Постанова

Іменем України

13 березня 2025 року

м. Київ

Справа № 201/11664/23

Провадження № 61-18107св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - головуючого судді Крата В. І., судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув у порядку письмового провадження справу,

учасниками якої є

позивач - ОСОБА_1 (далі - позивач), інтереси якого представляє адвокат Ялова Юлія Олександрівна (далі - адвокат позивача),

відповідач- ОСОБА_2 (далі - відповідач), інтереси якого представляє адвокат Гейко Валерій Іванович (далі - адвокат відповідача),

третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік Ірина Леонідівна (далі - приватний нотаріус),

про визнання протиправними дій державного реєстратора, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, скасування такої реєстрації, припинення відповідного права

за касаційною скаргою відповідача на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2024 року, ухвалене суддею Антонюком О. А., та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 серпня 2024 року, постановлену колегією суддів у складі Никифоряка Л. П., Гапонова А. В., Новікової Г. В.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

(1) Вступ

1. Позивач позичив у відповідача гроші. Повернення позики позивач забезпечив переданням його квартири в іпотеку. Через неналежне виконання умов договору позики відповідач як іпотекодержатель звернув стягнення на квартиру, зареєструвавши за собою право власності на неї. Позивач вважав, що таке звернення відбулося з порушенням визначеного законом порядку. Тому звернувся до суду та просив визнати протиправними дії приватного нотаріуса, скасувати його рішення про державну реєстрацію права власності відповідача на квартиру, скасувати державну реєстрацію цього права та припинити останнє.

2. Суди першої й апеляційної інстанцій вважали позов обґрунтованим. Виснували, що відповідач належно не повідомив позивача як іпотекодавця про вимогу стосовно дострокового погашення заборгованості та звернення стягнення на майно, а також не надав приватному нотаріусу довідку про суму боргу за основним зобов`язанням позивача. Звернули увагу на те, що на час звернення стягнення на квартиру дія норм про можливість такого звернення через перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя була зупинена.

3. Відповідач із висновками судів попередніх інстанцій не погодився. У касаційній скарзі стверджував, зокрема, що іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання якщо іпотекодавець фактично отримав зазначену вимогу або мав її отримати, але не зробив це внаслідок власної недбалості чи ухилення від отримання.

4. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду мав відповісти на такі питання: (1) яким є належний спосіб захисту прав іпотекодавця після позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття іпотекодержателем права власності, якщо останній це майно надалі не відчужив; (2) чи є належним згідно з умовами договору іпотеки повідомлення іпотекодавця про порушення основного зобов`язання та звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотекодержатель неодноразово надсилав це повідомлення на адресу іпотекодавця, а відділення поштового зв`язку повертало кореспонденцію за закінченням встановленого терміну зберігання.

5. Вирішив, що належним способом захисту за обставин цієї справи є лише вимога про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Однак підстав для задоволення цієї вимоги немає, оскільки згідно з умовами договору іпотеки іпотекодержатель належно повідомив іпотекодавця про порушення основного зобов`язання та звернення стягнення на предмет іпотеки.

(2) Зміст позовної заяви

6. У вересні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправними дії державного реєстратора - приватного нотаріуса - з державної реєстрації 1 вересня 2023 року права власності відповідача на квартиру АДРЕСА_1 (далі - квартира);

- скасувати рішення приватного нотаріуса від 1 вересня 2023 року № 69148243 про державну реєстрацію права власності відповідача на квартиру (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101);

- скасувати державну реєстрацію права власності відповідача на квартиру (запис № 51604241) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

- припинити право власності відповідача на квартиру.

7. Обґрунтував вимоги так:

7.1. 2 липня 2021 року відповідач уклав із позивачем договір позики, за яким позивач отримав 37 200,00 доларів США, що еквівалентно 1 018 688,00 грн, строком на 6 місяців - до 2 січня 2022 року (далі - договір позики).

7.2. 2 липня 2021 року сторони уклали договір іпотеки (далі - договір іпотеки), згідно з яким позивач передав у заставу відповідачеві квартиру.

7.3. 15 вересня 2021 року сторони уклали договір про внесення змін і доповнень до договору позики, згідно з яким позивач зобов`язався повернути 49 900,00 доларів США до 2 червня 2022 року включно. Того ж дня сторони внесли відповідні зміни до договору іпотеки.

7.4. 9 грудня 2021 року сторони уклали договір про внесення змін і доповнень до договору позики, згідно з яким позивач зобов`язався повернути 62 700,00 доларів США до 2 червня 2022 року включно. Того ж дня сторони внесли відповідні зміни до договору іпотеки.

7.5. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 347554480 від 21 вересня 2023 року приватний нотаріус 1 вересня 2023 року прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 69148243 від 5 вересня 2023 року про реєстрацію права власності на квартиру за відповідачем як іпотекодержателем.

7.6. Приватний нотаріус порушив порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачений статтею 35 Закону України «Про іпотеку» та пунктом 9 договору іпотеки, оскільки відповідач належно не повідомив позивача як іпотекодавця про дострокове погашення заборгованості та звернення стягнення на квартиру. Немає доказів отримання позивачем відповідної вимоги відповідача. Поштове відправлення, надіслане позивачеві 4 липня 2023 року, не було вручене та повернулося відправнику за закінченням строку зберігання.

7.7. Із порушенням пункту 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок № 1127), відповідач не надав приватному нотаріусу, крім письмової вимоги про усунення порушень, довідку про суму боргу позивача за основним зобов`язанням.

7.8. На час звернення стягнення на предмет іпотеки дія статті 37 Закону України «Про іпотеку» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття іпотекодержателем права власності на майно була зупинена згідно з розділом 6 «Прикінцевих положень» цього закону. Тому відповідач не мав права звертати стягнення на кватиру у вказаний спосіб.

(3) Зміст судових рішень суду першої інстанції

8. 28 вересня 2023 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська постановив ухвалу, згідно з якою задовольнив заяву позивача про забезпечення позову: заборонив до набрання рішенням суду законної сили власнику майна та будь-яким особам, у тому числі приватним і державним нотаріусам, суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, товарним біржам вчиняти будь-які дії щодо відчуження, у тому числі шляхом укладення договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передання в оренду, суборенду, позику чи позичку тощо, а також будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав (зокрема, внесення змін і скасування), щодо квартири загальною площею 65,4 кв. м і житловою - 38,6 кв. м; заборонив відповідачу, а також будь-яким іншим особам, які діють у його інтересах або за його дорученням, до набрання законної сили судовим рішенням вчиняти будь-які дії, спрямовані на вселення та користування квартирою.

9. 24 квітня 2024 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська ухвалив рішення, згідно з яким позов задовольнив, а також стягнув із відповідача на користь позивача 4 831,20 грн судового збору. Мотивував так:

9.1. На момент звернення стягнення на предмет іпотеки дія статті 37 Закону України «Про іпотеку» була зупинена. Тому відповідач не мав права звернути стягнення на квартиру, а рішення про державну реєстрацію права власності на неї за відповідачем є неправомірним.

9.2. У довідці про суму боргу за основним зобов`язанням відповідач зазначив 55 800,00 доларів США без суми у гривнях за офіційним курсом долара США. З тієї довідки неможливо встановити співмірність боргових зобов`язань із предметом іпотеки. До звернення стягнення на нього позивач у грудні 2021 року погасив частину боргу, яку не врахував приватний нотаріус під час реєстрації права власності на квартиру за відповідачем.

9.3. Позивач не отримав письмову вимогу про усунення порушення основного зобов`язання у порядку, передбаченому Законом України «Про іпотеку». Позивача не знав про наміри фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 провести незалежну оцінку квартири. Тому позивач не міг висловити заперечення щодо порушення цим підприємцем законодавства під час оцінки, зафіксованої у висновку про вартість предмета іпотеки від 31 серпня 2023 року. Ця оцінка зумовила заниження вартості квартири.

10. 27 серпня 2024 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська постановив ухвалу, згідно з якою задовольнив заяву позивача та скасував заходи забезпечення позову, вжиті згідно з ухвалою цього суду від 28 вересня 2023 року.

(4) Зміст постанов апеляційного суду

11. 5 грудня 2023 року Дніпровський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою залишив без змін ухвалу суду першої інстанції від 28 вересня 2023 року про забезпечення позову.

12. 13 серпня 2024 року Дніпровський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою апеляційну скаргу відповідача на рішення суду першої інстанції від 24 квітня 2024 року залишив без задоволення, а це рішення - без змін. Мотивував так:

12.1. Згідно з пунктом 9.1.17 договору іпотеки достатнім доказом дати одержання іпотекодавцем/позичальником письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушень та/або умов договору є дата повернення поштової кореспонденції нотаріусу у випадку невручення іпотекодавцю/позичальнику через відмову адресата від одержання відправлення або після закінчення терміну зберігання кореспонденції, або у разі відсутності іпотекодавця/позичальника за адресою, вказаною у преамбулі цього договору. Тому приватний нотаріус мав надіслати позивачеві письмову вимогу про усунення порушень та умов договору, а у разі її невручення повернута на адресу нотаріуса поштова кореспонденція була б достатнім доказом одержання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушень та умов договору. Проте у матеріалах справи немає доказу дати одержання іпотекодавцем/позичальником письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушень та/або умов цього договору в розумінні пункту 9.1.17 договору іпотеки.

12.2. З довідки відповідача про суму боргу за основним зобов`язанням неможливо встановити співмірність боргових зобов`язань із предметом іпотеки.

12.3. Відповідач усупереч частині другій статті 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України» не забезпечив суб`єкту оціночної діяльності доступ до квартири. Через це суб`єкт оціночної діяльності не виконав вимоги частин першої ста шостої статті 9 цього Закону та порушив вимоги пунктів 50, 51, 56 Національного стандарту № 1, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440.

(5) Провадження у суді касаційної інстанції

13. 19 грудня 2023 року адвокат відповідача сформував у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 38347/0/220-23 від 20 грудня 2023 року), в якій просив скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 5 грудня 2023 року щодо забезпечення позову й ухвалити нове рішення, згідно з яким повернути заяву про забезпечення позову позивачеві.

14. 16 лютого 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу про поновлення строку на касаційне оскарження зазначених судових рішень щодо забезпечення позову, відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою відповідача на ці рішення на підставах, визначених останнім абзацом частини другої статті 389 ЦПК України, та про витребування справи із суду першої інстанції.

15. 26 травня 2024 року адвокат позивача сформувала у системі «Електронний суд» відзив на зазначену касаційну скаргу (вх. № 18155/0/220-24 від 27 травня 2024 року). Просила залишити без змін ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 5 грудня 2023 року.

16. 26 серпня 2024 року адвокат відповідача сформував у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 27982/0/220-24 від 26 серпня 2024 року), у якій просив скасувати судові рішення від 24 квітня та від 13 серпня 2024 року щодо суті спору й ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову.

17. 27 серпня 2024 року адвокат позивача отримала цю касаційну скаргу відповідача у системі «Електронний суд».

18. 28 січня 2025 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою відповідача на судові рішення щодо суті спору.

19. 4 березня 2025 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою закрив касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2023 року за заявою позивача про забезпечення позову та постанову Дніпровського апеляційного суду від 5 грудня 2023 року, а також призначив справу щодо суті спору до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

20. Відповідач мотивував касаційну скаргу так:

20.1. Апеляційний суд не врахував висновки, сформульовані у постановах:

(1) Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2024 року у справі № 379/818/22, щодо необхідності оцінки доказів у сукупності та кожного окремо, наведення відповідних мотивів прийняття чи відхилення доказів;

(2) Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14 вересня 2021 року у справі № 910/14452/20, від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 4 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц, про необхідність застосування стандартів доказування, принципу змагальності;

(3) Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2022 року у справі № 308/8837/17, від 19 січня 2022 року у справі № 346/4152/20, від 22 березня 2023 року у справі № 592/12956/21, про законність й обґрунтованість судового рішення;

(4) Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 7 лютого 2018 року у справі № 910/5444/17, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 7 грудня 2023 року у справі № 205/8555/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року у справі № 621/2155/20, про те, що у мотивувальній частині судового рішення зазначаються, зокрема, мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу учасника справи, крім випадку, якщо аргумент очевидно не стосується предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; висновки апеляційного суду не повинні бути взаємовиключними, оскільки це перешкодить суду касаційної інстанції визначитись із тим, яким є висновок апеляційного суд щодо правовідносин сторін і норм права, які слід застосувати;

(5) Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 травня 2023 року у справі № 405/1117/20 та Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22 грудня 2022 року у справі № 910/2116/21, про необхідність урахування принципу процесуальної рівності сторін;

(6) Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 лютого 2023 року у справі № 461/3526/22, від 19 жовтня 2022 року у справі № 398/1739/15, від 14 грудня 2022 року у справі № 757/38949/16-ц, від 9 січня 2023 року у справі № 752/9590/16, від 14 квітня 2022 року у справі № 308/9708/19, щодо права на доступ до правосуддя та на справедливий суд;

(7) Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 травня 2022 року у справі № 756/15123/18, про те, що належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, вказану в договорі або додатково повідомлену відповідно до умов договору; презумпцію належного повідомлення іпотекодавця про необхідність усунення порушень основного зобов`язання можна спростувати належними та допустимими доказами в загальному порядку;

(8) Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 серпня 2021 року у справі № 715/1788/19, від 22 березня 2023 року у справі № 509/5080/18, від 5 квітня 2023 року у справі № 523/17429/20, про те, що належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу усунути порушення також слід вважати повідомлення, надіслане належним чином, проте неотримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання; метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця й інших осіб є доведення до їхнього відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання; іпотекодержатель набуває право так звернути стягнення лише за належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично її отримав або мав це зробити, але не зробив унаслідок власної недбалості чи ухилення від отримання;

(9) Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року у справі № 613/1436/17, від 25 липня 2024 року у справі № 500/6150/14, від 8 вересня 2021 року у справі № 727/898/19, від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17, від 29 вересня 2022 року у справі № 824/293/21, від 25 липня 2024 року у справі № 500/6150/14, Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 5 грудня 2022 року у справі № 753/8945/19, про особливості застосування статей 203 і 213 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) щодо змісту договору та його тлумачення;

(10) Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 липня 2021 року у справі № 718/917/20, від 16 серпня 2023 року у справі № 757/22438/19, про застосування положень пункту 61 Порядку № 1127 і статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» під час розгляду питання про дотримання процедури відправлення боржнику вимоги про усунення порушення;

(11) Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 914/881/17, про те, що звіт про оцінку майна не створює жодних юридичних наслідків для учасників правовідносин, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності висновки та дії;

(12) Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 306/1224/16-ц, від 20 березня 2019 року у справі № 306/2053/16-ц, щодо необхідності подання державному реєстратору експертної оцінки предмета іпотеки для державної реєстрації права власності на цей предмет за іпотекодержателем;

(13) Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 3 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц, про те, що за неможливості встановлення дійсної (ринкової) вартості об`єкта нерухомості, слід визначати ринкову вартість подібного за якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.

20.2. Апеляційний суд не врахував, що позивач не довів належними доказами його вимоги, та помилково витлумачив на користь позивача зміст пункту 9.1.17 договору іпотеки (щодо порядку відправлення / отримання письмової вимоги про усунення порушення). Презумпція належного повідомлення позивача як іпотекодавця про необхідність усунення порушень основного зобов`язання в загальному порядку не спростована. Відповідач неодноразово надсилав позивачеві вимоги про усунення порушення, які повернені за «закінченням терміну зберігання». За змістом договору іпотеки ці вимоги вважаються одержаними позивачем (іпотекодавцем/позичальником); датами їхнього одержання є дати повернення поштової кореспонденції відправнику-відповідачу як іпотекодержателю. Очевидним є ухилення позивача від отримання вимог про усунення порушення.

20.3. Безпідставним є висновок апеляційного суду про те, що у довідці сума боргу вказана у доларах США, а не у гривнях, що унеможливило встановлення співмірності боргових зобов`язань із предметом іпотеки. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (статті 192, 524 ЦК України).

20.4. Апеляційний суд помилково виснував, що, оцінюючи предмет іпотеки, суб`єкт оціночної діяльності допустив порушення, бо не оглянув об`єкт за місцем його розташування. Цей суд не навів норм, згідно з якими оцінювання іпотечного майна має відбуватися з обов`язковим повідомленням іпотекодавця та за обов`язкового фактичного огляду цього майна. Не врахував, що за відсутності позивача в Україні станом на 31 серпня 2023 року (день складення звіту про оцінку) оглянути квартиру було неможливо. Позивач не надав доказів на спростування вартості предмета іпотеки, визначеної у звіті про оцінку, який надав відповідач.

(2) Позиції інших учасників справи

21. Позивач і приватний нотаріус не подали відзиви на касаційну скаргу відповідача на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 серпня 2024 року щодо суті спору.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

(1) Межі розгляду справи у суді касаційної інстанції

22. 16 лютого 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 5 грудня 2023 року щодо забезпечення позову з підстав, визначених останнім абзацом частини другої статті 389 ЦПК України. А 4 березня 2025 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду закрив касаційне провадження за цією скаргою.

23. 28 січня 2025 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 серпня 2024 року щодо суті спору з підстав, визначених у пунктах 1 і 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

24. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

25. З огляду на вказаний припис Верховний Суд за загальним правилом переглядає оскаржені судові рішення у межах тих доводів і вимог касаційної скарги, які стали підставами для відкриття касаційного провадження. Оскільки Верховний Суд закрив касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача на судові рішення щодо забезпечення позову, то розглядає виключно доводи та вимоги іншої касаційної скарги відповідача - на судові рішення щодо суті спору.

(2) Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанцій

(2.1) Яким є належний спосіб захисту прав іпотекодавця після позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття іпотекодержателем права власності, якщо останній це майно надалі не відчужив?

26. Позивач (іпотекодавець) звернувся з позовом до відповідача (іпотекодержателя) про захист прав на квартиру, вважаючи, що останній звернув стягнення на неї з порушенням встановленого законодавством порядку. Просив визнати протиправними дії приватного нотаріуса, скасувати його рішення про державну реєстрацію права власності відповідача на квартиру, скасувати державну реєстрацію цього права та припинити останнє.

27. Суд першої інстанції вимоги задовольнив. Апеляційний суд із цим рішенням погодився. Аргументували, зокрема, тим, що відповідач належно не повідомив позивача про дострокове погашення заборгованості та звернення стягнення на майно, а також не надав реєстратору довідку про суму боргу за основним зобов`язанням.

28. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду звертає увагу на те, що не всі заявлені позивачем вимоги є належними.

29. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 ЦК України).

30. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

31. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (речення перше частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

32. Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки (речення перше частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

33. Рішення про реєстрацію права власності (спеціального майнового права) іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді (частина четверта статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

34. Якщо правовідносини сторін щодо спірного нерухомого майна мають договірний характер, і таке майно не було відчужене третім особам, вимогу про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на нерухоме майно суди не можуть розцінити як неналежний спосіб захисту. Задоволення такого позову зумовлює внесення державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про речове право позивача на спірне нерухоме майно. Це відновлює становище, яке існувало до прийняття державним реєстратором оскарженого рішення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20) (пункт 115)).

35. Суди попередніх інстанцій встановили, 1 вересня 2023 року приватний нотаріус прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 69148243 від 5 вересня 2023 року про реєстрацію права власності на квартиру за відповідачем як іпотекодержателем. Того ж місяця позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.

36. З огляду вказане та з урахуванням висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованого у постанові від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20) (пункт 115), колегія суддів вважає, що заявлені позивачем вимоги визнати протиправними дії приватного нотаріуса, скасувати державну реєстрацію права власності відповідача на квартиру та припинити це право є неналежними способами захисту.Тому висновки судів першої й апеляційної інстанцій про задоволення вказаних вимог є помилковими.

37. Єдиним належним і ефективним способом захисту прав позивача, який він обрав є вимога скасувати рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності відповідача на квартиру. Однак, з`ясовуючи наявність підстав для задоволення цієї вимоги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду має відповісти на ще одне питання.

(2.2) Чи є належним згідно з умовами договору іпотеки повідомлення іпотекодавця про порушення основного зобов`язання та звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотекодержатель неодноразово надсилав це повідомлення на адресу іпотекодавця, а відділення поштового зв`язку повертало кореспонденцію за закінченням встановленого терміну зберігання?

38. Відповідач у касаційній скарзі стверджував, зокрема, що він належно повідомив позивача про можливе звернення стягнення на квартиру у випадку невиконання умов договору позики, тобто у встановленому порядку надсилав позивачу вимогу про виконання основного зобов`язання, однак позивач її не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від отримання.

39. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду частково погоджується з доводами відповідача та вважає, що суди помилково не звернули увагу на належне виконання відповідачем умов договору іпотеки щодо надсилання позивачеві вимоги про виконання основного зобов`язання та щодо отримання цієї вимоги.

40. У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (частина перша статті 35 Закону України «Про іпотеку»).

41. Договір є універсальним регулятором приватних відносин. Він має забезпечити належне їхнє регулювання та бути спрямованим на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. За допомогою такого регулятора його сторони можуть визначати порядок застосування у їхніх відносинах юридично значимих повідомлень, зокрема порядок надсилання, визначення дати отримання (див., зокрема, постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 травня 2022 року справі № 756/15123/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2024 року в справі № 199/4586/21).

42. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). З урахуванням принципу тлумачення договору на користь його дійсності (favor contractus) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності такого правочину суд має тлумачити на користь дійсності, чинності та виконуваності договору (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 5 грудня 2022 року у справі № 753/8945/19).

43. Суди першої й апеляційної інстанцій встановили такі обставини:

43.1. Відповідач як позикодавець і позивач як позичальник 2 липня 2021 року уклали договір позики, згідно з яким із урахуванням внесених змін від 9 грудня 2021 року позивач отримав 62 700,00 доларів США строком до 2 червня 2022 року включно.

43.2. 2 липня 2021 року сторони уклали також договір іпотеки, згідно з яким позивач передав квартиру в іпотеку відповідачеві. 9 грудня 2021 року внесли до цього договору останні зміни.

43.3. У договорі іпотеки сторони, зокрема, погодили, що іпотекодержатель може у позасудовому порядку достроково звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації за ним права власності на предмет іпотеки (пункт 11.3.2).

43.4. Сторони погодили, що письмова вимога іпотекодержателя про усунення порушень та/або умов цього договору вважається надісланою іпотекодавцю/позичальнику, якщо вона надіслана (передана) нотаріусом та/або самостійно іпотекодержателем/позикодавцем через будь-які підприємства (оператори) поштового зв`язку та/або будь-якого суб`єкта підприємницької діяльності, який в установленому порядку має право здійснювати вид економічної діяльності за кодом КВЕД 53.20 «Інша поштова та кур`єрська діяльність» зі зворотним повідомленням або особисто адресату під розписку. Адреса для листування: АДРЕСА_2 (пункт 9.1.15 договору іпотеки).

43.5. Сторони домовились, що необхідним і достатнім доказом надсилання іпотекодавцю/позичальнику письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушень та/або умов цього договору є поштова квитанція, касовий фіскальний та/або товарний чек, оператора поштового зв`язку чи іншого суб`єкта господарювання про прийняття від надсилаючої сторони поштового відправлення на адресу іпотекодавця/позичальника, зазначену в преамбулі цього договору (пункт 9.1.16 договору іпотеки).

43.6. Сторони домовились, що достатнім доказом дати одержання іпотекодавцем/позичальником письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушень та/або умов цього договору вважається одна з дат, а саме: дата вказана на повідомленні про вручення кореспонденції за адресою іпотекодавця/позичальника, зазначеною у цьому договорі; дата, вказана особисто власноруч іпотекодавцем/позичальником на письмовій вимозі іпотекодержателя про усунення порушень та/або умов цього договору; дата повернення поштової кореспонденції нотаріусу у разі невручення іпотекодавцю/позичальнику у разі відмови адресата в одержанні відправлення, або після закінчення терміну зберігання такої кореспонденції, або у разі відсутності іпотекодавця/позичальника за адресою, вказаною у преамбулі цього договору (пункт 9.1.17 договору іпотеки).

43.7. 4 липня 2023 року відповідач надіслав позивачу на адресу, вказану у пункті 9.1.15 договору іпотеки, повідомлення про порушення основного зобов`язання (вимогу про усунення порушення). Згідно з трекінгом відстеження поштового відправлення на вебсайті «Укрпошта» відповідне поштове відправлення не було вручене адресату під час доставки та повернулося відправнику за закінченням встановленого терміну зберігання.

43.8. 1 вересня 2023 року приватний нотаріус прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 69148243 від 5 вересня 2023 року про реєстрацію права власності на квартиру за відповідачем як іпотекодержателем.

44. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду погоджується з доводами відповідача у касаційній скарзі про те, що суди першої й апеляційної інстанцій не врахували висновок Великої Палати Верховного Суду, сформульований у постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17. Згідно з цим висновком належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору (пункт 54 постанови); а належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також слід вважати також таке повідомлення, яке було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання (пункт 55 постанови).

45. Суди першої й апеляційної інстанцій встановили, що іпотекодержатель мав надіслати письмову вимогу про усунення порушень умов договору іпотеки на адресу для листування: АДРЕСА_2 . У пункті 9.1.17 договору іпотеки сторони домовилися, що достатнім доказом дати одержання іпотекодавцем (позичальником) письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушень умов договору є дата повернення поштової кореспонденції після закінчення терміну її зберігання.

46. Характеризуючи добросовісність поведінки сторін (совісність виконання ними договірного зобов`язання), суд зауважує, що відповідач надсилав вказану вимогу неодноразово:

- 17 жовтня 2022 року - поштове відправлення 890 відділення поштового зв`язку повернуло 10 листопада 2022 року за закінченням встановленого терміну зберігання (т. 1, а. с. 69 (зворотна сторона аркуша), 72-74);

- 10 листопада 2022 року - поштове відправлення 616 відділення поштового зв`язку повернуло 7 грудня 2022 року за закінченням встановленого терміну зберігання (т. 1, а. с. 69 (лицева сторона аркуша), 70-71);

- 4 липня 2023 року - поштове відправлення 700 відділення поштового зв`язку повернуло 24 липня 2023 року за закінченням встановленого терміну зберігання (т. 1, а. с. 75, 78 (зворотна сторона аркуша), 79-80);

- 8 серпня 2023 року - поштове відправлення 288 відділення поштового зв`язку повернуло 28 серпня 2023 року за закінченням встановленого терміну зберігання (т. 1, а. с. 76-77).

47. Верховний Суд не погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що пункт 9.1.17 договору іпотеки в цілому стосується надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушень умов договору позики лише приватним нотаріусом. За змістом цього пункту договору достатнім доказом дати одержання іпотекодавцем/позичальником письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушень та/або умов договору є, зокрема, дата повернення поштової кореспонденції нотаріусу у разі невручення іпотекодавцю/позичальнику у разі відмови адресата в одержанні відправлення. Тоді як після закінчення терміну зберігання такої кореспонденції або у разі відсутності іпотекодавця/позичальника за адресою, вказаною у преамбулі договору іпотеки є датою повернення поштової кореспонденції незалежно від того, чи відправником був нотаріус. Вказане відповідає змісту пункту 9.1.15 цього договору, згідно з яким письмову вимогу іпотекодержателя про усунення порушень та/або умов договору може надіслати іпотекодавцю/позичальнику не тільки нотаріус, але й іпотекодержатель/позикодавець самостійно. Таке тлумачення договору спрямоване на користь його виконуваності.

48. Отже, нотаріально посвідчене повідомлення про порушення основного зобов`язання, яке відповідач неодноразово надіслав на адресу позивача, а відділення поштового зв`язку повернуло за закінченням встановленого терміну зберігання, вважається належно врученим позивачеві за умовами укладеного ним договору іпотеки та підтверджує належне виконання відповідачем його договірного обов`язку. Тому суди помилково виснували, що відповідач не дотримав процедуру повідомлення позивача про усунення порушень основного зобов`язання.

49. Безпідставними є висновки судів першої й апеляційної інстанції щодо недотримання пункту 61 Порядку № 1127. Згідно з матеріалами реєстраційної справи, яку дослідили суди, відповідач надав нотаріусу для державної реєстрації за ним права власності на предмет іпотеки довідку про суму боргу за основним зобов`язанням і відомості про вартість предмета іпотеки. Заперечення щодо співмірності боргових зобов`язань із вартістю предмета іпотеки не є підставою для скасування рішення приватного нотаріуса про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за відповідачем.

50. Мотиви суду першої інстанції щодо зупинення дії статті 37 Закону України «Про іпотеку» про право іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки. Таке зупинення згідно з пунктом 5-2 розділу VI цього Закону передбачене стосовно предметів іпотеки за споживчими кредитами. У цій справі у суду не було підстав вважати, що позивач передав квартиру в іпотеку відповідачеві за споживчим кредитом.

51. З огляду на викладене помилковим є задоволення належної вимоги позивача про скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на квартиру за відповідачем.

(3) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

(3.1) Щодо суті касаційної скарги

52. Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд (пункт 3 частини першої статті 409 ЦПК України).

53. Суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права (частина перша статті 412 ЦПК України).

54. Із урахуванням висновку про неправильне застосування судами першої й апеляційної інстанцій норм матеріального права та обґрунтованість касаційної скарги відповідача, оскаржені судові рішення слід скасувати й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

(3.2) Щодо судових витрат

55. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

56. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частина друга статті 133 ЦПК України).

57. Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (частина перша статті 4 Закону України «Про судовий збір»).

58. За змістом підпунктів 1, 2 і 4 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру встановлена у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за подання позовної заяви немайнового характеру - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання заяви про забезпечення позову -0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Такий мінімум згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з 1 січня 2023 року становив 2 684,00 грн.

59. За подання фізичною особою апеляційної і касаційної скарг на ухвалу суду ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір»).

60. За подання апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги (підпункт 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір»).

61. За подання касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми (підпункт 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір»).

62. При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (частина третя статті 4 Закону України «Про судовий збір»).

63. За подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру (абзаци перший і другий частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір»).

64. Позивач звернувся до суду у вересні 2023 року та заявив три немайнові вимоги й одну майнову. Тому за подання позовної зави мав би сплатити 13 312,64 грн = (2 684,00 грн х 0,4 х 3 + 2 684,00 грн х 5) х 0,8. Відповідно за подання на рішення щодо суті спору апеляційної скарги відповідач мав би сплатити 19 968,96 грн (2 684,00 грн х 0,4 х 3 + 2 684,00 грн х 5) х 150 % х 0,8, а за подання касаційної скарги на такі рішення - 26 625,28 грн (2 684,00 грн х 0,4 х 3 + 2 684,00 грн х 5) х 200 % х 0,8.

65. За подання заяви про забезпечення позову позивач мав би сплатити 536,80 грн (2 684,00 грн х 0,2), за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову - 536,80 грн (2 684,00 грн х 0,2) і таку саму суму за подання касаційної скарги на відповідні судові рішення.

66. Позивач за подання позовної заяви сплатив 4 294,40 грн згідно з квитанцією від 27 вересня 2023 року (т. 1, а. с. 41), а за забезпечення позову - 536,80 грн згідно з квитанцією від 27 вересня 2023 року (т. 1, а. с. 42). Тобто за подання позовної заяви не доплатив 9 018,24 грн (13 312,64 грн - 4 294,40 грн), які повинен доплатити в дохід Державного бюджету України.

67. Відповідач за подання апеляційної скарги на рішення щодо суті спору сплатив 5 153,28 грн згідно з квитанцією від 13 травня 2024 року (т. 2, а. с. 174), а на ухвалу про забезпечення позову - 536,80 грн, згідно з квитанцією від 18 жовтня 2023 року (матеріали оскарження ухвали про забезпечення, а. с. 22 ). Тобто за подання апеляційної скарги на судові рішення щодо суті спору відповідач не доплатив 14 815,68 грн (19 968,96 грн - 5 153,28 грн).

68. За подання касаційної скарги на судові рішення щодо суті спору відповідач сплатив 26 625,28 грн згідно з квитанціями про сплату 26 серпня 2024 року 6 871,04 грн та 20 листопада 2024 року 19 754,24 грн відповідно, а на ухвалу про забезпечення позову - 858,88 грн згідно з квитанцією від 19 грудня 2023 року (з них згідно з пунктом 1 частини першої і частини другої статті 7 Закону України «Про судовий збір» за клопотанням має право на повернення 322,08 грн переплаченої суми, а відповідно до пункту 5 частини першої вказаної статті -на повернення 536,80 грн).

69. З огляду на висновок щодо суті касаційної скарги судові витрати слід покласти на позивача, який має компенсувати відповідачу сплачений останнім судовий збір за подання апеляційної та касаційних скарг на судові рішення щодо суті спору у сумі 31 778,56 грн (5 153,28 грн + 26 625,28 грн), а також 536,80 грн сплачених за подання апеляційної скарги на ухвалу про забезпечення позову. Недоплачені відповідачем 14 815,68 грн судового збору за подання апеляційної скарги, які позивач мав би компенсувати відповідачеві за результатом розгляду справи, слід стягнути з позивача у дохід Державного бюджету України.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

у х в а л и в:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

2. Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 14 вересня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 лютого 2024 рокускасувати й ухвалити у вказаній частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

3. Стягнути з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_3 ; РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_4 ; РНОКПП - НОМЕР_2 ) 32 315,36 грн відшкодування судового збору, з яких 5 153,28 грн за подання апеляційної скарги і 26 625,28 грн за подання касаційної скарги на судові рішення щодо суті спору, а 536,80 грн - за подання апеляційної скарги на ухвалу про забезпечення позову.

4. Стягнути з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_3 ; РНОКПП - НОМЕР_1 ) в дохід Державного бюджету України 23 833,92 грн, з яких 9 018,24 грн - судовий збір за подання позовної заяви, а 14 815,68 грн - судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення щодо суті спору.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат
Судді Д. А. Гудима
І. О. Дундар
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко