ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року м. Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Анапріюк С.П.,

з участю секретаря Куценко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася з цим позовом до Фастівського міськрайонного суду Київської області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.04.2025, вказану справу розподілено судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Анапріюк С.П.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила про те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 1994 року по 2017 рік. Від цього шлюбу сторони мають повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На теперішній час син навчається на першому курсі денної форми здобуття освіти відокремленого структурного підрозділу «Технолого-економічного фахового коледжу Білоцерківського національного аграрного університету». Термін навчання з 01.09.2024 по 29.01.2027 рік.

Позивач разом із сином проживає в орендованій квартирі, син перебуває на її утриманні, у зв`язку з чим весь її дохід витрачається на орендну плату за житло, харчування та першочергові побутові потреби. Позивач зазначає, що її дохід складає 15000,00 грн на місяць, тому вона не має змоги самостійно утримувати сина та забезпечувати йому належний рівень життя, оскільки сину необхідні кошти на проїзд до місця навчання, кошти на проживання, одяг та харчування, підручники тощо.

Зазначає, що відповідач надає матеріальну допомогу на утримання сина, однак суми, які він перераховує, не є фіксованими, а надаються в тому розмірі, в якому відповідач вважає за доцільне, та не є достатніми на утримання сина.

Вказане стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

У судове засідання позивач не з`явилась, про місце, день та час розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву, в якій зазначила про те, що позовні вимоги підтримує повністю та просить розглядати справу без її участі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву, у якій зазначив, що позовні вимоги визнає та проти їх задоволення не заперечує, просить розглядати справу без його участі.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву, в якій зазначив про те, що позовні вимоги підтримує повністю та просить розглядати справу без його участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

В судовому засіданні 08.05.2025 суд перейшов до стадії ухвалення рішення та відклав його ухвалення та проголошення на 19.05.2025 (з урахування вихідних днів та відрядження судді).

Перевіривши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини суд встановив таке.

Позивач та відповідач перебували у шлюбі, який розірваний рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27.12.2017 року у справі №381/4327/17.

Від цього шлюбу сторони мають повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчать відомості свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Згідно з довідкою, виданою відокремленим структурним підрозділом «Технолого-економічного фахового коледжу Білоцерківського національного аграрного університету» від 24.03.2025 № 322, ОСОБА_3 є студентом першого курсу денної форми навчання, за спеціальністю: 181 «Харчові технології», ОПП «Зберігання, консервування та переробка м`яса», термін навчання з 01.09.2024 по 29.01.2027. Навчається за кошти державного бюджету.

Відповідно до довідки з місця проживання незареєстрованої особи, виданої об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Інтер-14» від 28.03.2025, ОСОБА_1 разом зі своїм сином ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_1 без реєстрації.

Нормативно-правове обґрунтування.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст. 12ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 198 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно зі ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно зі ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей державних чи приватних органів, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними і законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Висновки суду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків.

Суд встановив, що правовідносини у цій справі виникли у зв`язку з захистом позивачкою прав свого повнолітнього сина, який продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги для забезпечення належного рівня життя.

Це право позивач просить суд захистити у спосіб стягнення з батька (відповідача у справі) аліментів на утримання повнолітнього сина до закінчення дитиною навчання, але не більше, ніж до досягнення 23 річного віку.

Вирішуючи спір у цій справі суд враховує таке.

Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу).

Пленум Верховного Суду України у Постанові «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3 роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постановах від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц.

Суд бере до уваги, що стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчання, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Приписи Сімейного кодексу України регулюють ці правовідносини з урахуванням принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до чинного законодавства, надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє батьків, незалежно від того, з ким із них проживає їхній син (дочка).

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

У цій справі суд на підставі наявних у матеріалах справи належних доказів встановив, що син сторін у справі досяг віку, який перевищує 18, але є нижчим 23 років; продовжує навчання; має у зв`язку з цим потребу у матеріальній допомозі; батько має можливість надавати таку допомогу.

При визначенні розміру аліментів як матеріальної допомоги з боку батька, якої потребує повнолітній син сторін у справі на період навчання, суд враховує фактичні обставини справи в контексті приписів ст. 182 Сімейного кодексу України та бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, встановлений законом розмір прожиткового мінімуму для відповідної демографічної групи населення станом на день ухвалення судом рішення.

Також суд враховує зазначені у позовній заяві та доведені обставини щодо потреби дитини у матеріальній допомозі з боку батька; розмір витрат, пов`язаних з навчанням; а також неможливість повнолітнього сина відповідача самостійно забезпечувати себе на належному матеріальному рівні під час навчання; наявність у відповідача як працездатної особи можливості надавати таку допомогу, а також визнання відповідачем позову.

З огляду на вказане суд у цій справі встановив, що повнолітній син сторін, який не досяг 23 річного віку, потребує у зв`язку з навчанням, а відповідач має можливість надавати йому матеріальну допомогу.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на період навчання сина в розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення сином 23 річного віку, що, на переконання суду, сприятиме захисту прав та інтересів дитини сторін у справі на забезпечення належного та необхідного рівня життя, не порушує права чи інтереси відповідача та інших осіб, не суперечить закону.

Вирішуючи питання, щодо дати початку стягнення аліментів, суд відзначає, що відповідно до приписів ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у цій справі у межах суми платежу за один місяць.

Розподіл судових витрат.

На підставі п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За звернення до суду з цим позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

З урахуванням результату вирішення цієї справи з відповідача підлягає стягненню судовий збір у дохід держави у розмірі 1211,20 гривень.

Керуючись ст. 259, 263- 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 04 квітня 2025 року (дати звернення до суду) до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення ОСОБА_3 23 річного віку.

Допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів у цій справі в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення складене 19.05.2025.

Суддя Сніжана АНАПРІЮК

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Третя особа: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .