Справа № 710/1310/24 Провадження № 2/710/44/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.05.2025 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Щербак О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Кисличенко Л.А.,

представника позивача адвоката Бабенка Р.В.,

відповідачки ОСОБА_1 ,

представника відповідачки адвоката Тишкевич Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог: Шполянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі центрального міжрегіонального управління Міністерство юстиції ( м. Київ) про виключення відомостей про особу, як батька дітей з актових записів про їх народження,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Шполянського районного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_1 , в якому просить виключити запис про батька в актових записах про народження: №5 від 18 квітня 2013 року відомості про ОСОБА_2 , як батька дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сигнаївка Шполянського району Черкаської області, та №4 від 13 березня 2017 року відомості про ОСОБА_2 , як батька дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Сигнаївка Шполянського району Черкаської області.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначив, що вони з відповідачкою із 17 грудня 2022 року перебувають у шлюбі, цього ж дня вони подали до відділу ДРАЦС спільні заяви про визнання його батьківства відносно народжених відповідачкою дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . До укладення шлюбу вони проживали як подружжя з липня 2012 року. Проте через несумісність характерів з 2012 року вони часто переривали свої відносини та проживали окремо один від одного по декілька місяців. У цей же час він проживав із відповідачкою у приблизний період зачаття дітей, тому у нього не було сумнівів щодо його батьківства відносно них. Оскільки вони не перебували у шлюбі під час народження дітей, та не подавали спільних заяв до органу ДРАЦС, то запис про батька було вчинено в порядку визначеному ч. 1 ст. 135 СК України.

З 2022 року він перебуває на військовій службі у Збройних Силах України. У січні 2024 року відповідачка повідомила його, що за його відсутності у неї виникли почуття до іншого чоловіка, через що вони припинили відносини. В ході однієї із розмов відповідачка повідомила, що діти є не його біологічними. Внаслідок чого у нього виник сумнів в своєму батьківстві і виникли підстави звернутись до суду із позовом.

Відповідно до ухвали суду від 10.09.2024 у справі відкрито провадження, призначене підготовче судове засідання.

Відповідно до ухвали суду від 09.10.2024 залишено без задоволення клопотання представника відповідачки про витребування доказів та долучення доказів, та задоволено клопотання про призначення експертизи, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

24.02.2025 судом поновлено провадження у справі.

11.03.2025 судом закрито підготовче провадження у справі та призначено спрау до розгляду по суті.

Позивач у судовому засіданні 03.04.2025 пояснив, що з відповідачкою знайомий з 2011 року, у стосунках з років 15,16, відповідачка потім завагітніла і йому повідомила. Спочатку вони жили у її батьків, потім часто розходились. Сумнівів , що діти його у нього не було. Потім вирішили зрештою одружитися, але згодом він дізнався про зради дружини і про те, що діти не його.

Представник позивача у судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідачки у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. Зазначила, що запис про батьківство здійснений на підставі заяви позивача, який подав таку добровільно та будучи обізнаним про те, що хлопчик не його біологічний син. Указала, що на момент вагітності хлопчиком відповідачка була неповнолітньою, а тому проживати як сім`я позивач та відповідачка не могли. В частині позовних вимог вважала, що відповідно до висновку експертизи батьківство позивача щодо дівчинки доведене, а тому такі вимоги є необґрунтованими.

Відповідачка у судовому засіданні пояснила, що познайомилась із позивачем перебуваючи на восьмому місяці вагітності. Вони почали зустрічатись, у подальшому вони то жили разом, то розлучались.

Представник третьої особи без самостійних вимог: Шполянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі центрального міжрегіонального управління Міністерство юстиції, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, щодо заявлених вимог покладається на розсуд суду.

Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, на підставі повного, об`єктивного та всебічного їх аналізу, суд установив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 17.12.2022 Шполянським відділом ДРАЦС у Звенигородському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ), ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб 17.12.2022, про що складено актовий запис №224 ( а.с. 13).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису цивільного стану № 8 від 03.09.2024, до актового запису про народження ОСОБА_3 , були внесені зміни на підставі заяви про визнання батьківства №50/23.6-05.01.08 від 1712.2022 ( а.с. 14-15).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису цивільного стану № 3 від 03.09.2024, до актового запису про народження ОСОБА_4 були внесені зміни на підставі заяви про визнання батьківства №51/23.6-05.01.08 від 1712.2022 ( а.с. 16-17).

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вказані батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у свідоцтві про народження серія НОМЕР_2 , виданому повторно 17.12.2022 Шполянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області ЦМУ МЮ ( м. Київ) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у свідоцтві про народження серія НОМЕР_3 , виданому повторно 17.12.2022 Шполянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області ЦМУ МЮ ( м. Київ) ( а.с. 18-19).

Відповідно до висновку експерта №103-223-2024, вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_4 складає величину не менш ніж 99,99 %. Таким чином, згідно Hummel K at all «Biostatistische Ambstammugsbegutachung mit blutgruppen befunden» Stuttgart, 1971, біологічне батьківство ОСОБА_2 відносно ОСОБА_4 практично доведено. Біологічне батьківство ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 виключається ( а.с. 89-92).

Згідно зі ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Згідно з положеннями ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини.

Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану ( ч.1 ст. 126 СК України).

Відповідно до ст. 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття.

Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу.

Зазначена норма спрямована на захист законних інтересів дитини. Вважається, що при прийнятті рішення про «оформлення» свого батьківства чоловік ураховував усі можливі правові наслідки для себе, навіть з урахуванням того, що фактично батьком дитини є інша особа. Саме тому довільна зміна ним у майбутньому початкового рішення чи відзив поданої заяви до органу РАЦС про встановлення батьківства після його державної реєстрації не допускається.

Разом із тим, законодавець не виключає право особи, записаної батьком дитини за її заявою про встановлення батьківства, оспорювати здійснений органом РАЦС запис за мотивами порушення волевиявлення (наприклад, якщо заява про встановлення батьківства була подана під впливом погрози, насильства тощо).

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 встановлено, що оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК) - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. При цьому відповідні вимоги жінки суд може задовольнити лише за умови подання іншою особою заяви про своє батьківство. Особа, яка в момент реєстрації її батьком дитини знала, що не є таким, а також особа, котра дала згоду на штучне запліднення своєї дружини, не мають права оспорювати батьківство.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 17 березня 2020 року у справі № 606/2142/18 (провадження № 61-19502св19), зазначено, що:

«при вирішенні справ про оспорювання батьківства суди повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та сторін по справі.

За приписами частини п`ятої статті 136 СК України для відмови в позові з цієї підстави в ході судового розгляду перевірці підлягають обставини чи особа, яка оспорює батьківство, знала в момент реєстрації себе батьком дитини, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не могла про це не знати. Відповідно, з урахуванням вимог частини третьої статті 12 ЦПК України на позивача покладається тягар доведення, що він не є біологічним батьком дитини, а відповідач у справі повинна довести належними та допустимими доказами, що позивач в момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не міг про це не знати».

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 127/25686/17 , від 06 травня 2020 року у справі № 641/2867/17-ц , від 22 грудня 2020 року у справі № 127/25686/17 , від 05 лютого 2021 року в справі № 615/483/20 .

Отже, при оспорюванні батьківства необхідним є встановлення як відсутності кровного споріднення між позивачем та дитиною, так і обставини чи особа, яка оспорює батьківство, знала в момент реєстрації себе батьком дитини, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не могла про це не знати.

Відповідно до статті 12 ЦПК України та згідно з ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У ході розгляду справи за клопотанням позивача для встановлення наявності чи відсутності кровної спорідненості між ним та дітьми ухвалою суду від 09.10.2024 у справі була призначена судово - генетична експертиза. За результатами вказаної експертизи встановлено, що позивач не є біологічним батьком ОСОБА_3 .

Таким чином, відсутність кровного споріднення між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 доведена належним, достовірним та достатнім доказом.

Відповідачка, у свою чергу, повідомляючи обставини знайомства з позивачем перебуваючи на восьмому місяці вагітності старшою дитиною жодного доказу на підтвердження вказаної обставини не надала.

Суд, під час ухвалення рішення вирішує питання зокрема чи мали місце обставини (факти) якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються ( п.1 ч.1 ст. 264 ЦПК України).

Суд установлює обставини у справі на підставі доказів, які надані сторонами у справі.

Відповідно до принципу диспозитивності, закріпленому у ст.13 ЦПК України, відповідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За правилами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За змістом статей 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показами свідків.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, яким є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, що становлять допустимість доказів.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (частина перша статті 82 ЦПК України).

Положеннями ч.ч. 2-3 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним в справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься в справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові Верховного Суду від 20 вересня 2024 року в справі № 183/2690/21, від 16 травня 2018 року в справі № 591/6441/14-ц зазначено, що СК України не визначає будь-яких особливостей предмету доказування у такій категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.

Відповідачка відзив на позов не подавала, у судовому засіданні їй було роз`яснено положення ст.ст. 12 та 81 ЦПК України та необхідність доведення тих обставин, на які вона посилається, заперечуючи проти позовних вимог. Крім того, відповідачка брала участь у судовому розгляді через адвоката. Разом із тим, клопотань щодо надання ( долучення) доказів, або витребування таких у зв`язку із їх відсутністю у відповідачки, до суду не подавала.

Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану є підставою для внесення таких змін.

Відповідно до п.2.16.4.Розділу II Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

Відповідно до п.2.18 Правил зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації за місцем зберігання відповідного актового запису цивільного стану, крім випадків, встановлених у п.2.28 цього розділу.

Ураховуючи наведені обставини та норми матеріального права, які регулюють правовідносини між сторонами, правову позицію Верховного Суду, суд дійшов висновку, що вимоги в частині виключення відомостей про батька дитини ОСОБА_3 підлягають до задоволення.

У свою чергу зазначити особу, яку необхідно в порядку ч. 1 ст. 135 СК України записати батьком дитини, суд позбавлений можливості, оскільки відповідні відомості відповідачкою суду надані не були, встановлення вказаних обставин виходить за межі позовних вимог.

Щодо позовних вимог в іншій частині суд зазначає. Позивач у судовому засіданні зазначив, що оскільки відповідно висновку експерта донька його, то він це визнає. Разом із тим заяв щодо вирішення позовної вимоги в цій частині до суду не подавав. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Ураховуючи той факт, що ОСОБА_4 , має біологічне споріднення із ОСОБА_2 , суд вважає, що в цій частині позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12,13, 81, 89, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Виключити відомості про ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , як батька з актового запису № 5 від 18.04.2013 року, - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сигнаївка Шполянського району Черкаської області.

У задоволенні решти вимог позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_2 , зареєстрований: АДРЕСА_1 , паспорт № НОМЕР_4 , виданий 14.12.2023 органом 7133, РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_1 , останнє відоме місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Повний текст рішення складений 19.05.2025.

Суддя О.В. Щербак