Справа № 752/2442/24
Провадження № 2/752/906/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2025 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Машкевич К.В.

за участю секретаря - Зінченко Д.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості;

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», третя особа: Товариства з обмеженою відповідальністю «Маніфою» про визнання договору недійсним, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом і просить стягнути з відповідача заборгованість за Договором позики в сумі 34 760, 00 грн.

Посилається в позові на те, що 30 березня 2023 року між ТОВ « Маніфою» та відповідачем був укладений договір позики № 5394019.

Договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора ( електронного підпису ) і був надісланий на мобільний номер телефона позичальника, про що свідчить п.9 договору позики, реквізити та підпис сторін.

Відповідно до п.2.5 договору позика надана відповідачу шляхом безготівкогово перерахування на рахунок банківської карти, зареєстрованої відповідачем в Особистому кабінеті на веб-сайті товариства.

При укладенні договору відповідач його п.п. 10.1.5 та 10.1.6 підтвердив, що вивчив та погоджується з Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах івнансовго кредиту ТОВ`Маніфою», які є невід`ємною частиною договору.

Ці Правила є публічною офертою відповідно до вимог стс.ст.641, 644 ЦК України.

10 серпня 2023 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений Договір факторингу № 10-08/2023, відповідно до умов якого до товариства перейшло право вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників.

Пунктом 1.2 договору сторони погодили перехід до клієнта права вимоги до боржників у момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку №1.

Відповідно до Реєстру боржників від 10 серпня 2023 року до Договору факторингу ТОВ«Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до відповідача в сумі 34 760, 00 грн., з яких:

- 11 000, 00 грн. заборгованості за основною сумою боргу;

- 23 760, 00 грн. заборгованості за процентами.

Згідно п. 3.9 договору факторингу у разі отримання коштів від боржників, органів Державної виконавчої служби в рахунок погашення заборгованості після дати підписання цього договору, клієнт зобов`язаний перерахувати ці кошти фактору протягом 3 (трьох) банківських днів з дати їх отримання (включно), на рахунок фактора, вказаний в розділі 10 даного договору.

Таким чином, в разі сплати відповідачем коштів на рахунок первісного кредитора, вони були б перераховані на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ» та зараховані на погашення кредитної заборгованості.

Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання, борг не погасив.

Виходячи з цього, невиконання відповідачем умов кредитного договору, просить задовольнити позов.

Позов був зареєстрований судом 31 січня 2024 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 22 лютого 2024 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками.

Відповідно до ст. 178 ЦПК України відповідачу був наданий строк для подання відзиву.

29 квітня 2024 року представник відповідача подав відзив, яким проти позову заперечує.

Посилається на те, відповідач не укладав Договір позики № 5394019 від 30 березня 2023 року та не отримував суми позики.

Зазначає, що перші 6 цифр з номеру картки ідентифікують мережу картки та називаються ідентифікаційним номером банку або BIN.

Насупні цифри, крім останньої, є унікальними та ідентифікують рахунок клієнта.

Частковий номер картки, вказаний в п.2.5 договору, ідентифікується за допомогою відкритих джерел, за яким: BIN 535515, платіжна система MASTERCARD, видана АТ`ПУМБ».

Банківська карта, зазначена в п.2.5 договору ( НОМЕР_1 ) йому не належить, оскільки він не отримував картки в ПУМБ та не має рахунків у цій банківській установі.

Він ніколи не звератвся до ТОВ`Маніфою» за отриманням позики, не залишав будь-яких заявок, не створював особистий кабінет на електронному сервісі, не надавав своїх персональних даних та не ставив підпису (в тому числі електронного) в договорі.

Крім того, позивачем не надано доказів перерахування грошових коштів на вказану в договорі карту, а також доказів належності вказаної картки відповідачу.

Номер телефону, вказаний у договорі позики, був втрачений відповідачем в березні 2023 року, а сам договір укладено від його імені невідомими особами.

Це стало підставою для звернення дружини відповідача до правоохоронних органів.

Просить у позові відмовити.

Пред`явив зустрічний позов та просить визнати недійсним вказаний Договір позики з підстав, викладених у відзиві.

Ухвалою суду від 02 серпня 2024 року зустрічний позов був прийнятий до сільного розгляду з первісним за правилами загального позовного провадження.

02 травня 2024 року представник позивача подав відповідь на відзив.

Зазначив, що договір був підписаний за допомогою електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію».

Без здійснення цих дій договір не міг бути підписаний.

08 травня 2024 року представник позивача подав відзив на зустрічний позов, у якому зазначив, що позивач не був стороною кредитних відносин, а тому є неналежним відповідачем у справі за вимогами зустрічного позову.

В той же час, проаналізувавши вимоги Закону України «Про електронну комерцію» та судову практику, зазначив, що Договір позики укладений з дотриманням норм ЦК України та даного Закону.

З урахуванням цього вважає, що підстаив для визнання договору недійсним відсутні.

10 березня 2025 року представник третьої особи подав пояснення на позов.

Зазначив, що відповідачем, як позичальником, 27 червня 2021 року створено Особистий кабінет в ІКС ТОВ» Маніфою».

Під час реєстрації Особистого кабінету відповідачем заповнено Анкету та надано згоду на обробку персональних даних.

Перед отриманням кредиту відповідач, відповідно до п.31 ч.2 Додатку №2 до Положення про здійснення установами фінансового моніторингу, затвердженого постановою НБУ № 107 від 28 липня 2020 року, пройшов верифікацію шляхом отримання ідентифікаційних даних за допомогою засобів Системи BankID НБУ.

30 березня 2023 року відповідач здійснив вхід до Особистого кабінету, вчинив повідні дії відповідно до вимог Закону України» Про електронну комерцію», ним було підписано електронне повідомлення про прийняття оферти, тобто погоджено всі запропоновані товариством умови договору.

На зазначену ним електронну пошту надіслано лист-повідомлення про укладення договору.

Звернув увагу на те, що відповідач є постійним клієнтом товариства, та привів інформацію про укладення між товариством та відповідачем 22 Договорів позики протягом червня 2021 - березня 2023 року.

Всі зобов`язання за укладеними договорами, окрім договору вді 02 березня 2023 року, відповідачем виконані.

З урахуванням цього, просить відмовити в зустрічному позові.

Сторони в судове засідання не з`явилися. Представники сторін подали до суду клопотання про розгляд справи в їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову та не знаходить підстав для задоволення зустрічного, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов`язується надати грошові кошти/кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 30 березня 2023 року між ТОВ «Маніфою» та відповідачем був укладений Договір позики № 5394019.

Відповідно до Розділу 2 договору сума позики становить 11 000, 00 гр., строк позики: 80 днів, до 18 червня 2023 року, акційна та базова процентна ставка - 2, 20000% ( за наявності та відсутності акційних пропозицій), основна процентна ставка - 3, 00000% на день.

Відповідно до п.9.1 Договору він укладений в інформаційно-телекомунікаційній системі позикодавця в порядку, передбаченому Законмо України» Про електронну комерцію», шляхом розміщення позикодавцем в особистому кабінеті позичальника договору позики для вивчення та прийняття його умов позичальником шляхом введення одноразового ідентифікатора з метою підписання запропонованого позикодавцем Договору у відповідне поле.

Договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора (електронного підпису), який був надісланий на мобільний номер телефона позичальника.

Відповідно до п.2.5 договору позика надана відповідачу шляхом безготівкогово перерахування на рахунок банківської карти, зареєстрованої відповідачем в Особистому кабінеті на веб-сайті товариства.

Пунктами 10.1.5 та 10.1.6 договору відповідач підтвердив, що вивчив та погоджується з Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах івнансовго кредиту ТОВ`Маніфою», які є невід`ємною частиною договору.

Встановлено, що умови договору відповідачем не виконано, позика не повернута.

( а.с. 4 - 13 )

10 серпня 2023 року між ТОВ» «Маніфою» та ТОВ» «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений Договір факторингу № 10-08/2023, відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників.

Пунктом 1.2 договору сторони погодили перехід до клієнта права вимоги до боржників у момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку №1.

Відповідно до Реєстру боржників від 10 серпня 2023 року до Договору факторингу ТОВ`Фінансова компанія »Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до відповідача в сумі 34 760, 00 грн., з яких:

- 11 000, 00 грн. заборгованості за основною сумою боргу;

- 23 760, 00 грн. заборгованості за процентами.

( а.с.14 - 19 )

Згідно п. 3.9 договорів факторингу у разі отримання коштів від боржника, органів Державної виконавчої служби в рахунок погашення заборгованості після дати підписання цього договору, клієнт зобов`язаний перерахувати ці кошти фактору протягом 3 (трьох) банківських днів з дати їх отримання (включно), на рахунок фактора, вказаний в розділі 10 даного договору.

Таким чином, в разі сплати відповідачем коштів на рахунок первісного кредитора, вони були б перераховані на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ» та зараховані на погашення кредитної заборгованості.

Звертаючись до суду позивач зазначив, що після укладення договору факторингу відповідач будь-яких дій, направлених на виконання умов укладеного договору позики не вчиняв, заборгованість не погасив.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 цього Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

За змістом ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов"язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Таким чином, уклавши договір на умовах, викладених у ньому, відповідач, як позичальник, тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.

З матеріалів справи вбачається, що укладений з відповідачем договір відповідає вимогам закону, умови договору з боку кредитодавця виконані, грошові кошти відповідачу перераховані на зазначену ним банківську карту.

Це підтверджується листом ТОВ`Універсальні платіжні рішення» від 19 серпня 2024 року.

( а.с. 137 - 138; 140 )

В свою чергу, відповідач умови договору не виконав.

Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 536 ЦК України визначено. що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати розмір процентів, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові Великої Палати в справі № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

З розрахунку позивача вбачається, що проценти за умовами договору розраховані на період дії договору.

З урахуванням цього, досягнутої сторонами ціни договору при його укладенні, до стягнення з відповідача належить сума не виконаного зобов`язання за умовами договору за обумовлений сторонами строк кредитування.

Щодо зустрічного позову суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.3 ст. 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Частиною 2 ст.1054 ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом ст.1055 ЦК України кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з п. п.6, 12 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність,що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до ч.ч.3, 4 та 6 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір,про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За змістом ч.8 ст.11 Закону у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції.

Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису)за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно із ст.. 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.

У ч.1 ст.11 даного Закону зазначено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.

Як зазначено вище, укладений Договір позики відповідає вимогам закону, підписаний відповідачем у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію» та Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансовго кредиту ТОВ`Маніфою», які є невід`ємною частиною договору.

З урахуванням цього, підстави для визнання вказаного договору недійсним, відсутні.

Щодо приведених заперечень відповідача в частині дійсності договору, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 219/1704/17 від 13 травня 2020 року, яка, з точки зору ч.4 ст263 ЦПК України, має враховуватися судом, у контексті дотримання принципу змагальності сторін, у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача.

З пояснень 3-ї особи до суду вбачається, що відповідач з 2021 року є постійним клієнтом товариства, має Оосбистий кабінет в ІКС ТОВ» Маніфою», неодноразово був стороною договорів позики.

Вказані обставини відповідачем не спростовані.

Щодо наданого талону-повідомлення Єдиного обліку №12164 про прийняття і реєстрацію заяви(повідомлення) про кримінальне правопорушення дружиною відповідача, суд виходить з того, що це лише заява і рішення за даною заявою не прийнято.

Крім того, з точки зору закону судове рішення, яке має преюдиційне значення, не є доказом, а може бути використано лише при вирішенні питання допустимості доказів.

Таке рішення має набути законної сили та встановлювати порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами.

Проте саме прийняття такої заяви про вчинення шахрайських дій саме по собі не є належним та допустимим доказом, який суд має врахувати при ухваленні рішення при розгляді справи по суті.

( а.с. 81 )

Суд також враховує, що відповідачем також не надано будь-яких доказів укладення оспорюваного Договору позики не ним, а іншою особою, а також перерахування грошових коштів на банківську картку, яка йому не належить.

Так, за клопотанням відповідача, з метою перевірки приведеного ним аналізу в зустрічному позові в частині банківської установи, якою видана картка та на яку були перераховані грошові кошти, була витребувана інформація з АТ «Перший Український Міжнарожнипй Банк».

Відповідно до листа банку №КНО-07.8.54177БТ від 02 квітня 2025 року емітентом і власником карток з BIN №535515(ідентифікатор ІСА 15785 ) є АТ`Ідея Банк».

( а.с.171 )

Таким чином, і в цій частині твердження відповідача не знайшло свого підтвердження.

Відповідачем також не доведено, що телефонний номер, із використанням якого здійснювалося підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором кредитного договору, йому не належить та був втрачений у березні 2023 року.

Доведення вказаних обставин, відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України, є процесуальним обов`язком відповідача.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази протиправності дій третіх осіб щодо відповідача при підписанні договору.

Це узгоджується з усталеною судовою практикою в даній категорії справ, в тому числі в постановах Верховного Суду від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20, від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20, від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21 та інших.

З урахуванням цього, недоведеності позовних вимог, підстави для задоволення зустрічного позову відсутні.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір при зверненні доссуду.

Керуючись ст.ст. 3, 6, 11, 15, 16, 205, 207, 512- 514, 525-526, 536, 610, 611, 626- 629, 633, ч.1 ст.634, 639, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Первісний позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 11 000, 00 гр.заборгованості по кредиту, 23 760, 00 гр. відсотків та 3 028. 00 гр. судового збору.

В задоволенні зустрічного позову відмовити.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», 01032 м. Київ вул. Симона Петлюри, 30, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю Маніфою», адреса: 03150 м.Київ вул. Казимира Малевича, 86 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 22 травня 2025 року.

Суддя: К.В.Машкевич