ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/2431/21 Номер провадження 22-ц/814/104/25Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д.Д. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючий суддя: Триголов В.М.

Судді: Дорош А.І., Лобов О.А.

Секретар: Грицак А.Я.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою Державної іпотечної установи на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 25 жовтня 2023 року по сроаві за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором ,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 29.06.2005 між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір за умовами якого відповідач отримав 14700 дол.США під 11% річних. Для забезпечення виконання зобов`язання між АТ «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір поруки. 11.02.2015 між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та Державною іпотечною установою було укладено Договір про відступлення прав вимоги, на підставі якого Державна іпотечна установа набула статусу нового кредитора. Станом на 20.01.2021 заборгованість за Кредитним договором становить 230 353,95 грн.

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 25 жовтня 2023 року відмовлено у задоволенні позову Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В апеляційному порядку рішення оскаржив позивач. Скарга мотивована тим, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права .

Апелянт вказує, що відповідачам було відомо про заміну кредитора у зобов`язанні , оскільки вони здійснювали оплату за кредитним договором.

Скаржник зазначає, що у зв`язку зі зміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю , змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Окрім того, документи про перехід права за зобов`язанням до Державної іпотечної установи наявні в матеріалах справи.

Позивач вказує, що набув усі права за кредитним договором та Договором поруки, що належали первісному кредитору , зокрема й право нарахування процентів за користування кредитом.

Зважаючи на вказане, Державна іпотечна установа просить скасувати рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 25 жовтня 2023 року та ухвалити нове про задовлення позовних вимог .

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що 29.06.2005 між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №5/PVN 2-06-05 за умовами якого банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпечуваності, поворотності, строковості, платності Кредитні ресурси в сумі 14700 дол.США з оплатою по процентній ставці 11 % річних.

01.12.2011 між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір поруки №5/PVN 2-05-Р1 за умовами якого поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за Кредитним договором №5/PVN 2-06-05 від 29.06.2005, укладеним між Кредитором та Боржником, відповідно до якого Боржникові наданий кредит у розмірі 14700 дол.США строком до 29.06.2020, залишок по якому на 01.12.2011 складає 11078 дол.США.

11.02.2015 між Державною іпотечною установою та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір відступлення прав вимоги №17/4-В за умовами якого первісний кредитор відступає, а Новий кредитор набуває всі права вимоги за договорами, вказаними у додатках до цього Договору.

Копія додатку №1 до договору відступлення прав вимоги №17/4-В від 11.02.2015 підтверджує перехід до Державної іпотечної установи права вимоги за договором №5/PVN 2-06-05 від 29.06.2005 та договорами поруки, в тому числі і №5/PVN 2-05-Р1.

02.06.2021 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 попереднє прізвище ОСОБА_5 надіслали на адресу позивача заяву про проведення реструктуризації заборгованості відповідно до ЗУ «Про споживче кредитування».

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Судом першої інстанції при розгляді справі вірно було звернуто увагу на надання відповідачами Державній іпотечній установі заяви про реструктуризацію боргу , та не здійснення відповідної реструктуризації позивачем.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про споживче кредитування», передбачено, що метою цього Закону є захист прав та законних інтересів споживачів і кредитодавців, створення належного конкурентного середовища на ринках фінансових послуг та підвищення довіри до нього, забезпечення сприятливих умов для розвитку економіки України, гармонізація законодавства України із законодавством Європейського Союзу та міжнародними стандартами.

Стаття 3 Закону України «Про споживче кредитування» визначає, що цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті.

13 квітня 2021 року Верховною Радою України прийнято Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» № 1381-IX, який набрав законної сили 23 квітня 2021 року (далі - Закон № 1381-IX).

Цим законом внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування», а саме Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 7 згідно із Законом від 13 квітня 2021 року № 1381-IX.

Відповідно до підпунктів 1-2 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» обов`язковій реструктуризації підлягають зобов`язання, передбачені договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті (далі у цьому пункті - договір), у разі: наявності станом на день набрання чинності цим пунктом будь-якого непогашеного грошового зобов`язання (простроченого грошового зобов`язання та/або грошового зобов`язання, строк сплати якого не закінчився) перед кредитором, крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя (заставодавця) у зв`язку з виконанням ним зобов`язань позичальника; відсутності станом на 01 січня 2014 року простроченої заборгованості, яку згідно з договором позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше 01 січня 2014 року (крім простроченої заборгованості із сплати неустойки та інших платежів, нарахованих у зв`язку із простроченням позичальником платежів, та/або будь-якої заборгованості, строк сплати якої відповідно до договору спливає після 01 січня 2014 року, але яку кредитор вимагав повернути достроково (у строк до 01 січня 2014 року) у зв`язку з простроченням позичальником платежів), або якщо зазначену прострочену заборгованість погашено до дня проведення реструктуризації; виконання зобов`язань за договором забезпечено предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку» у вигляді майна, віднесеного до об`єктів житлового фонду (далі - житлове нерухоме майно), або об`єкта незавершеного житлового будівництва, або майнових прав на нього, або садового будинку, або земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а загальна площа такого нерухомого майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує для квартири 140 квадратних метрів, для житлового будинку - 250 квадратних метрів, для садового будинку - 250 квадратних метрів, для земельної ділянки - площі, визначеної пунктом «г» частини першої статті 121 Земельного кодексу України.

Відповідно до підпункту 3 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» реструктуризація зобов`язань, передбачених договором, здійснюється за заявою, що подається кредитору позичальником (особою, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представником (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) особисто або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим пунктом.

Відтак , посилання позивача на закінчення терміну дії кредитного договору, як підставу відмови у реструктуризації не заслуговують на увагу, оскільки відповідач обмежений у періоді подання відповідної заяви пп.3 п.7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування». З матеріалів справи встановлено , що заяву відповідачами подано 02 червня 2021 року , та отримано Державною іпотечною установою 07.06.2021 , тобто протягом трьох місяців із дня набрання чинності пунктом про обов`язкову реструктуризацію , як це передбачено законодавством.

Щодо посилань позивача на ненадання йому відомостей про відсутність простроченої заборгованості станом на 01.01.2014 , як підставу для відмови у реструктуризації та обґрунтовану підставу для звернення із позовом, колегія суддів зважає на слідуюче.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, передбачено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

З обставин справи відомо, що кредит надавався відповідачу шляхом зарахування коштів на рахунок позичальника. 11 лютого 2015 року між АТ «Банк «Фінанси та Кредит»(первісний кредитор) та Державною іпотечною установою було укладено Договір про відступлення права вимоги №17/4-В згідно якого позивач набув права вимоги до відповідачів .

Згідно листа АТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 23.11.2015 направленого Державній іпотечній установі , первісний кредитор надав новому кредитору довідку про залишки заборгованості по іпотечним кредитам , зокрема і про залишок по кредиту ОСОБА_1 .

Згідно п.6.1 Кредитного договору укладеного між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, Позичальник сплачує Банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожен день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення Позичальником строків платежів , передбачених п.3.2, 3.4., 4.3., 4.4., 4.6., 4.7., 4.8. цього Договору , а також будь-яких інших строків платежів, передбачених цим Договором. Сплата пені не звільняє Позичальника від зобов`язання сплатити проценти за весь час фактичного користування Кредитними ресурсами.

Відповідно до довідки про залишки по іпотечним кредитам наданої АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Державній іпотечній установі, щодо заборгованості ОСОБА_1 , відповідач мав залишок із невиконаного основного зобов`язання у валюті кредиту - 7 263, 12 дол.США. Згідно Розрахунку заборгованості за кредитним договором №5/PVN 2-06-05 від 29.06.2005 Державної іпотечної установи від 21 січня 2021 року , ОСОБА_1 має заборгованість , що складається з суми основного боргу 157 421, 88 грн, прострочених відсотків за користування кредитом 69 044,40 грн, 3% річних за безпідставне користування кредитними коштами 3 3887, 67 грн. Вказані докази не містять відомостей про наявність у ОСОБА_1 простроченої заборгованості , яку згідно з договором позичальник мав сплатити до 01.01.2014.

Як вірно зазначено судом першої інстанції Державна іпотечна установа при зверненні із позовом не надала первинних документів з інформацією про історію здійснення платежів ОСОБА_1 відповідно до договору №5/PVN 2-06-05 від 29.06.2005 , які б мали бути надані новому кредитору згідно договору про відступлення права вимоги №17/4-В, що у свою чергу позбавляє суд встановити дійсний розмір заборгованості .

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог є законними і обгрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦІК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державної іпотечної установи залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 25 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В. М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов