ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/1553/24 Номер провадження 22-ц/814/1808/25Головуючий у 1-й інстанції Киричок С. А. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Карпушина Г.Л.,

розглянула в судовому засіданні в м. Полтаві, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 15 січня 2025 року по справі за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2024 року АТ «Таскомбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № від 15.07.2022 в розмірі 218640,62 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту 163439,71 грн., заборгованості по річним процентам 11,73 грн. та заборгованості по щомісячним процентам 55189,18 грн.

Позов обґрунтований тим, що 15.07.2022 між ТОВ ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №, відповідно до умов якого позичальник отримав 164004,23 грн. строком на 60 місяців.

18.07.2022 право вимоги по вказаному кредитному договору на підставі договору про відступлення права вимоги №01/09/21 від 01.09.2021 перейшло до АТ «Таскомбанк», а отже позивач є новим кредитором по кредитному договору №.

Неналежне виконання позичальником обов`язків по своєчасній сплаті кредиту, призвело до виникнення заборгованості, яка в добровільному порядку не сплачена, в зв`язку з чим банк змушений звернутися до суду.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 15 січня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором № від 15.07.2022 станом на 16.04.2024 в розмірі 218640,62 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» сплачений судовий збір в сумі 3279,61 грн. в розмірі 1624,41 грн.

Ухвалюючи рішення, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, встановив неналежне виконання умов договору, що призвело до виникнення заборгованості, яку і стягнув згідно наданого банком розрахунку.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Зокрема вказує на нікчемність умов кредитного договору з огляду на непропорційність суми відсотків до отриманого кредиту.

Звертає увагу, що кредитний договір не містить істотних умов договору щодо сплати відсотків, комісій, а долучений паспорт споживчого кредиту не підміняє зміст кредитного договору та не є частиною кредитного договору.

Вважає, що матеріали справи не містять доказів, що підтверджують наявність та розмір заборгованості.

Вказані обставини на думку апелянта свідчать про наявність підстав для відмови в задоволенні позову.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 15 липня 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит у розмірі 164004,23 грн. строком користування до 23.07.2027 року, зі сплатою річних процентів 0,01 % від суми боргу за договором та щомісячних процентів 2.49 % від суми кредиту.

Пунктом 1.4 кредитного договору сторони узгодили, що підписавши цей договір позичальник доручив кредитодавцю сплатити за рахунок даного отриманого кредиту 156194,50 грн. на погашення поточної заборгованості за діючим кредитним договором № від 06.12.2021.

Вказаний факт стороною відповідача не заперечувався.

18.07.2022 року право вимоги за кредитним договором відступлено AT «Таскомбанк» на підставі Договору про відступлення права вимоги №01/09/21 від 01.09.2021 року.

Відповідно до умов цього Договору та витягу з Реєстру прав вимоги до Договору про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01.09.2021 р., позивач є новим кредитором боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № від 15.07.2022 з усіма наступними додатками та змінами.

Неналежне виконання умов договору призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 16.04.2024 становить 218640,62 грн., з яких - заборгованість по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) 163439,71 грн.; заборгованість по річних процентах (в т. ч. прострочена) 11,73 грн.; заборгованість по щомісячних процентах (в т.ч. прострочена) 55189,18 грн.

Незважаючи на направлення боржнику 23.02.2024 повідомлення-вимоги про погашення заборгованості та отримання такого повідомлення позикодавцем ОСОБА_1 , останній так і не погасив існуючу заборгованість в досудовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд дійшов висновку про їх доведеність, в зв`язку з чим стягнув як заборгованість по тілу кредиту, так і простроченим відсоткам, відповідно до наданих банком розрахунків.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Не заперечуючи факт укладання кредитного договору та отримання коштів, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі вказує на відсутність оцінки судом істотних умов договору та їх нікчемність зважаючи, що останні встановлюють непропорційність компенсації за невиконання зобов`язання.

Вказані доводи є безпідставними та відхиляються колегією суддів.

В даному випадку, предметом спору є стягнення заборгованості, а не визнання кредитного договору чи окремих його умов недійсними, а тому в суду першої інстанції відсутні були підстави для надання оцінки умовам договору.

Укладений сторонами кредитний договір є чинним, його умови позичальником в судовому порядку не оскаржувалися, а відтак він підлягає виконанню в обсягах відповідності як кредитодавцем так і позичальником.

Підписуючи кредитний договір, предметом чого отримання коштів для погашення поточної заборгованості за іншим діючим кредитним договором, позичальник ОСОБА_1 був ознайомлений з ключовими умовами договору, щодо відсоткової ставки, строку дії договору, сплати щомісячних платежів, загальної суми відсотків, що викладено в таблиці в самому договорі та інше.

Також колегія суддів вважає, що в разі незгоди з укладеним договором, ОСОБА_1 мав можливість протягом 14 днів з моменту його укладання відмовитися від нього, у відповідності до ст. 15 ЗУ «Про споживче кредитування», проте цим правом не скористався, що в свою чергу свідчить про згоду з укладеним кредитним договором, за рахунок коштів якого відбулось погашення кредитної заборгованості за попереднім кредитним договором.

Стосовно незгоди апелянта з відсутністю істотних умов в тексті кредитного договору, колегія суддів зауважує наступне.

Як вбачається з тексту кредитного договору, останній містить всі істотні умови які сторони узгодили та підтвердили це своїми підписами, а саме - суму кредиту, термін кредитування, відсоткову ставку, а в таблиці (графік платежів) виклали нарахування щомісячних процентів та інших щомісячних платежів.

При цьому всі істотні умови кредитного договору збігаються з умовами викладеними в паспорті кредиту, який хоч і не є складовою договору, але безпосередньо містить інформацію для споживача, який в разі визнання її прийнятною, укладає вже кредитний договір з банком чи з іншою фінансовою установою.

Відхиляються як безпідставні доводи ОСОБА_1 стосовно відсутності доказів, які-б підтверджували наявність або розмір заборгованості, оскільки при подачі позову банком було надано виписку по особовому рахунку ОСОБА_1 , з якого вбачається рух коштів, а саме перенесення заборгованості, нарахування відсотків згідно договору, часткова сплата щомісячних процентів та одноразова сплата основного боргу відповідачем.

Так, з виписки по особовому рахунку вбачається, що ОСОБА_1 було сплачено тіло кредиту 564,52 грн. та щомісячних процентів на загальну суму 30568,73 грн., що з урахуванням нарахованих процентів - 85757,91 грн., свідчить про наявність боргу по процентам в сумі 55189,18 грн., що узгоджується з сумою заявленою позивачем при подачі позову.

Надані банком виписки про рух коштів по особовому рахунку відповідача є належними доказами, що доводить як наявність, так і розмір заборгованості, що підтверджується також наданим банком розрахунком заборгованості.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, як постановленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 15 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 травня 2025 року.

Судді : Обідіна О.І. Бутенко С.Б. Карпушин Г.Л.