С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
___________________________________________________________________________________________
Провадження 2-др/760/92/25
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 травня 2025 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі
головуючого судді Коробенка С.В.
за участю секретаря Левіцької Н.О.
розглянув в порядку спрощеного провадження заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в справі за її позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 19 березня 2025 року були задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

До закінчення розгляду справи представником Позивачки заявлено про свій намір протягом п`яти днів подати докази остаточно понесених витрат на правничу допомогу.

24 березня 2025 року до суду надійшло клопотання Позивача (представника) про стягнення на його користь з Відповідача понесених витрат на правничу допомогу в загальному розмірі 3500,00 гривень.

Сторони у судове засідання не з`явилися, їх неявка не перешкоджає розгляду заяви.

ІІІ. Мотивувальна частина

Відповідно до ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на Відповідача.

Статтею 137 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Встановлено, що між ОСОБА_1 та адвокатом Татуенцем Владиславом Вікторовичем укладено Договір про надання правової допомоги №40/24 від 24 червня 2024 року.

В додатку №1 до вказаного договору сторонами було погоджено вартість окремих видів послуг, пов`язаних із виконанням адвокатом своїх зобов`язань.

24 березня 2025 року між сторонами було підписано акт здачі-прийняття наданих послуг (загальний опис), згідно з яким вартість наданих послуг (підготовка, складання та друк позовної заяви) оцінена сторонами в 3500 гривень.

Фактична оплата наданих послуг підтверджується копією відповідної квитанції від 24.03.2025.

Відповідно до вимог статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, необхідно виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статей 27, 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Аналогічна правова позиція викладена в додатковій постанові Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17; додатковій постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, постанові Верховного Суду від 21.03.2019 у справі № 914/359/18.

Як було зазначено вище, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 Цивільного процесуального кодексу України).

У свою чергу під час вирішення питання про розподіл судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу), саме на суд покладено обов`язок з`ясувати реальність (або неминучість) понесених витрат та встановити причинно-наслідковий зв`язок заявлених до відшкодування витрат із необхідністю і реальністю їх здійснення в межах конкретної справи.

У пунктах 29, 30 постанови Верховного Суду від 16.04.2020 у справі № 727/4597/19 зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц.

З урахуванням викладеного вище, суд вважає, що Позивачкою ОСОБА_1 доведений належними та допустимими доказами розмір понесених нею витрат на правничу допомогу в сумі 3500,00 гривень.

Враховуючи категорію справи, її складність та обсяги матеріалів справи, суд вважає, що сплачений Позивачкою розмір витрат на правничу допомогу є логічним, співмірним та справедливим.

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені повністю, суд вважає справедливим стягнути з Відповідача на користь Позивачки компенсацію понесених нею витрат на правничу допомогу в повному розмірі (3500 гривень).

IV. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 137, 141, 176, 246, 270 Цивільного процесуального кодексу України, суд вирішив:

1.Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 3500 гривень.

2.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

3.Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя: