Провадження № 2-о/742/101/25
Єдиний унікальний № 742/1896/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої - судді Короткої А.О.,

при секретарі судового засідання Бурмаці Є.В.,

за участю:

заявника ОСОБА_1 ,

представниці заявника адвокатки Ткаченко Н.М.,

представниці заінтересованої особи Щербини Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , представниця заявника адвокатка Ткаченко Наталія Миколаївна, заінтересована особа Прилуцький відділ управління ДМС України в Чернігівській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В :

Адвокаткою Ткаченко Н.М. було подано до суду заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Прилуцький відділ управління ДМС України в Чернігівській області, в якій просить суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у неповнолітньому віці разом з батьками на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Заява мотивована тим, що заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Провали Мигулинського району Тернопільської області та відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 його батьками зазначені: мати - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а батько - ОСОБА_3 був зазначений зі слів матері в порядку ст.135 СК України.

В дитинстві ОСОБА_1 проживав разом зі своєю матір`ю та вітчимом в с.Білки Іршавського (нині Хустський) району Закарпатської області. У зв`язку з постійними переїздами та скрутним матеріальним становищем школу заявник не відвідував.

Починаючи з 2000 року ОСОБА_1 почав проживати із своєю фактичною дружиною - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та починаючи з 2001 року в них народилося 12 спільних дітей, 9 з яких є неповнолітніми.

На даний час ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 , разом із своєю фактичною дружиною та дев`ятьма неповнолітніми дітьми.

Станом на 24.08.1991 ОСОБА_1 проживав разом із матір`ю та вітчимом в АДРЕСА_2 .

Заявник звернувся до Прилуцького відділу ДМС України в Чернігівській області для оформлення паспорта громадянина України, на що отримав відмову, у зв`язку з чим змушений був звернутися до суду з відповідною заявою.

У судовому засіданні заявник та його представниця - адвокатка Ткаченко Н.М. підтримали подану заяву та просили її задовольнити, проти чого не заперечувала представниця управління державної міграційної служби в Чернігівській області Щербина Т.А.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні підтвердила обставини, викладені у заяві ОСОБА_1 , та пояснила суду, що знайома з ним з 2014 року, оскільки вони працювали разом, але їй достовірно відомо, що заявник народився у Тернопільській області та все своє життя проживає на території України, а з 2000 року він проживає разом зі своєю дружиною та дітьми в с.Стасівщина Прилуцького району Чернігівської області, ніколи за кордон не виїжджав, оскільки не має для цього відповідних документів.

Вислухавши думку сторін, покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що заявлені вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Провали Мигульського району Тернопільської області та його батьками зазначені: мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та батько ОСОБА_3 був зазначений зі слів матері в порядку ст.135 СК України (а.п.6).

Згідно з копією виписки з будинкової книги, виданої виконкомом Білківської сільської ради Іршавського району Закарпатської області, ОСОБА_1 , 1983 року народження, дійсно прописаний в АДРЕСА_2 . Дана виписка була видана для подання до Іршавського РВ УМВС (а.п.9).

З копії заяви ОСОБА_1 (а.п.6), вбачається, що він 12.03.2025 звертався до Прилуцького відділу ДМС України в Чернігівській області з приводу видачі йому паспорта громадянина України (а.п.6).

Як вбачається з листа №Б-6/6/7426-25/7426/6-25 від 12.03.2025 Прилуцького відділу ДМС України в Чернігівській області ОСОБА_1 було відмовлено у оформленні паспорта громадянина України, обґрунтовуючи тим, що його особу встановлено, але не встановлено належність до громадянства будь-якої держави, зокрема і належність до громадянства України, тому рекомендовано звернутись до суду з питання встановлення юридичного факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 відповідно до п.8 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 №215 для встановлення належності до громадянства України згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» №2235-111 (а.п.7-8).

З пояснення №7401.8-2133/74.2-25 від 242.04.2025, наданого Управлінням державної міграційної служби України в Чернігівській області, вбачається, що ОСОБА_1 звертався до Прилуцького відділу ДМС України в Чернігівській області з приводу оформлення паспорта громадянина України, проте в листі №Б-6/6/7426-25/7426/6-25 від 12.03.2025 йому було відмовлено в такому та рекомендовано встановити його особу в судовому порядку, оскільки у додатках до поданої заяви заявником не було надано належних доказів на підтвердження його постійного проживання в неповнолітньому віці в Україні станом на 24.08.1991 (а.п.17-19).

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які мешкають в с.Стасівщина Прилуцького району Чернігівської області, в своїх письмових поясненнях зазначили, що їм достовірно відомо про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно проживав на території України станом на 24.08.1991 в неповнолітньому віці разом з батьками, а надалі став проживати на території с.Стасівщина Прилуцького району Чернігівської області разом зі своєю фактичною дружиною та дітьми, де і проживає на даний час (а.п.27, 28).

Так, ч.1 ст.21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 №5492-VI визначено, що паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Отже, особа має право на оформлення паспорта громадянина України лише за умови її належності до громадянства України.

Пункт 39 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №302 від 25.03.2015 передбачає, що рішення про оформлення паспорта приймається територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації особи та перевірки факту належності особи до громадянства України.

Відповідно до п.100 Порядку оформлення паспорта територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС має право відмовити особі в оформленні або видачі паспорта, якщо: 1) особа не є громадянином України; 2) особа вже отримала паспорт (у тому числі паспорт зразка 1994 року), який є дійсним на день звернення (крім випадків обміну паспорта у зв`язку з виявленням помилки в інформації, внесеній до нього; звернення для обміну протягом одного місяця до дати закінчення строку дії паспорта; непридатності для подальшого використання); 3) дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави, органів місцевого самоврядування або підприємств, установ та організацій, не підтверджують надану заявником інформацію; 4) за видачею паспорта звернувся законний представник, який не має документально підтверджених повноважень на отримання паспорта; 5) особа подала не в повному обсязі документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі паспорта; 6) особу не встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи.

Статтею 3 Закону України «Про громадянство України» №2235-ІІІ від 18.01.2001 встановлено, що громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Особи, зазначені у п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» №2235-ІІІ від 18.01.2001, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

З метою організації виконання Закону України «Про громадянство України» №2235-ІІІ Указом Президента України від 27.03.2001 №215/2001 було затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, який відповідно до Закону, визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Згідно з п.7 Порядку провадження встановлення належності до громадянства України стосується: а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України; б) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті "а" цього пункту; в) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України.

Пункт 8 Порядку провадження передбачає, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» №2235-ІІІ особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Згідно з п.9 Порядку провадження для встановлення належності до громадянства України відповідно до п.2 ч.1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» №2235-ІІІ особа, яка проживала на території України за станом на 13 листопада 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» №5492-VІ ідентифікація особи - встановлення особи шляхом порівняння наданих даних (параметрів), у тому числі біометричних, з наявною інформацією про особу в реєстрах, картотеках, базах даних тощо.

Згідно з абз.2 ч.1 ст.10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» №5492-VІ, у разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним. Якщо особу не буде ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи, строк якої не перевищує двох місяців. У разі неможливості встановити особу протягом зазначеного строку особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи, прийняття відповідного рішення суду документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права та інтересу.

Згідно з п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Питання громадянства України регулюється Конституцією України, законами України, указами Президента України, міжнародними договорами України. Основними нормативно-правовими актами з питань громадянства України є Закон України «Про громадянство України» та Указ Президента України від 27.03.2001 №215 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України».

Підстави набуття особою громадянства України визначаються індивідуально, залежно від її місця народження, походження, проживання, родинних зв`язків тощо.

Відповідно Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України або які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Відповідно до п.25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України і виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 №215, в редакції Указу Президента України від 27.06.2006 №588/2006, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24.08.1991 на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) - частина перша ст.8 Закону, подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 чи 13.11.1991.

Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991.

У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про те, що станом на 24.08.1991 року або на 13.11.1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала, проживала на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України станом на 24.08.1991 або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні станом на 13.11.1991; судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні станом на 13.11.1991.

Статтею 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповно рідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно по Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України

Відповідно до п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України» безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Згідно з п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Наведений у ст.315 ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Встановлення факту постійного проживання на території України необхідно заявнику для встановлення належності до громадянства України та отримання паспорта громадянина України.

Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у ході судового засідання та провівши системний аналіз змісту всіх вказаних вище документів у сукупності з доводами самого заявника та його представниці, поясненнями свідків та іншими матеріалами справи, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості вимог про встановлення того факту, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , постійно проживав у неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року і по сьогоднішній день, тому безумовно є громадянином України, у зв`язку з чим заявлені ним вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі наведеного та Закону України «Про громадянство України», Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», Закону України «Про правонаступництво України», керуючись ст.2, 81, 258-259, 263-265, 268, 273, 293, 315, 352, 354-355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що проживає за адресою: АДРЕСА_3 , заінтересована особа Прилуцький відділ управління ДМС України в Чернігівській області, , юридична адреса: вул.Соборна, 40, м.Прилуки, Чернігівська область, 17508, про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у неповнолітньому віці разом з батьками на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19.05.2025.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Анна КОРОТКА