КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/7629/2025 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Музичко С.Г., Болотова Є.В.,

секретар судового засідання: Дуб С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 28 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про розірвання договору та встановлення місця проживання дитини з батьком та зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Саксаганського району міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, Орган опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року до Солом`янського районного суду міста Києва звернувся ОСОБА_2 , в особі представника - адвоката Воробйова О. В. з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про розірвання договору та встановлення місця проживання дитини з батьком.

25 жовтня 2024 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Саксаганського району міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, Орган опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

27 січня 2025 року до суду через «Електронний суд» від відповідачки за первісним позовом та позивачки за зустрічним позовом надійшли пояснення та клопотання про негайне постановлення рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання до вирішення спору по суті. В обґрунтування цієї вимоги зазначила, що їй не дають спілкуватись з дитиною, місце проживання дитини наразі не відомо, дитина не навчається належним чином у школі, договір, укладений між позивачем та відповідачем щодо місця поживання дитини на цей час не є припиненим.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 28 січня 2025 року у задоволенні ОСОБА_1 про негайне постановлення рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання до вирішення спору по суті відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просила її скасувати в частині відмови в задоволенні клопотання відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 про негайне постановлення рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання до вирішення спору по суті та постановити нову ухвалу про задоволення її клопотання.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що укладений між сторонами договір щодо місця проживання, участі у вихованні та утриманні дитини від 29.11.2022 року, погоджено про те, що малолітня дитина буде проживати разом з матір`ю, зазначено м. Одеса.

Посилалась на те, що усталена практика Верховного Суду неодноразово вказувала на те, що адреса, за якою проживатимуть один з батьків та дитина неважливі. Позивачу за первісним позовом було відомо про зміну місця проживання ОСОБА_1 разом з дитиною в м. Кривий Ріг, дані обставини ОСОБА_2 не оспорювались та не заперечувались.

Зазначала, що відповідно до п. 3.2.2 Договору батько зобов`язаний повернути дитину у визначений час до місця проживання. Однак ОСОБА_2 вказаний пункт договору не виконав, хоча визнає чинність договору, оскільки продовжує сплачувати аліменти та подав до суду позов про його розірвання.

Також заперечувала щодо твердження позивача за первісним позовом ОСОБА_2 про те, що в м. Києві наразі безпечніше проживати, аніж в м. Кривий Ріг з огляду на близьке розташування лінії ведення бойових дій.

13 березня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_2 - адвоката Воробйова Олексія Володимировича, просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити повністю, а ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 28 січня 2025 року залишити без змін.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги вказував, що у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 визнає той факт, що 22.06.2024 року вона самостійно, без будь-якого примусу привезла дитину до міста Києва та передала її позивачу за первісним позовом.

З 22.06.2024 року ОСОБА_3 проживає разом з ОСОБА_2 , який забезпечує її всебічно, що повністю відповідає бажанню самої дитини. Водночас ОСОБА_2 продовжує виконувати свої зобов`язання за Договором, здійснюючи щомісячні грошові перекази на банківський рахунок апелянта, що включають аліменти.

В свою чергу апелянт не бере участі у вихованні та забезпеченні дитини, хоча відповідно до законодавства України, обоє батьків мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Представник ОСОБА_2 зазначала, що підставою для звернення до суду з первісною позовною заявою стало виключно бажання дитини залишитися проживати в м. Києві з батьком. Одним із ключових факторів, що обумовлює необхідність розірвання Договору, є те, що його подальше виконання суперечить найкращим інтересам дитини. Після встановлення місця проживання дитини з ОСОБА_2 , зобов`язання передбачені Договором покладають надмірний тягар виключно на позивача. Таким чином, Договір не тільки втратив свою актуальність, але й став таким, що не забезпечує належного виконання прав та обов`язків обох сторін щодо дитини.

Апелянт, у свою чергу, не вважає за необхідне враховувати інтереси дитини, які полягають у проживанні з батьком та відвідуванні матері на вихідних та в період канікул.

Також представник ОСОБА_2 зазначала у відзиві на апеляційну скаргу про те, що апелянт неодноразово відвідувала місто Київ, під час чого мала зустрічі з дитиною. Під час цих зустрічей дитина проявляла любов і повагу до матері, проте жодного разу не виявляла бажання повернутися з нею до Кривого Рогу. Навпаки, дитина з нетерпінням чекає, коли апелянт на її неодноразові прохання привезе особисті речі до Києва.

Також повідомлено про те, що у межах даної справи було здійснене звернення до Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації з вимогою організувати діагностику дитини у Міському центрі дитини.

За результатами проведення діагностики надано висновок за вих. № 069010-24 від 04.02.2025 року, у висновку зазначено, що « ОСОБА_3 розповідає, що сумує за матір`ю бо любить її, бажає зустрічатися з нею: «Приезжать к ней хочу на выходные, на каникулы, а жить хочу с папой, здесь в Киеве у папы (зі слів дитини), дитина любить та цінує обох батьків, не хоче нікого образити…».

Представник ОСОБА_2 - адвокат Воробйов О.В. також зазначав щодо безпеки міст проживання для дитини, вказував, що незважаючи на те, що на всій території України зберігається ракетна небезпека, вважає, що проживання дитини в м. Києві є більш безпечним порівняно з м. Кривий Ріг, зважаючи на такі аспекти як віддаленість від лінії фронту, рівень загрози обстрілів, стабільність освітнього процесу, медична допомога, психологічна безпека.

17 березня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшли додаткові пояснення по справі від ОСОБА_1 , просила не приймати до уваги необгрунтовані доводи представника ОСОБА_2 , викладені в його відзиві на апеляційну скаргу.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні клопотання відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 про негайне постановлення рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання до вирішення спору по суті, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що будь-яких доказів того, що дитина була переміщена до м. Києва незаконно матеріали справи не містять. Сторонами не заперечується, що ОСОБА_3 був привезений до батька ОСОБА_2 до м. Києва відповідачкою за первісним позовом. Суд першої інстанції також врахував, що відповідно до п.2 Договору між батьками щодо місця проживання, участі у вихованні та утриманні дитини, укладеного 29.11.2022 року між позивачем та відповідачем, сторони домовились, що малолітня дитина буде проживати разом із матір`ю, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , однак встановлено, що відповідачка за первісним позовом проживає на цей час у м. Кривий Ріг у безпосередній близькості до місця ведення бойових дій, що може бути небезпечним для дитини. Тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачем за первісним позовом не доведено та не підтверджено відповідними належними та допустимими доказами наявності підстав для вжиття відповідних заходів відповідно до ст. 162 СК України.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 08 жовтня 2024 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив розірвати Договір між батьками щодо місця проживання, участі у вихованні та утриманні дитини від 29.11.2022 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чикиш М.М,, зареєстрованого в реєстрі за № 582. Встановити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

25 жовтня 2024 року до Солом`янського районного суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якому просила визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з ОСОБА_1 , а також просила стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини.

Встановлено, що між позивачем та відповідачем був укладений Договір між батьками щодо місця проживання, участі у вихованні та утриманні дитини від 29.11.2022 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чикиш М.М., зареєстрованого в реєстрі за № 582.

Відповідно до п. 1.2. Договору сторони погодили, що після розірвання шлюбу дитина буде проживати разом з ОСОБА_1 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 .

З 22.06.2024 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з батьком - ОСОБА_2 у м. Києві.

ОСОБА_1 заявляючи клопотання про негайне постановлення рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання до вирішення спору по суті, посилалась на те, що місце проживання дитини було визначено відповідно до вимог чинного законодавства, а саме за нотаріально посвідченим договором, однак на її думку, ОСОБА_2 свідомо не виконує в частині повернення дитини та з червня 2024 року та дотепер ОСОБА_1 так і не повідомив місце проживання дитини. Тому ОСОБА_1 вважає, що наявні всі підстави для застосування положень ст. 162 СК України та встановити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з ОСОБА_1 , про що негайно постановивши рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання до вирішення спору по суті.

Суд апеляційної інстанції звертає уваги заявника, що заявляючи клопотання з посиланням на ст. 162 СК України у рамках розгляду спору про визначення місця проживання дитини, заявниця не звернула уваги, що заявлені нею вимоги у клопотанні відносяться до позовних вимог окремих, які можуть бути розглянути тільки при наявності вже ухваленого рішення чи рішення органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини.

Також суд апеляційної інстанції зауважує, що позовні вимоги не можуть розглядатись як заходи забезпечення позову, оскільки фактично є вирішенням спору по суті.

Встановлено, що у межах даної справи стороною позивача за первісним позовом ОСОБА_2 здійснене звернення до Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації з вимогою організувати діагностику дитини у Міському центрі дитини.

За результатами проведення діагностики надано висновок за вих. № 069010-24 від 04.02.2025 року, в якому зазначені наступні обставини (а.с. 91):

«15.01.2025 року психологи Центру була проведена онлайн консультація з ОСОБА_1 (матір`ю), яка надала інформацію про те, що дитина, наразі проживає з батьком, який не планує сина повертати до неї, порушуючи умови нотаріального договору, що був оформлений у листопаді 2022 року. Зі слів матері, батько чинить перешкоди у їх спілкуванні з сином (змінив телефон та змінив номер мобільного), не повідомляє матері про місце проживання дитини. Мати прагне забрати сина та готова розглянути питання участі батька у спілкуванні з ОСОБА_3 .

20.01.2025 року психологом була проведена консультація з ОСОБА_2 (батьком), який надав інформацію про те, що син проживає з ним, так як мати не живе за вказаною у договорі адресою, і тому договір втрачає юридичну силу, а також дитина відмовляється повертатись до матері у Кривий Ріг. Батько сплачує матері аліменти згідно нотаріального договору і займається вихованням та навчанням сина. Він проговорює про переваги проживання у Києві та ризики повернення до Кривого Рогу (часті обстріли). Батько бажає залишити дитину проживати у себе (так як ОСОБА_3 цього дуже хоче) та розглянути питання участі матері у його вихованні.

Психологічне обстеження ОСОБА_3 проходило протягом двох зустрічей, хлопчик приїжджав до Центру з батьком. Під час обстеження ОСОБА_3 поводив себе досить активно, з бажанням виконував завдання, розповідав про їх сім`ю, захоплення спортом.

ОСОБА_3 - комунікабельний, емоційний хлопчик, швидко встановив контакт з психологом, любить бути в центрі уваги дорослого, розповідає багато про дружню атмосферу у батьковій родині, про піклування та відношення до нього та про матір, за якою сумує. ОСОБА_3 виконував роботу зосереджено та старанно, намагався намалювати гарно та яскраво.

Емоційно-вольова сфера Платона на стадії формування, вона характеризується відсутністю проявів агресивності, проте наявні ознаки тривожності, його турбує ситуація, що склалась між батьками, хлопчик мріє, щоб батьки не конфліктували і спілкувались, домовились про його місце проживання.

Поведінкова сфера дитини стабільна, він розуміє загальноприйняті норми і правила поведінки, дотримується їх.

У результаті проведеного психологічного обстеження з`ясовано, що у дитини сформована надійна прив`язаність до батька, який для Платона Авторитет та зразок в усьому, найголовніший у житті. Хлопчик любить проводити з ним час, любить гратись та просто розмовляти, з батьком йому затишно та спокійно. Також діагностовано емоційну прив`язаність до матері, з якою ОСОБА_3 любить обійматись, грати в ігри та будувати з лего. ОСОБА_3 розповідає, що сумує за матір`ю, бо любить її, бажає зустрічатись з нею: « Приезжать к ней хочу на выходные, на каникулы, а жить хочу с папой, здесь в Киеве у папы (зі слів дитини), дитина любить та цінує обох батьків, не хоче нікого образити. ОСОБА_3 розповідає про дружину батька ОСОБА_7 , яка дуже добра та проводить з ним багато часу, а ткож про доньку ОСОБА_7 - ОСОБА_9 , з якою разом проживають та вона частенько допомогає йому з навчанням.

27.01.2025 року відбулась зустріч ОСОБА_3 з матір`ю на території Центру, дитина дуже зраділа появі матері, вони довго тримались в обіймах, ОСОБА_3 промовляв: «Я так тебя люблю», потім хлопчик довго сидів у матері на колінах і розповідав про нових друхів та навчання. ОСОБА_3 проговорив матері, що хоче жити у батька в Києві та обіцяв кожні вихідні їздити до неї в гості та проводити з нею канікули. Хлопчик розповідав, що сумує за дідусем та бабусею, хоче їх побачити. Мати привезла синові багато іграшок-подарунків, смаколиків, вони пригадували про всі іграшки, якими ОСОБА_3 любив гратись, пригадували час, як проводили разом. ОСОБА_3 обіймає та цілує маму «Я тебя обожаю и люблю» (зі слів дитини). Мати постійно ніжить, цілує та обіймає сина. Зустріч відбулась в атмосфері любові та ніжності».

24.02.2025 року головним спеціалістом відділу з питань прав дітей служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації Черкасовою В.А. було складено акт обстеження умов проживання позивача. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: для дитини відведена окрема кімната де є диван, полиці для книжок та речей, тумба, телевізор, обладнаний куточок для навчання, та куточок для ігор, є домашні тварини. Квартира облаштована необхідними меблями та побутовою технікою. Зі слів дитини в акті також зазначено, що йому подобається, що у тата для нього є окрема кімната, бо проживаючи у мами вони проживали в одній кімнаті з мамою та бабусею та спали всі разом. У тата просторіша квартира тут йому краще. Мама могла його насварити та покарати, а у тата його ніхто не сварить. У мами бабуся постійно сварилась з дідусем, йому це не подобалось (а.с. 92).

Відповідно до ч. 1 ст. 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Відповідно до частин 1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Дослідивши матеріали справи, встановлено, що предметом позовних вимог як за первісним позовом ОСОБА_2 так і за зустрічним позовом ОСОБА_1 є визначення місця проживання малолітньої дитини разом з одного з батьків.

Відтак, заявлене клопотання ОСОБА_1 про негайне постановлення рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання до вирішення спору по суті, є недопустимим, оскільки, таке забезпечення приведе до фактичного вирішення позову шляхом його задоволення без розгляду справи по суті.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про негайне постановлення рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання до вирішення спору по суті.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 не виконуються умови Договору між батьками щодо місця проживання, участі у вихованні та утриманні дитини, укладеного 29.11.2022 року, а також те, що найкращим інтересам дитини ОСОБА_3 буде відповідати проживання останнього разом з матір`ю - ОСОБА_1 у м. Кривий Ріг, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки такі обставини підлягають встановленню судом під час вирішення спору та розгляду справи по суті.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди із ухвалою суду і переоцінки доказів, та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 28 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено «16» травня 2025 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.Г. Музичко

Є.В. Болотов