Номер провадження 2/754/137/25
Справа № 754/4660/24
У Х В А Л А

Іменем України

про витребування доказів

21 травня 2025 року Деснянський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Буша Н.Д.,

секретаря с/з Зануда І.А.,

представника позивача адвоката Андрієнка С.В.,

представника відповідача адвоката Мостовенко Ю.В.,

представника відповідача адвоката Карапетяна А.Р.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні питання щодо витребування доказів по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Грущинська Ольга Володимирівна про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна в порядку спадкування за законом та усунення перешкод у здійснення права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Андрієнка С.В. звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з данною позовною заявою.

Ухвалою суду від 08.04.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

18.09.2024 року від представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» - адвоката Карапетяна А.Р. на адресу суду надійшов зустрічний позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП.» про визнання осроби іпотекодавцем та звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах.

Ухвалою суду від 26.11.2024 року відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви.

В підготовчому засіданні на обговорення було поставлено питання щодо витребування у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Грущинської О.В. завірену належним чином копію спадкової справи №08/2019 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Присутні учасники підготовчого розгляду не заперечували щодо витребуваня доказів. Заслухавши думку учасників справи, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Частиною 6 ст. 84 ЦПК України встановлено, що будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно п. 2. ч. 1 ст. 43 ЦПК учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями ст. 44 повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства.

Відповідно до п. 2 та 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Завдання законодавця при регламентації конструкції доказування полягає у забезпеченні гармонічного поєднання активності сторін та суду в цивільному судочинстві. Активність сторін відбиває приватноправові засади змагального процесу, а активність суду публічно-правовий інтерес у ефективності відправлення правосуддя. Можливість збирання доказів судом за власною ініціативою за чинним ЦПК мають обґрунтовуватися не виключно через призму змагальності, однак і з урахуванням принципу пропорційності в контексті завдань та мети цивільного судочинства. Положення процесуального законодавства щодо можливості витребування доказів за ініціативою суду у випадку недобросовісної поведінки сторони щодо доказів покликане зберегти баланс між змагальністю сторін, що забезпечує реалізацію приватноправового інтересу у цивільному судочинстві, та активністю суду в контексті принципу суддівського керівництва процесом, що відбиває публічно-правовий інтерес в ефективності цивільного судочинства. Необхідність збереження відповідного балансу прямо випливає із норми, що регулює завдання цивільного судочинства, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК).

Згідно з п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово робив висновок, що принцип правової визначеності є одним з фундаментальних аспектів верховенства права (рішення у справах «Брумареску проти Румунії», «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» та ін.). Принцип правової визначеності являє собою сукупність вимог до організації та функціонування правової системи з метою забезпечення перш за все стабільного правового становища індивіда шляхом вдосконалення процесів правотворчості та правозастосування. Принцип покликаний надати можливість учасникам правовідносин передбачити результати своїх дій, набуття відповідних прав та обов`язків. Це передбачає і прогнозованість судових рішень за результатами розгляду спорів.

З урахуванням вищевикладеного, суд з метою повного та всебічного розгляду справи по суті, беручи до уваги зміст заявлених позовних вимог - визнання права власності на об`єкт нерухомого майна в порядку спадкування за законом та усунення перешкод у здійснення права власності, забезпечуючи баланс між змагальністю сторін, що забезпечує реалізацію приватноправового інтересу у цивільному судочинстві та активністю суду в контексті принципу суддівського керівництва процесом, що відбиває публічно-правовий інтерес в ефективності цивільного судочинства, вважає за необхідне витребувати копію спадкової справи.

Керуючись ст.ст. 12-13, 76-81, 84, 260-261 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Витребувати:

- у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Грущинської О.В. завірену належним чином копію спадкової справи №08/2019 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Встановити строк надання витребуваних відомостей до 21.07.2025 року.

Роз`яснити, що відповідно до ст.84 ЦПК України будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Докази, які вимагає суд, направляються до суду безпосередньо. Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Н.Д.Буша