоги позивачів щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7500,00грн. покладаються на позивача.

Керуючись ст. 16, 23, 525, 623, 625, 635, 651, 652, 166,1667 ЦК України, ст. 12, 81, 83, 89, 247, 263-265, 268, 352 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператора газорозподільчої системи «Київоблгаз» про визнання незаконним відключення від мережі газопостачання, зобов`язання відновлення газопостачання та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя: Н.Ф. Карабаза