Провадження № 2/127/2161/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.05.2025 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі головуючого судді Дернової В.В., секретаря Бабкіної К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Вінницької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Вінницької міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод шляхом скасування державної реєстрації та повернення земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Вінницька обласна прокуратура в інтересах держави в особі Вінницької міської ради звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про усунення перешкод шляхом скасування державної реєстрації та повернення земельної ділянки та просила усунути перешкоди Вінницькій міській територіальній громаді у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером :02:103:0060 шляхом: скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером :02:103:0060, із одночасним припиненням права власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку; зобов`язати ОСОБА_1 повернути Вінницькій міській територіальній громаді в особі Вінницької міської ради земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером :02:103:0060; стягнути з ОСОБА_1 на користь Вінницької обласної прокуратури судовий збір в сумі 6056 грн., мотивуючи позовні вимоги тим, що спірна земельна ділянка не могла бути передана у приватну власність, оскільки накладається на ставок «Качатник» та належить до земель водного фонду, внаслідок чого рішення Вінницької міської ради від 29.05.2015 року № 2164 «Про затвердження технічної документації щодо інвентаризації земель та поділу земельних ділянок, в зв`язку зі змінами якісного стану земельних ділянок, їх меж, розміру, складу угідь, що перебувають у користуванні ПАТ РСТ «Голуба Нива» на території Вінницької міської ради по АДРЕСА_1 , та надання дозволу на розробку технічної документації щодо поділу земельних ділянок», рішення Вінницької міської ради від 26.06.2015 року № 2203 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу земельних ділянок у власність громадянам в м.Вінниці», рішенням Вінницької міської ради від 26.06.2015 року № 2206 «Про затвердження проектів землеустрою, технічної документації із землеустрою, передачу земельних ділянок в оренду, поновлення терміну дії договорів оренди» є протиправними, а отже як ОСОБА_2 (первинним власником, спадкодавцем), так і відповідачем ОСОБА_1 (теперішнім власником, спадкоємцем) незаконно набуто право власності на спірну земельну ділянку, яке підлягає припиненню.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.05.2024 року було прийнято заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.06.2024 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.01.2025 року було забезпечено позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме: на земельну ділянку з кадастровим номером :02:103:0060, площею 0,1 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Представник Вінницької обласної прокуратури Фесенко Д.О. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив від 11.07.2024 року № 15/3-1027вих-24 (т. 2, а.с. 157-183), а також додаткових письмових поясненнях, та просила їх задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Браславець Я.Ю. позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 24.06.2024 року, а також у додаткових письмових поясненнях.

Представник Вінницької міської ради у судове засідання не з`явився, однак до суду було подано заяву про розгляд справи без участі (т. 2, а.с. 191).

Вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд доходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом установлено такі фактичні обставни справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону; набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування; безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом; передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду цільового призначення.

Згідно з ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм у власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара.

Так, ОСОБА_2 звернувся до органу місцевого самоврядування із заявою про одержання земельної ділянки із земель комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації (0,1 га для індивідуального дачного будівництва).

Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 06.02.2014 року № 280 було розглянуто заяви громадян та надано дозвіл на розроблення проекту землеутрою щодо відведення земельної ділянки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Рішенням Вінницької міської ради від 29.05.2015 року № 2175 було надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) громадянам в межах м. Вінниця, зокрема, ОСОБА_2 на земельну ділянку № НОМЕР_2 .

Рішенням Вінницької міської ради від 29.05.2015 року № 2164 було затверджено технічну документацію щодо інвентаризації земель та поділу земельних ділянок, в зв`язку зі змінами якісного стану земельних ділянок, їх меж, розміру, складу угідь, що перебувають у користуванні ПАТ РСТ «Голуба Нива» на території Вінницької міської ради по АДРЕСА_1 , та надання дозволу на розробку технічної документації щодо поділу земельних ділянок».

Рішенням Вінницької міської ради від 26.06.2015 року № 2203 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу земельних ділянок у власність громадянам в м.Вінниці» було, зокрема, затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передано ОСОБА_2 безоплатно у власність для індивідуального дачного будівництва земельну ділянку № НОМЕР_2 з кадастровим номером :02:103:0060, площею 0,1 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Вінницької міської ради від 26.06.2015 року № 2206 «Про затвердження проектів землеустрою, технічної документації із землеустрою, передачу земельних ділянок в оренду, поновлення терміну дії договорів оренди» (Додаток 4) було, зокрема, затверджено технічну документацію щодо поділу земельних ділянок ПАТ РСТ «Голуба Нива» для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення» на території Вінницької міської ради по АДРЕСА_1 , розроблену Державним підприємством «Центр державного земельного кадастру» на замовлення Приватного акціонерного товариства «Рибоводне сільськогосподарське товариство «Голуба Нива» (, юридична адреса: Вінницький район, с. Вінницькі Хутори, вул. Немирівське шосе, 103); віднесено земельні ділянки до категорії земель: землі рекреаційного призначення, вид використання: для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, згідно переліку, у трму числі, земельну ділянку № НОМЕР_2 з кадастровим номером :02:103:0060, площею 0,1 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

21.08.2015 року державним реєстратором реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області Левчук І.В. було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, згідно якого власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:103:0060, площею 0,1 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , був ОСОБА_2 .

Відповідно до правової позиції (постанова Верховного Суду України від 11 грудня 2013 року № 6-121цс13), у тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьої статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру.

На переконання суду, такий висновок суду є релевантним і до спірних правовідносин щодо набуття земельної ділянки у власність шляхом безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності (приватизації).

Цивільне право та цивільне законодавство передбачає за відсутності норми права, що регулює спірні правовідносини, які виникли між учасниками цивільного спору, застосування при розгляді таких спорів аналогію права або аналогію закону. Зокрема, ст. 8 ЦК України передбачає, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону); у разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права).

Таким чином, ОСОБА_2 правомірно набув право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:103:0060, площею 0,1 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, суд зауважує, що позивачем не оскаржувалося набуття ОСОБА_2 права власності на спірну земельну ділянку та не оскаржувалася державна реєстрація права власності ОСОБА_2 з вищевказаних підстав.

27.10.2015 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лисенко О.М. за реєстровим № 2008 було посвідчено Свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого відповідачем ОСОБА_1 було успадковано після смерті ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером :02:103:0060, площею 0,1 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, ОСОБА_2 набув право власності на спірну земельну ділянку на підставі безоплатної її передачі із земель державної і комунальної власності, а відповідач ОСОБА_1 на підставі прийняття спадщини.

Щодо обранного способу захисту.

Позивачем Вінницькою обласною прокуратурою обрано такий спосіб захисту як усунення перешкод Вінницькій міській територіальній громаді у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером :02:103:0060.

Таким чином, позивачем пред`явлено негаторний позов, тобто позов власника, який є володільцем майна, про усунення перешкод у користуванні та/чи розпорядженні відповідним майном, яке триває.

Згідно з ч. 3 ст. 5 ЦК України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Однак, оскільки негаторний позов пред`являється при триваючому порушенні права власності, то застосуванню підлягає новий акт цивільного законодавства.

Так, 09.04.2025 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», яким було внесено зміни, у тому числі, до ст. 391 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 391 ЦК України, якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу.

Ст. 387 ЦК України («Право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння») та ст. 388 ЦК України («Право власника на витребування майна від добросовісного набувача») регламентують захист права власності шляхом звернення до суду із віндикаціним позовом, тобто з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Обраний позивачем спосіб захисту цивільного права, має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу; якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові (такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц).

Отже, обраний позивачем спосіб захисту є неналежним, що є самостійною підставою для відмови у задовленні позову.

Щодо протиправності/незаконності рішень органу місцевого самоврядування.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач стверджує, що спірна земельна ділянка не могла бути передана у приватну власність, оскільки накладається на ставок «Качатник» та належить до земель водного фонду, вид використання для рекреаційного призначення.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 83 ЗК України, до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Однак, рішенням Вінницької міської ради від 28.11.2013 року № 1507 «Про затвердження проекту землеустрою щодо винесення та встановлення меж прибережно-захисних смуг земель водного фонду річки Вишня та ставу «Поділля» (Вишенського ставка) в районі Барського шосе» було затверджено проект землеустрою щодо винесення та встановлення меж прибережно-захисних смуг земель водного фонду річки Вишня та ставу «Поділля» (Вишенського ставка) в районі Барського шосе, розроблений ТОВ «Бюро інвентаризації та оцінки земель» на замовлення Департаменту комунального господарства та благоустрою.

Так, відповідним проектом землеуcтрою було винесено та встановлено межі прибережно-захисних смуг земель водного фонду річки Вишня та ставу «Поділля» (Вишенського ставка) в районі Барського шосе 4,9411 га.

Рішенням Вінницької міської ради від 30.05.2014 року № 1729 «Про внесення змін до рішення міської ради від 28.11.2013 р. № 1507» було внесено зміни до рішення міської ради від 28.11.2013 р. № 1507 «Про затвердження проекту землеустрою щодо винесення та встановлення меж прибережно-захисних смуг земель водного фонду річки Вишня та ставу «Поділля» (Вишенського ставка) в районі Барського шосе», виклавши його в наступній редакції: «Затвердити проект землеустрою щодо винесення та встановлення меж прибережно-захисних смуг земель водного фонду річки Вишня та ставу «Поділля» (Вишенського ставка) в районі Барського шосе, розроблений ТОВ «Бюро інвентаризації та оцінки земель» на замовлення Департаменту комунального господарства та благоустрою.; Департаменту архітектури, містобудування та кадастру врахувати дане рішення при здійсненні моніторингу та при розробці містобудівної документації».

На думку позивача, згадані вище рішення Вінницької міської ради від 29.05.2015 року № 2164 «Про затвердження технічної документації щодо інвентаризації земель та поділу земельних ділянок, в зв`язку зі змінами якісного стану земельних ділянок, їх меж, розміру, складу угідь, що перебувають у користуванні ПАТ РСТ «Голуба Нива» на території Вінницької міської ради по вулиці Барське шосе, б/н, у м. Вінниці, та надання дозволу на розробку технічної документації щодо поділу земельних ділянок», рішення Вінницької міської ради від 26.06.2015 року № 2203 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу земельних ділянок у власність громадянам в м.Вінниці», рішенням Вінницької міської ради від 26.06.2015 року № 2206 «Про затвердження проектів землеустрою, технічної документації із землеустрою, передачу земельних ділянок в оренду, поновлення терміну дії договорів оренди» є протиправними/незаконними.

Однак, на переконання суду, законність/протиправність зазначених рішень органу місцевого самоврядування не може бути констатована судом при розгляді цієї справи з огляду на таке.

По-перше, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається зі змісту позовної заяви (т. 1, а.с. 15) та зі змісту відповіді на відзив (т. 2, а.с. 160, 163-164), позивач стверджує про протиправність та обгрунтовує протиправність рішень Вінницької міської ради від 29.05.2015 року № 2164, від 26.06.2015 року № 2205 та від 26.06.2015 року № 2203, однак протиправність рішення Вінницької міської ради від 28.11.2013 року № 1507 «Про затвердження проекту землеустрою щодо винесення та встановлення меж прибережно-захисних смуг земель водного фонду річки Вишня та ставу «Поділля» (Вишенського ставка) в районі Барського шосе» та рішення Вінницької міської ради від 30.05.2014 року № 1729 «Про внесення змін до рішення міської ради від 28.11.2013 р. № 1507» як підстава позову позивачем не заявлена, тому в силу диспозитивності цивільного процесу та вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд не вправі вийти за межі підстави позову та здійснити правову оцінку вказаного рішення органу місцевого самоврядування як це передбачено, зокрема, постановою Верховного Суду 22 червня 2022 року у справі № 676/1795/20 (провадження № 61-21233св21).

По-друге, суд звертає увагу, що у згаданій вище постанові Верховного Суду 22 червня 2022 року у справі № 676/1795/20 (провадження № 61-21233св21) йдеться про те, що «оспорення розпорядження органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади про передачу такої земельної ділянки у власність фізичної особи не є необхідним, оскільки суд у будь-якому випадку зобов`язаний надати йому оцінку в мотивувальній частині судового рішення».

Отже, оцінка будь-якого рішення органу місцевого самоврядування, яке передувало виникненню спірних правовідносин між учасниками справи, не є обов`язком суду в межах принципу «jura novit curia» - «суд знає закони».

По-третє, на переконання суду, рішення Вінницької міської ради від 28.11.2013 року № 1507 «Про затвердження проекту землеустрою щодо винесення та встановлення меж прибережно-захисних смуг земель водного фонду річки Вишня та ставу «Поділля» (Вишенського ставка) в районі Барського шосе» та рішення Вінницької міської ради від 30.05.2014 року № 1729 «Про внесення змін до рішення міської ради від 28.11.2013 р. № 1507» є не індивідуальними правовими актами ненормативного характеру, які вичерпали свою дію внаслідок виконання та оскарження яких є неефективним способом захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2022 року у справі № 483/448/20), а нормативно-правовими актами місцевого самоврядування.

Так, нормативно-правовий акт місцевого самоврядування - це офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює або припиняє загальнообов`язкові правила поведінки для певної (невизначеної) кількості осіб, прийнятий суб`єктом місцевого самоврядування з нормотворчими повноваженнями та діє в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Зокрема, рішенням Вінницької міської ради від 28.11.2013 року № 1507 «Про затвердження проекту землеустрою щодо винесення та встановлення меж прибережно-захисних смуг земель водного фонду річки Вишня та ставу «Поділля» (Вишенського ставка) в районі Барського шосе» було винесено та встановлено межі прибережно-захисних смуг земель водного фонду річки Вишня та ставу «Поділля» (Вишенського ставка) в районі Барського шосе, тобто було встановлено правила поведінки для невизначеної кількості осіб мешканців адміністративно-територіальної одиниці (м. Вінниці) в межах цієї адміністративно-територіальної одиниці, є нормативно-правововим актом місцевого самоврядування, який не вичерпав свою дію внаслідок виконання, а тому його оскарження є ефективним способом захисту.

Щодо складу учасників справи, їх статусу та наявності порушеного права позивача.

Вінницькою обласною прокуратурою в інтересах держави в особі Вінницької міської ради було пред`явлено позов до ОСОБА_1 , тобто визначено процесуальний статус Вінницької міської ради як позивача, а ОСОБА_1 як єдиного відповідача у спірних правовідносинах.

Однак, позовні вимоги обгрунтовано, зокрема, протиправністю низки рішень саме позивача Вінницької міської ради, зокрема, рішення Вінницької міської ради від 29.05.2015 року № 2164 «Про затвердження технічної документації щодо інвентаризації земель та поділу земельних ділянок, в зв`язку зі змінами якісного стану земельних ділянок, їх меж, розміру, складу угідь, що перебувають у користуванні ПАТ РСТ «Голуба Нива» на території Вінницької міської ради по вулиці Барське шосе, б/н, у м. Вінниці, та надання дозволу на розробку технічної документації щодо поділу земельних ділянок», рішення Вінницької міської ради від 26.06.2015 року № 2203 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу земельних ділянок у власність громадянам в м.Вінниці», рішенням Вінницької міської ради від 26.06.2015 року № 2206 «Про затвердження проектів землеустрою, технічної документації із землеустрою, передачу земельних ділянок в оренду, поновлення терміну дії договорів оренди», тобто позивачем (Вінницькою міською радою), у чиїх інтересах подано позов Вінницькою обласною прокуратурою, оспорюється правомірність власних рішень, прийняття яких жодним чином не залежало від волі як відповідача ОСОБА_1 , так і попереднього власника земельної ділянки - ОСОБА_2 , який помер, тому цивільне право (інтерес) Вінницької міської ради як позивача не могло бути порушено відповідачем.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем цивільного права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанова Верховного Суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво21)).

Окрім того, вирішуючи спір, суд залежно від характеру правовідносин зобов`язаний визначити суб`єктний склад спору і норми матеріального права, які підлягають застосуванню, та, встановивши факт пред`явлення позову до неналежного відповідача, відсутність клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, незалучення до участі у справі співвідповідача, суд відмовляє в задоволенні позову саме із зазначених підстав (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 року у справі № 125/2157/19).

Щодо добросовісного набувача.

На переконання суду, відповідач ОСОБА_1 (спадкоємець) є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки.

Так, як вбачається з постанови Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2024 № 754/446/22 (61-7349сво23), добросовісний набувач не повинен перевіряти історію придбання нерухомості та робити висновки щодо правомірності попередніх переходів майна, а може діяти, покладаючись на такі відомості, за відсутності обставин, які з точки зору розумного спостерігача можуть викликати сумнів у достовірності цих відомостей; конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає такий статус всупереч приписам ст. 388 ЦК України, а, відтак, втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Критеріями пропорційності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право. Втручання держави у право власності повинне мати нормативну основу в національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.

Однак, на переконання суду, у спірних правовідносин втручання держави у право власності не відповідає критерію передбачуваності.

Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач - внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява №29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року(Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).

Таким чином, суд доходить до висновку, що у задоволенні позову Вінницької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Вінницької міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод шляхом скасування державної реєстрації та повернення земельної ділянки слід відмовити у повному обсязі за сукупністю зазначених підстав.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, на підставі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 5, 8, 15, 321, 387, 388, 391 ЦК України, ст. 81, 83, 116, 121 ЗК України, суд

УХВАЛИВ:

У задовленні позову Вінницької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Вінницької міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод шляхом скасування державної реєстрації та повернення земельної ділянки відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вінницька обласна прокуратура (м. Вінниця, вул. Монастирська, буд. 33; )

Вінницька міська рада (м. Вінниця, вул. Соборна, 59; )

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 )

Повний текст рішення суду складено 19.05.2025 року.

Суддя