Справа № 645/2330/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2025 р.

Київський районний суд м. Харкова у складі судді Вітюка Р.В. розглянув заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на дитину

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просить видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.05.2025 справу передано судді Вітюку Р.В.

Суд, дослідивши подану заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу з таких підстав.

Відповідно до ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Така ж можливість передбачена ч. 5 ст. 184 СК України, а саме: той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Зі змісту наведених норм вбачається, що із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину може звернутися той із батьків, разом з яким проживає дитина. Тобто заявник має надати відповідний доказ проживання з дитиною.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

На виконання вимог ч. 5 ст. 165 ЦПК України, суд зробив запит щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи боржника. Згідно з інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова, яка надійшла до суду 20.05.2025 вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . За цією ж адресою зареєстрована дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Тобто за наявними у суду даними дитина зареєстрована за однією адресою з батьком (боржником). Жодних доказів на підтвердження того, що дитина проживає з матір`ю (заявницею) остання не надала.

Як вбачається зі змісту заяви про видачу судового наказу, в обґрунтування своїх вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, заявниця посилається на те, що дитина проживає разом із нею, але в матеріалах заяви такий доказ відсутній. Зокрема, суду не надана довідка про склад сім`ї, видана компетентним органом або довідка про реєстрацію місця проживання, яка підтверджує, що дитина, на утримання якої стягувач просить стягнути аліменти, проживає разом зі стягувачем. Наданий суду акт про проживання, складений громадянами та декларація про вибір лікаря, в якій зазначена адреса проживання дитини, не є належним та достатнім доказом в розумінні ст. 76 - 80 ЦПК України, який би підтверджув факт проживання дитини з матір`ю. Також з долученого до заяви рішення суду про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 немає посилань на факт проживання дитини з матр`ю.

Тобто, заявницею до заяви про видачу судового наказу не надано належних доказів, що дитина проживає з нею, що є передумовою для звернення до суду з відповідною заявою.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2023 у справі № 562/304/22 зазначив, що підтвердження проживання дитини зі стягувачем є ключовим для встановлення безспірності вимоги в наказному провадженні.

Враховуючи, що наказне провадження є самостійним і спрощеним (усіченим) видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суд в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, наявність документу, що підтверджує місце проживання дитини саме із заявником у справах про стягнення аліментів на дитину є обов`язковою.

При цьому суд також враховує, що особливістю наказного провадження є безспірність вимоги і відповідні обставини мають підтверджуватись належними доказами (п. 4, 5 ч. 2 ст. 163 ЦПК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушенням вимог статті 163 цього Кодексу.

Отже, за відсутності належних доказів на підтвердження наведених у заяві обставин (проживання дитини разом із заявницею) у суду відсутні правові підстави для задоволення відповідної заяви і у її задоволенні слід відмовити на підставі ч. 1 ст. 165 ЦПК України з урахуванням положень п. 4 ч. 2 ст. 163 ЦПК України, ч. 5 ст. 184 СК України.

При цьому суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини 1 статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись статтями 2, 163, 165, 166, 258 - 261, 353 - 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволені заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на дитину.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Роман ВІТЮК