ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/3372/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Григораш Н.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа: Шістнадцята київська державна нотаріальна контора, про зняття арешту з майна

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила зняти арешт з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , накладений на підставі постанови ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві від 21.08.2007 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 . У травні 2024 р. позивачу стало відомо, що на належну їй 1/2 частину квартири накладено арешт на підставі постанови ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві № 278/4 від 21.08.2007 р.

На звернення позивача до Дарницького ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) було повідомлено, що перевіркою даних Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, виконавчі документи відносно ОСОБА_1 на виконанні у Відділі не перебувають також було рекомендовано звернутись до суду для зняття арешту.

Посилається на те, що арешт на належну їй 1/2 частину квартири порушує її право як власника вільно володіти та розпоряджатись своїм майном, у зв`язку із чим звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12.11.2024 р. відкрито провадження у даній справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою суду від 11.02.2025 р., зобов`язано Шістнадцяту київську державну нотаріальну контору надати належним чином завірену копію постанови ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві № 278/4 від 21.08.2007, реєстраційний номер обтяження 5562199, зареєстровано 29.08.2007р., про арешт нерухомого майна, об`єктом якої є 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 .

12.03.2025 р. від Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори до суду надійшла копія постанови ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві № 278/4 від 21.08.2007 р.

В судове засідання, позивач не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи відповідач повідомлявся належним чином, заяви про відкладення розгляду справи не надав, причини неявки не відомі. У відповідності до ст.ст.174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та у встановлений судом строк не подав відзиву на позовну заяву.

Представник Шістнадцятої київської державна нотаріальна контора в судове засідання не з`явився, завідувач Шістнадцятої київської державна нотаріальна контора направив листа, в якому просив розглядати справу за відсутності їх представника.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 25.10.2006 р., видане згідно розпорядження від 25.09.2006 р., №42868 (а.с.7) та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 02.09.2024 р. (а.с.8).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 393200464 від 02.09.2024 р. на підставі постанови ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві № 278/4 від 21.08.2007 р., накладено арешт на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 (тип обтяження: арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження: 5562199; зареєстровано 29.08.2007 за №5562199 реєстратором Шістнадцятою київською державною нотаріальною конторою; підстава обтяження: постанова, 278/4, 21.08.2007, Відділ державної виконавчої служби Дарницького РУЮ у м. Києві; власник: ОСОБА_1 ) (а.с.8).

Шістнадцята київська державна нотаріальна контора надала суду постанову державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві № 278/4 від 21.08.2007 р., відповідно до якої накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 , а саме на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 із забороною здійснювати відчуження вказаного майна (а.с.32).

З копії постанови державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві № 278/4 від 21.08.2007 р., вбачається, що на примусовому виконанні у ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві перебував виконавчий лист №2-3885, виданий 25.04.2006 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Господар» 7 222,33 грн. (а.с.32).

З листа-відповіді Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) від 31.05.2024 р. вбачається, що перевіркою даних Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, виконавчі документи відносно ОСОБА_1 на виконанні у Відділі не перебувають. Надати більш детальну інформацію не виявляється можливим,оскільки строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця становить три роки. Запропоновано звернутись до суду для зняття арешту (а.с.10).

Позивач надала суду довідку КП «Господар Дарницького району міста Києва» №3 від 11.04.2025 року, відповідно до якої у ОСОБА_1 відсутня заборгованість перед КП «Господар Дарницького району міста Києва» по оплаті житлово-комунальних послуг, за виконавчим листом Дарницького районного суду м. Києва №2-3885 від 25.04.2006 року .

Крім того, позивач надала суду довідку КП «Господар Дарницького району міста Києва», відповідно до якої у ОСОБА_1 відсутня заборгованість перед КП «Господар Дарницького району міста Києва» по оплаті житлово-комунальних послуг, за виконавчим листом Дарницького районного суду м. Києва №2-3472/07 від 05.06.2007 року.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», арешт з майна може бути знятий за рішенням суду.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним.

Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Вказане положення покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).

Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.1,2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Таким чином, виходячи із наведених вище норм міжнародного та вітчизняного законодавства, суд доходить висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття арешту з такого майна.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Будь-яких заперечень по суті позовних вимог Відповідачем суду не надано.

Суд зазначає, що оскільки у позивача відсутня заборгованість за виконавчим листом, виконавчих проваджень стосовно позивача не існує, з моменту накладення арешту пройшов тривалий час, будь-яких майнових претензій з бору стягувача немає, то на даний час не доведено існування будь-яких законних підстав для обмеження позивача у розпорядженні своїм майном, а також не доведено необхідності застосування такого заходу як арешт спірного майна, а відтак суд приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом зняття арешту з майна ОСОБА_2 - 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , накладеного на підставі постанови ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві № 278/4 від 21.08.2007 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст. 316, 319, 321, 328, 391 ЦК, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 265, 268, ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа: Шістнадцята київська державна нотаріальна контора, про зняття арешту з майна - задовольнити.

Зняти арешт з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , накладений на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Дарницького РУЮ у м. Києві № 278/4 від 21.08.2007 року (тип обтяження: арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження: 5562199; зареєстровано 29.08.2007 за №5562199 реєстратором Шістнадцятою київською державною нотаріальною конторою; підстава обтяження: постанова, 278/4, 21.08.2007, Відділ державної виконавчої служби Дарницького РУЮ у м. Києві; власник: ОСОБА_1 ).

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА