ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 669/460/24

Провадження № 22-ц/820/671/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Заворотна А.В.

за участю представників учасників справи

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, неустойки (пені), інфляційних втрат та трьох процентів річних від несвоєчасного виконання грошового зобов`язання, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 10 січня 2025 року (суддя Давидюк О.І.).

Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У травні 2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, неустойки (пені), інфляційних втрат та трьох процентів річних від несвоєчасного виконання грошового зобов`язання.

В обґрунтування позову зазначали, що 09 грудня 2020 року між ними та відповідачем ОСОБА_3 було укладено Меморандум про співпрацю, відповідно до якого останній отримав від них грошові кошти в сумі 480000 доларів США з метою придбання обладнання.

За умовами зазначеного Меморандуму про співпрацю відповідач зобов`язався здійснити повернення грошових коштів в спосіб, визначений договором позики, укладеним між сторонами 09 грудня 2020 року.

Так, 09 грудня 2020 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від позивачів грошові кошти в розмірі 13478400 грн, що на день підписання зазначеного договору згідно курсу НБУ становило еквівалент в 480000 доларів США.

Відповідно до змісту договору позики від 09 грудня 2020 року передачу грошових коштів було здійснено до підписання цього договору.

При цьому, сторони погодилися, що цей договір є безпроцентним, повернення позики має бути здійснено не пізніше 09 червня 2026 року, повернення грошових коштів здійснюється з 09 червня 2021 року щомісячними рівними платежами до 09 числа кожного місяця у розмірі 224640 грн, що на день підписання зазначеного договору згідно курсу НБУ становить еквівалент в 8000 доларів США.

В подальшому, 07 вересня 2021 року між позивачами та відповідачем укладено договір про внесення змін № 1 до договору позики від 09 грудня 2020 року, відповідно до якого сторонами вирішено викласти п. 9 в редакції, згідно з якою, за неналежне виконання зобов`язань, а саме нездійснення позичальником щомісячних платежів до 09 числа кожного місяця, передбачено застосування до позичальника штрафних санкцій у вигляді пені, що становить 1 (один) відсоток від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання. При здійсненні наступних платежів погашення позичальником пені здійснюється першочергово перед іншими платежами в рівних частинах на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Всі платежі позичальника на користь позикодавців здійснюються в рівних частинах кожному позичальнику окремо та сплачуються штрафні санкції на ім`я того перед ким зобов`язання виникає.

На виконання умов договору позики від 09 грудня 2020 року ОСОБА_3 за період з червня по грудень 2021 року були здійснені наступні виплати ОСОБА_1 :

- 22 червня 2021 року безготівковий розрахунок в сумі 28000 грн;

- 08 липня 2021 року безготівковий розрахунок в сумі 166495 грн;

- 09 липня 2021 року готівковий розрахунок в сумі 8000 доларів США (218289,60 грн);

- 10 серпня 2021 року безготівковий розрахунок в сумі 108000 грн;

- 09 жовтня 2021 року безготівковий розрахунок в сумі 31800 грн;

- 09 грудня 2021 року готівковий розрахунок в сумі 16000 доларів США (435467,20 грн);

- 09 грудня 2021 року готівковий розрахунок в сумі 180000 грн;

- 10 грудня 2021 року безготівковий розрахунок в сумі 108200 грн.

Загальна сума виплат, здійснених відповідачем ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 , станом на день звернення з позовом становить 1276251,80 грн.

На виконання умов договору позики від 09 грудня 2020 року ОСОБА_3 за період з липня по грудень 2021 року були здійснені також виплати ОСОБА_2 :

- 09 липня 2021 року готівковий розрахунок в сумі 8000 доларів США (218289,60 грн);

- 09 грудня 2021 року готівковий розрахунок в сумі 16000 доларів США (435467,20 грн);

- 09 грудня 2021 року готівковий розрахунок в сумі 180000 грн;

- 10 грудня 2021 року безготівковий розрахунок в сумі 108200 грн.

Загальна сума виплат, здійснених відповідачем ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 , станом на день звернення з позовом становить 941956,80 грн.

22 грудня 2021 року позивачами вручено відповідачу лист-претензію, зі змісту якої слідує, що в ОСОБА_3 станом на 09 грудня 2021 року наявна заборгованість перед ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в розмірі 16000 доларів США (433000 грн) за тілом позики та 360000 грн за штрафними санкціями у вигляді пені.

При цьому, станом на день звернення з позовом будь-яких відповідей чи виплат після 10 грудня 2021 року від відповідача ОСОБА_3 не надходило.

Станом на день звернення з позовом у відповідача ОСОБА_3 перед позивачем ОСОБА_1 наявна заборгованість у наступних розмірах: тіло позики 3535091,80 грн, пеня (1 %) 12300773 грн, індекс інфляції 229957,89 грн, 3 % річних 101950,01 грн.

Станом на день звернення з позовом у відповідача ОСОБА_3 перед позивачем ОСОБА_2 наявна заборгованість у наступних розмірах: тіло позики 4049386,80 грн, пеня (1 %) 16476215,69 грн, індекс інфляції 375232,81 грн, 3 % річних 135711,26 грн.

Загальний розмір заборгованості відповідача ОСОБА_3 перед позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 становить 37204319,26 грн.

З врахуванням викладеного вище та заяви про збільшення позовних вимог, позивачі просили суд:

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 09 грудня 2020 року в загальній сумі 16167772,70 грн, з яких: 3535091,80 грн тіло позики, 12300773 грн 1 % пені, 229957,89 грн інфляційні втрати, 101950,01 грн 3 % річних;

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 09 грудня 2020 року в загальній сумі 21036546,56 грн, з яких: 4049386,80 грн тіло позики, 16476215,69 грн 1 % пені, 375232,81 грн інфляційні втрати, 135711,26 грн 3 % річних;

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частинах сплачений ними судовий збір в розмірі 30280 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 50000 грн.

Рішенням Білогірського районного суду Хмельницької області від 10 січня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 09 грудня 2020 року в сумі 16167772,70 грн, з яких: 3535091,80 грн тіло позики, 12300773 грн 1 % пені, 229957,89 грн інфляційні втрати від несвоєчасного виконання грошового зобов`язання та 101950,01 грн 3 % річних від простроченої суми грошового зобов`язання.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 09 грудня 2020 року в сумі 21036546,56 грн, з яких: 4049386,80 грн тіло позики, 16476215,69 грн 1 % пені, 375232,81 грн інфляційні втрати від несвоєчасного виконання грошового зобов`язання та 135711,26 грн 3 % річних від простроченої суми грошового зобов`язання.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 15442,80 грнта витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 15442,80 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25000 грн.

Не погоджуючись рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково, а саме стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 09 грудня 2020 року в сумі 3535091,80 грн та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 09 грудня 2020 року в сумі 4049386,80 грн, в решті позовних вимог відмовити. При цьому, посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, відповідачем не заперечуються розмір залишку тіла позики, визначеного позивачами, однак, судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення було проігноровано той факт, що позивачами під час воєнного стану було нараховано на заборгованість за договором позики від 09 грудня 2020 року пеню, інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми, які суд стягнув з відповідача. Звертає увагу суду на те, що прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати позики виникло у період дії в Україні воєнного стану, а тому у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для стягнення з нього відповідних нарахувань.

Також зазначає, що у п. 1 договору позики від 09 грудня 2020 року сторони обумовили, що предметом договору позики були грошові кошти у гривні, виражені в еквіваленті іноземної валюти. Тобто втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти - долара США. Отже передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають.

Вказує, що судом першої інстанції безпідставно стягнуто витрати на правничу допомогу, оскільки вимоги позивачів про стягнення витрат на правову допомогу є недоведеними, з огляду на те, що матеріали справи не містять акту приймання-передачі наданої правничої (правової) допомоги до договору про надання правничої правової 06.05.2023 № 06/05/24 3 LE, на який у позовній заяві посилалися позивачі.

Позивачі через свого представника ОСОБА_4 подали відзив на апеляційну скаргу, в якому просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись, при цьому, на безпідставність доводів апеляційної скарги та не підтвердження їх належними та допустимими доказами.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу.

Представник позивачів ОСОБА_4 в судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

За змістом апеляційної скарги рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення суми основного боргу за позикою не оскаржується, а тому апеляційним судом, відповідно до ст. 367 ЦПК України, не переглядається.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пені, інфляційних втрат та 3% річних вказаним вимогам не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пені, інфляційних втрат та 3% річних, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог в цій частині.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції в цій частині не можна погодитись з таких підстав.

Встановлено, що 09 грудня 2020 року між позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з однієї сторони, та відповідачем ОСОБА_3 , з іншої сторони, було укладено договір позики, відповідно до якого останній отримав від позивачів грошові кошти в розмірі 13478400 грн, що на день підписання зазначеного договору згідно курсу НБУ еквівалентно 480000 доларів США (а.с. 20-21).

Відповідно до п. 1 договору позики від 09 грудня 2020 року, передачу грошових коштів було здійснено до підписання цього договору.

При цьому, сторони погодилися, що цей договір є безпроцентним, повернення позики має бути здійснено не пізніше 09 червня 2026 року, повернення грошових коштів здійснюється з 09 червня 2021 року щомісячними рівними платежами до 09 числа кожного місяця у розмірі 224640 грн, що на день підписання зазначеного договору згідно курсу НБУ еквівалентно 8000 доларів США.

В подальшому, 07 вересня 2021 року між позивачами та відповідачем укладено договір про внесення змін № 1 до договору позики від 09 грудня 2020 року за реєстровим №1198, відповідно до якого сторонами вирішено внести зміни до договору позики та викласти п. 9 в редакції, яка, за неналежне виконання зобов`язань, а саме нездійснення позичальником щомісячних платежів до 09 числа кожного місяця, передбачає застосування до позичальника штрафних санкцій у вигляді пені, що становить 1 (один) відсоток від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання. При здійсненні наступних платежів погашення позичальником пені здійснюється першочергово перед іншими платежами в рівних частинах на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_2 . Всі платежі позичальника на користь позикодавців здійснюються в рівних частинах кожному позичальнику окремо та сплачуються штрафні санкції на ім`я того перед ким зобов`язання виникає. Грошові кошти, передані відповідно до п. 1 цього договору в позику позичальнику, передані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частинах (а.с. 22-23).

22 грудня 2021 року позивачами відповідачу вручено лист-претензію, зі змісту якої слідує, що в ОСОБА_3 станом на 09 грудня 2021 року наявна заборгованість перед ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в розмірі 16000 доларів США (433000 грн) за тілом позики та 360000 грн за штрафними санкціями у вигляді пені (а.с. 24).

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Судом першої інстанції встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини із договору позики, який підтверджує як факт укладення договору, так і факт отримання відповідачем від позивачів обумовленої у договорі грошової суми, що визнається відповідачем.

Щодо стягнення пені, інфляційних втрат на трьох відсотків річних слід зазначити.

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України).

За допомогою неустойки (штрафу, пені) допускається забезпечувати виконання значної кількості зобов`язань. Зокрема, неустойка може забезпечувати виконання: договірних зобов`язань, що традиційно для цивільного обороту, оскільки в більшості випадків саме в договорі його сторони встановлюють неустойку (штраф або пеню). Причому це може відбуватися як під час укладення договору для забезпечення виконання зобов`язання, так і після, але до виконання тих зобов`язань, які виникли на його підставі.

Не виключається забезпечення зобов`язань, які виникли на підставі організаційного договору (зокрема, попереднього); недоговірних зобов`язань, що не характерно, проте положеннями статті 549 ЦК України не виключається; позитивних та негативних зобов`язань. Як правило, неустойка встановлюється для забезпечення позитивних зобов`язань, які передбачають вчинення певних дій (передача речі, сплата грошовитих коштів та ін.). Сутність негативних зобов`язань полягає в тому, що предметом виконання є утримання від дій, і зобов`язання виконується протягом усього часу його існування. Негативні зобов`язання можуть бути забезпечені тільки за допомогою штрафу, адже після порушення такого зобов`язання необхідність стимулювати його виконання шляхом нарахування пені, як це може мати місце при позитивних зобов`язаннях, не призведе до очікуваного результату, тобто його виконання (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 172/1159/20 (провадження № 61-14612св21)).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Тлумачення вказаної норми свідчить, що пеня є змінною величиною, оскільки її нарахування відбувається за кожен день прострочення.

Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).

Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)).

Позивач ОСОБА_2 у позові просив стягнути на свою користь із ОСОБА_3 суму інфляційних втрат за період з січня 2022 року до травня 2024 року в розмірі 375232,81 грн та три проценти річних за період з 09.06.2021 до травня 2024 року в розмірі 135711,26 грн на підставі частини другої статті 625 ЦПК України, відповідно до наданих ним розрахунків. В свою чергу, позивач ОСОБА_1 у позові просив стягнути на свою користь із ОСОБА_3 суму інфляційних втрат за період з травня 2022 року до травня 2024 року в розмірі 229957,89 грн та три проценти річних за період з 09.06.2021 до травня 2024 року в розмірі 101950,01 грн на підставі частини другої статті 625 ЦПК України, відповідно до наданих ним розрахунків.

Також позивачі просили суд стягнути пеню на підставі пункту 9 договору позики, згідно з яким позикодавці вправі вимагати від відповідача нарахування та виплати пені у розмірі 1 (один) % за кожен день прострочення виконання зобов`язання. Розмір пені за розрахунками позивача ОСОБА_2 склав з вересня 2021 року до травня 2024 року - 16476215,69 грн, за розрахунками позивача ОСОБА_1 за період з листопада 2021 року до травня 2024 року 12300773 грн.

Разом з тим, слід зазначити, що пунктом 1 статті 1 Закону України від 16 червня 2020 року № 691-ІХ «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19», який набрав чинності 04 липня 2020 року, внесено зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України та доповнено його пунктом 15 такого змісту: «У разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення».

Отже, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення (пункт 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

Тлумачення пункту 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від обов`язку сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку (штраф, пеню) за таке прострочення. Законодавець на рівні акта цивільного законодавстві (пункт 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України) передбачив спеціальний випадок звільнення від обов`язку позичальника сплатити неустойку (штраф, пеню). Такий обов`язок припиняється без його виконання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на усій території України було установлено карантин, який неодноразово продовжувався і припинив свою дію 01 липня 2023 року.

Тобто, з огляду на приписи пункту 15 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, постанови Кабінету Міністрів України, якими з 12 березня 2020 року установлено на всій території України карантин, що діяв протягом всього періоду, за який нараховуються інфляційні втрати, три проценти річних та пеня, суд першої інстанції помилково не застосував вказані норми права та дійшов необґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивачів суми інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені за період з 09 червня 2021 року по 30 червня 2023 року включно, що є безпідставним та таким, що суперечить нормам матеріального права.

Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 756/7895/21 (провадження № 61-5419св22) та Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 серпня 2023 року у справі № 709/1320/21 (провадження № 61-7203св22), Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2024 року у справі №201/9121/22 (провадження № 61-1104св24).

Крім того, вирішуючи питання щодо періоду прострочення боржника, за який можуть бути нараховані інфляційні втрати, три проценти річних та пеня за період з 24 лютого 2022 року, суд першої інстанції також не врахував, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який на цей час триває.

Згідно з пунктом 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Враховуючи вказані положення закону та межі заявлених позовних вимог, вимога про стягнення суми інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені за період з 24 лютого 2022 року до травня 2024 року також є безпідставною.

Відповідно оскаржуване рішення суду першої інстанції у частині стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат та 3% річних підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового судового рішення в цій частині про відмову в задоволенні позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог 20,39%, з врахуванням приписів статті 141 ЦПК України, слід змінити розподіл судових витрат, зменшивши суму судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, які стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , до 2568 грн 41 коп та до 5097 грн 50 коп відповідно, та зменшивши суму судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, які стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , до 2568 грн 41 коп та до 5097 грн 50 коп відповідно.

Крім того, у зв`язку з задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_3 , з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір по 12052 грн 95 коп з кожного (в розмірі який підлягав сплаті при подачі апеляційної скарги).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 10 січня 2025 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пені, інфляційних втрат та 3% річних скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

В задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики від 09 грудня 2020 року, а саме: 12300773 грн 1 % пені, 229957,89 грн інфляційних втрат, 101950,01 грн 3 % річних відмовити, у зв`язку з чим зменшити визначену рішенням суду першої інстанції загальну суму заборгованості за договором позики від 09 грудня 2020 року, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , до 3535091 грн 80 коп.

В задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 09 грудня 2020 року, а саме: 16476215,69 грн 1 % пені, 375232,81 грн інфляційних втрат, 135711,26 грн 3 % річних відмовити, у зв`язку з чим зменшити визначену рішенням суду першої інстанції загальну суму заборгованості за договором позики від 09 грудня 2020 року, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , до 4049386 грн 80 коп.

Рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 10 січня 2025 року в частині вирішення питання про розподіл судових витрат змінити, зменшивши суму судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, які стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , до 2568 грн 41 коп та до 5097 грн 50 коп відповідно, та зменшивши суму судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, які стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , до 2568 грн 41 коп та до 5097 грн 50 коп відповідно.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 по 12052 грн 95 коп судового збору з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

.

Повне судове рішення складено 19 травня 2025 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай