печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Соколова О.М.,

при секретарі судового засідання Колесник А.Є.,

цивільна справа № 757/25226/23-ц

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві за правилами спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК» про захист прав споживача та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК» (далі - відповідач) про захист прав споживача та зобов`язання вчинити дії та просила суд зобов`язати відповідача виконати рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 серпня 2019 року та стягнути з відповідача кошти переплачені останньою під час повного погашення кредитних договорів за пунктом обслуговування кредиту за кредитними угодами: №Z06.00604.003670841 від 14.02.2018 року - 26 767,80 грн; № Z02.177.73448 від 22.11.2017 року - 54 323,28 грн.; № Z206.00604.003699412 від 01.03.2018 року - 73 144,32 грн., + 33 082 грн. - пеня за обслуговування кредиту + 10 410,96 незаконна страховка за кредитування життя, що разом становить - 197 728,06 грн.

У обґрунтування вимог вказала, що між позивачем на відповідачем було укладено три договори про споживчий кредит № Z02.177.73448 від 22.11.2017 року, № Z06.00604.003670841 від 14.02.2018 року та № Z206.00604.003699412 від 01.03.2018.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 серпня 2019 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК» про захист прав споживача, визнання недійсними пунктів кредитних договорів та скасування нарахувань - задоволено частково. Визнано недійсним п. 1.4. кредитного договору № Z02.177.73448 від 22 листопада 2017 року, укладеного ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «ІДЕЯ БАНК». Визнати недійсним п. 1.11. кредитного договору № Z06.00604.003699412 від 01 березня 2018 року, укладеного ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «ІДЕЯ БАНК». Визнати недійсним п. 1.11. кредитного договору № Z06.00604.003670841 від 14 лютого 2018 року, укладеного ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «ІДЕЯ БАНК». У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 07 грудня 2020 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 серпня 2019 року залишено без змін.

Вказує, що, рішення суду ухвалено на користь позивача і банк, який порушив домовленість, був зобов`язаний перерахувати суму до сплати по кредитних угодах відповідно до рішення Печерського районного суду і решту коштів, які переплачені позивачем відповідачу за обслуговуванням кредиту, зобов`язаний повернути позивачу.

На підставі викладеного, просила задовольнити позов.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.06.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 - залишено без руху.

01.08.2023 року на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 21.06.2023 року позивачем усунуто вказані недоліки.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07.08.2023 року відкрито провадження у цивільній справі № 757/25226/23-ц за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін.

27.12.2023 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, на адресу суду надійшла заява від позивача про розгляд справи без її участі, позов підтримала.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, у відзиві за позовну заяву представник відповідача просив здійснювати розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За наведених обставин, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність учасників на підставі наявних в ній доказів.

З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на порушника.

У статті 16 ЦК України визначені загальні способи захисту цивільних прав та інтересів. Ці способи захисту є універсальними для всіх правовідносин та можуть бути застосовані особою для врегулювання спірних правовідносин.

Водночас, особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію.

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Вказані висновки неодноразово зазначались у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц, від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19, від 25.01.2022 у справі № 143/591/20, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, матеріалами справи встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 серпня 2019 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК» про захист прав споживача, визнання недійсними пунктів кредитних договорів та скасування нарахувань - задоволено частково. Визнано недійсним п. 1.4. кредитного договору № Z02.177.73448 від 22 листопада 2017 року, укладеного ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «ІДЕЯ БАНК». Визнати недійсним п. 1.11. кредитного договору № Z06.00604.003699412 від 01 березня 2018 року, укладеного ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «ІДЕЯ БАНК». Визнати недійсним п. 1.11. кредитного договору № Z06.00604.003670841 від 14 лютого 2018 року, укладеного ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «ІДЕЯ БАНК». У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 07 грудня 2020 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 серпня 2019 року залишено без змін.

Разом з тим, суд приходить до висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту інтересів позивача, оскільки законодавством визначено порядок виконання рішення суду.

Відтак, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено і відповідачем не заявлено клопотань про відшкодування будь-яких судових витрат, а отже у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу.

Керуючись ст.ст. 12,15,16, 76, 81, 141, 258-259, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК» про захист прав споживача та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 19.05.2025 року

Суддя О.М.Соколов