КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/2424/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Верланова С.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 31 липня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Притули Н.Г.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації, -

встановив:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації.

В обґрунтування позову вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на ютуб-каналі «ІНФОРМАЦІЯ_10 » ( ІНФОРМАЦІЯ_2 y рубриці «ІНФОРМАЦІЯ_10 » вийшла програма ОСОБА_5 за участі відповідача ОСОБА_2 «ІНФОРМАЦІЯ_11».

Вказує, що інтерв`ю містить висловлювання, які є очевидно недостовірними щодо позивача та принизили його честь, гідність і ділову репутацію.

Зокрема, наводить такі цитати, висловлені відповідачами:

ОСОБА_2 : «Он не хотел жить и заниматься бизнесом и делами».

ОСОБА_2 : «ІНФОРМАЦІЯ_12».

ОСОБА_10 : «ІНФОРМАЦІЯ_13».

ОСОБА_2 : «С шестнадцати».

ОСОБА_10 : «А это были тяжёлые наркотики?».

ОСОБА_2 : «На сколько я знаю, да».

ОСОБА_10 : Он кололся?.

ОСОБА_2 : «ІНФОРМАЦІЯ_14».

ОСОБА_10 : «Мне говорили, что отец очень переживал по этому поводу, не хотел ломать ему судьбу, по этой причине лечил его принудительно, но не лишал дееспособности и не назначал ему опекуна. Это так?»

ОСОБА_2 : «Ну, конечно. Очень переживал за него…».

ОСОБА_2 : « Он выбрал путь грязный, шантажа. Ещё пол беды, когда б он шантажировал собой, а он шантажирует моей семьёй, он шантажирует самым дорогим человеком, который был в моей жизни - моим отцом».

ОСОБА_10 : «На момент убийства отца тебе было всего 19 лет и у тебя на руках оказались недееспособный фактически старший брат…».

ОСОБА_10 : «ІНФОРМАЦІЯ_14»

ОСОБА_2 : «Я думаю, что да. Он никогда бизнесом не занимался, поэтому он не понимает, каким образом можно заработать.»;

ОСОБА_2 : «ІНФОРМАЦІЯ_15.»;

ОСОБА_10 : « ІНФОРМАЦІЯ_4 »;

ОСОБА_2 : «Обвиняют других людей и шантажируют.»

Позивач зазначає, що зазначена інформація є недостовірною, мотивуючи таким.

Фраза 1 ОСОБА_2 : «Он не хотел жить и заниматься бизнесом и делами».

Вказана фраза є очевидно недостовірною, адже вказує на небажання позивача жити та займатися бізнесом. Це спростовується його трудовою книжкою, довідкою ОСББ та публічною інформацією про наявність бізнесу.

Фраза 2 ОСОБА_2 : «ІНФОРМАЦІЯ_12»

У згаданому інтерв`ю ОСОБА_14 самостійно повідомив про відсутність претензій до ОСОБА_15 . Позиція позивача щодо вказаних обставин (претензій до ОСОБА_15 ) є абсолютно протилежною.

Фрази 3 ОСОБА_10 : «ІНФОРМАЦІЯ_13»; ОСОБА_2 : «С шестнадцати»; ОСОБА_10 : «А это были тяжёлые наркотики?»; ОСОБА_2 : «На сколько я знаю, да»; ОСОБА_10 : Он кололся?; ОСОБА_2 : «ІНФОРМАЦІЯ_14».

Стверджувальне питання ОСОБА_5 та стверджувальна відповідь ОСОБА_16 про те, що позивач був наркоманом з 16 років є очевидно недостовірною інформацією.

Це спростовується довідкою КМ НКЛ «Соціотерапія» від 08.02.2022 року та військовим квитком про проходження військової служби.

Фраза 4. ОСОБА_3 : «Мне говорили, что отец очень переживал по этому поводу, не хотел ломать ему судьбу, по этой причине лечил его принудительно, но не лишал дееспособности и не назначал ему опекуна. Это так?».

ОСОБА_2 : «Ну, конечно. Очень переживал за него…».

Інформація про те, що позивач є хворою людиною, з порушеною психікою та нервовою системою, лікувався примусово є недостовірною. Жодних доказів обмеження дієздатності позивача чи визнання його недієздатним у встановленому законом порядку не існує.

Фраза 5 ОСОБА_2 : «Он выбрал путь грязный, шантажа. Ещё пол беды, когда б он шантажировал собой, а он шантажирует моей семьёй, он шантажирует самым дорогим человеком, который был в моей жизни - моим отцом».

Вказана фраза містить очевидно недостовірну інформацію на дискредитацію позивача, адже ніяким шантажем він ніколи не займався, а лише намагався знайти та з`ясувати хто став вигодонабувачем смерті його батька.

Фраза 6. ОСОБА_10 : «На момент убийства отца тебе было всего 19 лет и у тебя на руках оказались недееспособный фактически старший брат…».

Таким чином, поширену інформацію про фактичну недієздатність позивача (на момент смерті його батька (1997 рік), по-перше, можна перевірити на правдивість, по-друге, вона є недостовірною, по-третє, направлена на порушення його немайнових прав.

Позивач вказує, що зловживаючи правом власника телеканалу, ОСОБА_3 не тільки запитував у ОСОБА_2 приватну інформацію про позивача, розголошення якої потребує щонайменше його погодження, а й формулював запитання в такий спосіб, що, навіть залишаючись без відповіді, ними принижувалась честь, гідність, достоїнство і ділова репутація позивача.

За таких умов в результаті інтерв`ювання ОСОБА_2 відбулося поширення ОСОБА_3 недостовірної інформації шляхом демонстрації для невизначеного кола осіб як в Україні, так і за кордоном, через власний ютуб-канал. На думку позивача, такі дії спричинили порушення його особистих немайнових прав, а саме принижено його честь, гідність, достоїнство і ділову репутацію, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Мотивуючи наведеним, просить суд:

визнати недостовірною, та такою, що принижує честь, гідність, достоїнство і ділову репутацію ОСОБА_1 , 1970 року народження, що поширена ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 на ютуб-каналі « ІНФОРМАЦІЯ_5 » ( ІНФОРМАЦІЯ_2 програмі під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_16», а саме:

- ОСОБА_2 : « ІНФОРМАЦІЯ_6 »;

- ОСОБА_2 : «ІНФОРМАЦІЯ_12»;

- ОСОБА_10 : « ІНФОРМАЦІЯ_17»;

- ОСОБА_2 : «С шестнадцати…»;

- ОСОБА_10 : «А это были тяжёлые наркотики?...»;

- ОСОБА_2 : « ІНФОРМАЦІЯ_8 »;

- ОСОБА_10 : « ІНФОРМАЦІЯ_9 »;

- ОСОБА_2 : «Да, он себя не жалел... Умирал раз пять... Его с того света доставали достаточно часто…»;

- ОСОБА_10 : «Мне говорили, что отец очень переживал по этому поводу, не хотел ломать ему судьбу, по этой причине лечил его принудительно, но не лишал дееспособности и не назначал ему опекуна. Это так?»;

- ОСОБА_2 : «Ну, конечно. Очень переживал за него...»;

- ОСОБА_2 : « ІНФОРМАЦІЯ_18»;

- ОСОБА_10 : «На момент убийства отца тебе было всего 19 лет и у тебя на руках оказались недееспособный фактически старший брат...»;

- ОСОБА_10 : «ІНФОРМАЦІЯ_18»;

- ОСОБА_2 : «Я думаю, что да. Он никогда бизнесом не занимался, поэтому он не понимает, каким образом можно заработать.»;

- ОСОБА_2 : «ІНФОРМАЦІЯ_19.»;

- ОСОБА_10 : « ІНФОРМАЦІЯ_4 »;

- ОСОБА_2 : «Обвиняют других людей и шантажируют.».

Зобов`язати ОСОБА_3 та ОСОБА_2 упродовж 10 календарних днів після набрання рішення законної сили спростувати недостовірну та таку, що принижує честь, гідність, достоїнство і ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, способом, яким вона була поширена.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 31 липня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що авторами оспорюваної інформації є відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що було встановлено судом першої інстанції і не заперечувалось відповідачами під час розгляду справи.

Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію, а також інформацію, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Інформація ? це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді (стаття 1 Закону України «Про інформацію»).

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Зазначає, що навіть ті особи, які залучені до політичних баталій, повинні виявляти принаймні мінімальний рівень стриманості та пристойності. Незважаючи на градус критики, вона є допустимою, допоки базується на фактах, а не на безпідставних обвинуваченнях.

Отже, у випадку, коли щодо особи публічно висловлено заяву, яка містить пряме або опосередковане звинувачення у вчиненні злочину, що не підтверджено перевіреними фактами, це тягне за собою порушення статті 8 Конвенції.

Вказує, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження дійсності поширеної відповідачами інформації про причетність позивача до вчинення кримінальних правопорушень щодо вимагання та шантажу, що позивач є «фактично недієздатною особою», «наркоманом, що з 16 років вживає важкі наркотики та перебував на примусовому лікуванні від наркоманії» та «людиною, що за рахунок родини займається шантажем і вимаганням», внаслідок чого існують підстави вважати, що вона може бути недостовірною, негативною і такою, що завдає шкоди честі, гідності та діловій репутації позивача, оскільки призводить до формування у суспільства негативного враження про нього і створює уявлення про те, що він причетний до протиправних дій на території України та є людиною низької соціальної поведінки.

При цьому, оспорювана інформація повідомляється чітко, однозначно та є констатацією факту з боку відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_16 у вигляді стверджувальних запитань та стверджувальних відповідей.

З огляду на наведене, доводи представників відповідачів про те, що оспорювана інформація є оціночними судженнями є безпідставною, оскільки вказану інформацію можливо перевірити на правдивість.

Посилається на обмеження судом першої інстанції прав позивача на доступ до правосуддя шляхом відмови у задоволенні клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні. Зокрема, позивача позбавлено можливості реалізувати свої права як учасника справи: брати участь у судових засіданнях; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Мотивуючи наведеним, просить суд рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 31 липня 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким вимоги позову задовольнити.

30 вересня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив адвоката Рябченка В.В., який діє в інтересах ОСОБА_3 , на апеляційну скаргу.

Зазначає, що відповідач ОСОБА_3 не визнає позовні вимоги скаржника в повному обсязі та уважає їх необґрунтованими.

Вказує, що не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Уважає, що фрази та висловлювання, на які посилається скаржник, носять виключно оціночний характер, адже способи використання за допомогою мовностилістичних засобів, безумовно не є фактом.

Звертає увагу, що ОСОБА_3 , як журналіст, лише ставив запитання ОСОБА_2 без вживання констатуючих виразів та фактів, в тому числі щодо фраз-запитань, що є предметом даного судового розгляду. Будь-яка інформація стосовно особи позивача, його приватного життя, діяльності, ОСОБА_3 не поширювалася.

Стверджує, що позивачем не надано доказів фактичного заподіяння шкоди його честі, гідності, ділової репутації. Посилання позивача на кількість переглядів інтерв`ю не може трактуватися як доказ, оскільки перегляд глядачем відеоінформації не завжди впливає на формулювання його думки та враження.

Мотивуючи наведеним, просить суд у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 31 липня 2024 року залишити без змін.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Васильняк Р.І. підтримали доводи апеляційної скарги, просили суд її задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки не повідомляли.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника - адвоката Васильняка Р.І., розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовивши у задоволенні позову, суд першої інстанції щодо фраз ОСОБА_3 зазначив, що останні викладені у формі запитань, відтак не можуть бути фактичним твердженням, оскільки питання є способом отримання інформації, а не її розповсюдженням. Суд не установив підстав для визнання недостовірною інформації, озвученої ОСОБА_3 y програмі під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_16» на ютуб-каналі «ІНФОРМАЦІЯ_20 ».

Щодо відповідей ОСОБА_2 на поставлені ОСОБА_3 суд зробив висновок, що такі є оціночними судженнями, оскільки останні не містять в собі викладення певних фактів щодо приватного життя позивача та не порушують його немайнові права.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

З матеріалів справи убачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на ютуб-каналі «ІНФОРМАЦІЯ_10 » ( ІНФОРМАЦІЯ_2 y рубриці «ІНФОРМАЦІЯ_10 » вийшла програма ОСОБА_5 з відповідачем ОСОБА_2 «ІНФОРМАЦІЯ_16».

У зазначеному інтерв`ю відповідачами висловлені такі фрази:

- ОСОБА_2 : «Он не хотел жить и заниматься бизнесом и делами»;

- ОСОБА_2 : «ІНФОРМАЦІЯ_12»;

- ОСОБА_10 : « ІНФОРМАЦІЯ_17»;

- ОСОБА_2 : «С шестнадцати…»;

- ОСОБА_10 : «А это были тяжёлые наркотики?...»;

- ОСОБА_2 : « ІНФОРМАЦІЯ_8 »;

- ОСОБА_10 : « ІНФОРМАЦІЯ_9 »;

- ОСОБА_2 : «Да, он себя не жалел... Умирал раз пять... Его с того света доставали достаточно часто…»;

- ОСОБА_10 : «Мне говорили, что отец очень переживал по этому поводу, не хотел ломать ему судьбу, по этой причине лечил его принудительно, но не лишал дееспособности и не назначал ему опекуна. Это так?»;

- ОСОБА_2 : «Ну, конечно. Очень переживал за него...»;

- ОСОБА_2 : « ІНФОРМАЦІЯ_18»;

- ОСОБА_10 : «На момент убийства отца тебе было всего 19 лет и у тебя на руках оказались недееспособный фактически старший брат...»;

- ОСОБА_10 : «ІНФОРМАЦІЯ_20»;

- ОСОБА_2 : «Я думаю, что да. Он никогда бизнесом не занимался, поэтому он не понимает, каким образом можно заработать.»;

- ОСОБА_2 : «ІНФОРМАЦІЯ_21.»;

- ОСОБА_10 : « ІНФОРМАЦІЯ_4 »;

- ОСОБА_2 : «Обвиняют других людей и шантажируют.».

З даних довідки №1 від 01 лютого 2022 року, виданої ОСББ "НАШ ДІМ-16" убачається, що ОСОБА_1 працює керівником ОСББ "НАШ ДІМ-16" з 10 листопада 2008 року по теперішній час (том 1 а.с. 53).

З даних довідки №457266 від 08 лютого 2022 року, виданої Комунальним некомерційним підприємством "Київська міська наркологічна клінічна лікарня "Соціотерапія", убачається, що ОСОБА_1 за даними облікової документації під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває (том 1 а.с. 64).

Згідно частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою вказаної статті.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до частини 4 статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно частини 1 статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 201 ЦК України визначено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно статті 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина 1 статті 277 ЦК України).

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до роз`яснень, викладених у абзацах 3, 5 пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.

Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи.

Згідно частини 2 статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

За своїм характером судження має оціночний характер та виражає ставлення того, хто поширює інформацію, до змісту висловленої ним думки, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів тощо.

Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку.

Апеляційний суд відхиляє твердження скаржника в тій частині, що запитання ОСОБА_3 мали стверджувальний характер, оскільки в загальному сенсі питання - це прохання надати певну інформацію, що застосовуються для з`ясування обставин, уточнення інформації, розв`язання проблемної ситуації тощо. Логічна природа питання є такою, що не підлягає кваліфікації з точки зору істинності і хибності, тобто на відміну від суджень та висловлювань питання неможливо оцінювати як істинні або хибні.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції в тій частині, що відповіді ОСОБА_2 не запитання ОСОБА_3 не містять в собі викладення певних фактів, конкретних життєвих обставин, не є відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку.

При цьому, суд враховує, що оспорювана інформація міститься у інтерв`ю, що є таким інформаційним жанром, у якому подається виклад розмови журналіста з певною особою, у цій справі - із ОСОБА_2 . Перелічені позивачем висловлювання слід оцінювати з урахуванням всього змісту бесіди, не вириваючи їх із контексту. Надаючи відповіді, ОСОБА_18 використовує такі мовні обороти, як «на сколько я знаю», «я думаю» (мовою оригіналу).

Особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачено статтею 10 Конвенції (правова позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 20 березня 2019 року у справі № 758/14324/15-ц).

Зміст та характер дослідженої інформації свідчить про те, що така є вираженням суб`єктивної думки відповідача, відтак не є недостовірною інформацією, що підлягає судовому захисту шляхом її спростування.

Посилання скаржника на обмеження судом першої інстанції прав позивача на доступ до правосуддя шляхом відмови у задоволенні клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні відхиляються апеляційним судом, оскільки ця справа не віднесена до категорії справ, що не можуть бути вирішені у порядку спрощеного позовного провадження. Позивач не був обмежений подавати пояснення, заяви, міркування, доводи у письмовому вигляді в суді першої інстанції, а також надати усні пояснення, міркування, доводи в суді апеляційної інстанції. При цьому, заявляючи про позбавлення можливості реалізувати права учасника справи загальним твердженням, скаржник не зазначає, в чому конкретно такі порушення полягали та як таке вплинуло на зміст ухваленого рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду першої інстанції, колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 31 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 19 травня 2025 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді С.М. Верланов

В.В. Соколова