Справа № 464/1170/25
пр.№ 2/464/1052/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.05.2025 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова у складі судді Тімченко О.В., розглянувши цивільну справу за позовом Львівського комунального підприємства «ЛЬВІВЕЛЕКТРОТРАНС» до ОСОБА_1 про стягнення вартості навчання за договором,

у с т а н о в и в :

Позивач через систему «Електронний суд» звернувся до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою, в порядку цивільного судочинства, в якій просить стягнути з відповідача 82253,13 грн вартості навчання за договором, покликаючись, що остання не виконала взяті на себе зобов`язання.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду судової справи визначено суддю Тімченко О.В.

Суддя ухвалою від 21 лютого 2025 року прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у зв`язку із малозначністю справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Заперечень проти такого порядку розгляду справи не поступило, такий проводиться у порядку письмового провадження без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису, як це передбачено ч.13 ст.7, ч.2 ст.247 ЦПК України.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити, мотивуючи, що добросовісно здійснювала свій обов`язок по виконанню умов договору, належно виконала навчальний план та за результатами кваліфікаційної атестації їй присвоєно відповідну кваліфікацію і видано документ встановленого зразка. Після отримання свідоцтва про присвоєння (підвищення) робітничої кваліфікації звернулася до сервісного центру МВС з метою складання іспиту та чотири рази безуспішно складала іспит. Неотримання посвідчення водія категорії Т (трамвай/тролейбус) протягом 15 календарних днів після закінчення навчання, відбулося з незалежних від неї обставин та у подальшому вона не мала можливості продовжувати спроби складання іспиту з ПДР у зв`язку із незадовільним станом здоров`я та тяжкою хворобою свекрухи, яку необхідно було доглядати.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якому зазначає, що 4-разове невдале складання іспиту у ТСЦ МВС є результатом дій самого відповідача і не могло відбутися з незалежних від неї обставин, оскільки вона не вжила всіх заходів для отримання посвідчення водія і відпрацювання на підприємстві відповідно до набутої професії не менше, ніж 1 рік. Ставить під сумнів доводи відповідача, що саме остання була вимушена доглядати за матір`ю свого чоловіка.

Відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, в якому вказує, що зазначені нею обставини свідчать, що неотримання посвідчення водія категорії Т (трамвай/тролейбус) протягом 15 календарних днів, ураховуючи неодноразові спроби скласти іспит, необхідність здійснювати догляд за хворою матір`ю чоловіка та погіршення її здоров`я, сталося з незалежних від неї обставин та вона вжила всіх залежних зусиль, сумлінно виконуючи свої обов`язки.

Вирішуючи цивільно-правовий спір між сторонами, суд дійшов наступного висновку.

Порядок здійснення цивільного судочинства встановлений ЦПК України, за яким суд розглядає справи у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися нам припущеннях (ст.ст.12,13,81 ЦПК України).

За позицією Верховного Суду у справі № 607/16163/19 (постанова від 27 січня 2021 року), за якою обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них, як на підставу своїх вимог.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України).

Як регламентовано ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України). Верховний Суд у постанові від 18 травня 2023 року у справі № 910/7975/21 виснував, що можливість сторін на власний розсуд визначати умови договору, які і становлять його зміст, є уособленням принципу свободи договору (ст.6 ЦК України).

У силу положень ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема , відшкодування збитків та моральної шкоди. Саме таке норма міститься у ст.611 ЦК України.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ст.614 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 виснувала, що вина як підстава відповідальності за порушення зобов`язання - це невжиття особою всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов`язання, зокрема для запобігання заподіянню шкоди.

До того ж Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудні 2021 року у справі № 147/66/17 зазначила, що добросовісність (п.6 ст.3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації своїх прав та передбаченого договором та/або законом виконання своїх зобов`язань.

За договором суб`єкта господарювання зі слухачем, укладеним 26 травня 2023 року між позивачемпідприємством та відповідачем-слухачем, підприємство зобов`язується забезпечити проходження підготовки слухачеві, а слухач зобов`язується пройти підготовку за професією «Водія трамвая» згідно з графіком професійного навчання відповідно до навчального плану та програми, розробленої відповідно до СП(ПТ)О 8323.449.31.2020 та затвердженої Департаментом освіти і науки Львівської обласної державної адміністрації, у Навчально-курсовому комбінаті ЛКП «Львівелектротранс» та працевлаштуватися на підприємстві за набутою професією чи кваліфікацією на посаді водія електротранспорту з відпрацюванням не менше одного року.

Судом встановлено, що в силу приписів ст.ст.6, 628 ЦК України згідно з укладеним договором відповідач як слухач зобов`язався: протягом 15 календарних днів здати іспити в сервісному МВС, окрім незалежних від слухача обставин; прибути на робоче місце на наступний день після отримання посвідчення водія категорії Т (трамвай/тролейбус); відпрацювати на підприємстві відповідно на набутої професії чи кваліфікації після закінчення професійного навчання не менше 1 рік.

Цим договором сторонами передбачено відшкодування підприємству витрат, пов`язаних з його навчанням у розмірі 82253,13 грн відповідно до калькуляції (додаток № 1 до договору), що є невід`ємною частиною цього договору у разі порушення слухачем в односторонньому порядку умов договору, зокрема, у разі неотримання посвідчення водія категорії Т (трамвай/тролейбус) протягом 15 календарних днів після закінчення навчання, окрім незалежних від слухача обставин.

Як убачається із укладеного договору, умови якого на власний розсуд обумовлено та погоджено сторонами, у такому не розкрито суті поняття «незалежні від слухача обставини», у зв`язку із чим суд тлумачить договір за правилами, викладеними у ст.ст.213, 637 ЦК України.

Судом у ході розгляду справи з`ясовано, що у відповідності до свідоцтва про присвоєння (підвищення) робітничої кваліфікації від 18 серпня 2023 року серії НОМЕР_1 відповідач закінчила у 2023 році ЛКП «ЛЬВІВЕЛЕКТРОТРАНС» і здобула професію (підвищила кваліфікацію за професією) «Водій трамвая».

За даними Територіального сервісного центру МВС № 4641 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (Філія ГСЦ МВС) від 13 лютого 2025 року відповідач станом на 13 лютого 2025 року посвідчення водія не отримувала, остання невдала спроба щодо складення іспиту з ПДР зафіксована 20 жовтня 2023 року.

Сторонами беззастережно визнається і не підлягає доказуванню той факт (ст.82 ЦПК України), що відповідач 4 рази намагалась у ТСЦ МВС скласти іспити з правил дорожнього руху, водночас безуспішно.

Відповідач покликається, що, зважаючи на неодноразові спроби скласти іспит, вжила всіх залежних від неї зусиль, сумлінно виконуючи свої обов`язки. Надаючи оцінку такому твердженню, суд виходить з наступного.

Інструкцією про порядок приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчень водія, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22 травня 2020 року № 408, встановлено порядок приймання іспитів для отримання особами права керування транспортними засобами, оформлення, видачі, обміну, повернення, зберігання, анулювання та знищення національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія) територіальними сервісними центрами МВС (далі - ТСЦ МВС).

До складання теоретичного і практичного іспитів для отримання права керування транспортними засобами допускається особа: яка досягла віку, визначеного законодавством на право керування транспортними засобами відповідної категорії; пройшла медичний огляд у порядку, установленому законодавством; пройшла підготовку або перепідготовку відповідно до встановлених планів і програм у закладі з підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв (далі - заклад); подала в повному обсязі та з достовірними відомостями до ТСЦ МВС документи, зазначені в пункті 9 цього розділу (п.4).

Посвідчення водія на право керування транспортними засобами категорій A1, A, B1, B, C1, C, D1 і D видаються особам, які склали в ТСЦ МВС теоретичний і практичний іспити, категорій BE, C1E, CE, D1E і DE - практичний, на право керування трамваєм або тролейбусом - теоретичний іспити (п.5).

Вищевикладене свідчить, що отримання посвідчення водія не залежить виключно від одноособового волевиявлення відповідача, адже законодавством встановлений для цього певний порядок та посвідчення водія видається відповідним державним органом.

На переконання суду неодноразові спроби та намагання відповідача, хоч і безуспішні, свідчать, що відповідач вживала усі залежні від неї заходи щодо отримання посвідчення водія та належного виконання зобов`язання.

Саме по собі неотримання посвідчення водія за результатами невдалого складення систематичних іспитів не свідчить про недобросовісну поведінку відповідача чи намагання якимось чином уникнути взятих на себе зобов`язань за договором. Судом не встановлено у діях відповідача свідомої винної дії/бездіяльності, що могла б бути підставою застосування цивільно-правової відповідальності.

З цих мотивів суд відхиляє доводи позивача та зазначає, що видача підприємством свідоцтва про здобуття професії «Водій трамвая» автоматично не є безумовною підставою можливості отримання посвідчення водія в ТСЦ МВС. Суд акцентує увагу, що позивачем самостійно та добровільно при підписанні договору включено саме такі умови договору, що не залежать винятково від дій іншої сторони, передбачити та впливати на такі відповідач самостійно не в змозі.

З огляду на встановлені вище фактичні обставини справи подальше непроходження відповідачем екзаменування після 4 невдалих спроб, вкрай незадовільний стан здоров`я її й свекрухи, не має вирішального значення. До того ж Конституцією України (ст.3) гарантовано, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Тому здоров`я як найвища соціальна цінність безумовно превалює над цивільними зобов`язаннями особи.

Підсумовуючи наведене та розглядаючи справу в межах доводів і поданих доказів, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог про стягнення вартості навчання за договором та порушення відповідачем прав позивача, які б підлягали судовому захисту. Наведене зумовлює відмову у позові. У матеріалах справи відсутні відомості, які б спростовували указаний висновок суду та беззастережно доводили протилежне.

У зв`язку із відмовою в позові судові витрати до відшкодування позивачу не підлягають (ст.141 ЦПК України).

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити в задоволенні позову.

Судові витрати позивача залишити по понесеним.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, у такому разі суд підписує рішення без його проголошення.

Рішення набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Інформація про учасників справи:

позивач Львівське комунальне підприємство «ЛЬВІВЕЛЕКТРОТРАНС», код за , м.Львів, вул.Ак.Сахарова, 2;

відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Повне рішення суду складено 20 травня 2025 року, що є датою його ухвалення за відсутності учасників справи, як це передбачено ч.6 ст.259, ч.5 ст.268 ЦПК України.

Суддя Олена ТІМЧЕНКО