Справа № 404/1127/25
Номер провадження 2-з/404/25/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року м. Кропивницький

Фортечний районний суд м. Кропивницького в складі:

головуючої судді Варакіної Н.Б.

за участі секретаря Щербини А.І.

розглянувши заяву про забезпечення позову представника позивача - ОСОБА_1 у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

24 квітня 2025 року представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову. В обґрунтування вимог посилається на те, що 16 вересня 2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено шлюб. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 березня 2025 року шлюб між ними розірвано. Сторони звернулись до Кіровського районного суду м. Кіровограда з позовними заявами про поділ спільного майна подружжя, які об`єднані в одне провадження. За час шлюбу сторони набули значну кількість майна, яке зареєстроване за відповідачем. Позивачка має реальні підстави вважати, що відповідач може вжити заходи щодо відчуження майна, яке є предметом спору про поділ спільної власності подружжя, так як 25.03.2025 року вже після звернення до суду з позовом, відповідач подарував земельну ділянку з кадастровим номером :51:002:0001, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору дарування. Такі дії відповідача свідчать про бажання унеможливити виконання рішення суду у майбутньому. Тому просить вжити заходи забезпечення позову у вигляді заборони ОСОБА_3 відчужувати наступні об`єкти нерухомого майна, рухомого майна та майнові права будь-яким способом до вирішення спору по суті у судовому порядку та звернення судового рішення до виконання:

-Право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0804;

-Право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:5035;

-Право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0427;

-Право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:5040;

-Право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0310;

-Право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0479;

-Право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:9005;

-Право власності на гараж, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 ;

-Право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;

-Майнові права на житлову однокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , ЖК А+Я). м. Кропивницький;

-Житловий будинок не введений в експлуатацію, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

-Право власності на автомобіль Renault Master 2013 року випуску.

Розглянувши заяву, дослідивши додані матеріали, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1ст. 4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику суду як джерело права.

Стаття 6 Конвенції гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Так, згідно п. 43 рішення ЄСПЛ по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише уразі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Крім того, заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення про забезпечення позову. Окрім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України одним із видів забезпечення позову, зокрема є накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно із частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначено, що: «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Таким чином, при розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Окрім того, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен надати докази та довести свої вимоги.

За змістом статті 1 Першого Протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При цьому вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У кожному випадку, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Виходячи з вищевикладеного суд задовольняє вимоги представника позивача щодо забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майнові права на однокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 та автомобіль Renault Master 2013 року випуску.

Щодо земельних ділянок, на які представник позивача просить накласти заборону відчужувати, суд зазначає наступне.

Як роз`яснено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд зазначає, що обрання належного, відповідного предмету спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що, зрештою, дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

В даному випадку, предметом позову ОСОБА_2 є гараж, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; житлова однокімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 та автомобіль Renault Master 2013 року випуску.

У той же час заявник просить суд в порядку забезпечення позову заборонити ОСОБА_3 відчужувати земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0804; земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:5035; земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0427; земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:5040; земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0310; земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0479 та житловий будинок не введений в експлуатацію, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Які не є предметом спору.

Відтак, в даному випадку застосування заходу забезпечення позову у вигляді заборони на відчуження на дане майно, безпосередньо не пов`язано із предметом позову про поділ майна подружжя, а тому не підлягає задоволенню.

Щодо прав власності на гараж, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 та квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 суд зазначає, що представником позивача не надано до суду доказів належності зазначеного нерухомого майна на час звернення до суду з заявою про забезпечення позову, а тому заява про забезпечення позову в цій частині також не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву представника позивача за первісним позовом ОСОБА_2 ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Накласти арешт на майнові права на однокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 (3-я черга. 1 пусковий комплекс, будинок АДРЕСА_6 , ЖК А+Я), м. Кропивницький та автомобіль Renault Master, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2013 року випуску, що належать на праві власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

В решті вимог заяву про забезпечення позову - залишити без задоволення.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала складена та проголошена 12.05.2025.

Реквізити сторін:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2

РНОКПП НОМЕР_4

АДРЕСА_3

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1

РНОКПП НОМЕР_3

місце реєстрації АДРЕСА_3

місце фактичного проживання АДРЕСА_7

Суддя Фортечного районного суду

міста Кропивницького Н. Б. Варакіна