Справа № 756/3304/25
Провадження № 2/756/3033/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Ткач М.М.,

за участі секретаря судового засідання - Тагієва Р.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СУПЕРІУМ» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СУПЕРІУМ» (далі - ТОВ «ФК «СУПЕРІУМ») звернулося до Оболонського районного суду міста Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості на загальну суму 113017,95 грн, а також судових витрат. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 03.08.2016 ОСОБА_1 уклав з Акціонерним товариством «Ідея Банк» (далі - АТ «Ідея Банк») кредитний договір № Z99.377.70115. У зв`язку з порушенням позичальником умов договору, згідно із Договором факторингу № 15/11/23 від 15.11.2023, АТ «Ідея Банк» відступило ТОВ «ФК «СУПЕРІУМ» право вимоги до боржників, в тому числі до за кредитним договором № Z99.377.70115 від 03.08.2016. Таким чином, ТОВ «ФК «СУПЕРІУМ» набуло право вимоги до відповідача та стало новим кредитором за вищевказаним договором. Загальна сума заборгованості відповідача у відповідності до Реєстру боржників до договору факторингу № 15/11/23 від 15.11.2023 складає 113 017,95 грн, яка складається з: заборгованості за основним боргом у розмірі 29 836,75 грн та заборгованості за відсотками у розмірі 83 181,20 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,20 грн.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 20.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СУПЕРІУМ» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження. Витребувано у Акціонерного товариства «Ідея Банк» обґрунтований розрахунок заборгованості (помісячний розрахунок окремо по заборгованості за кредитом та відсоткам із зазначенням нарахованих, сплачених коштів, періодів здійснення відповідних нарахувань) станом на 15.11.2023 за кредитним договором №Z99.377.70115, укладеним між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1

24.03.2025 до суду через систему «Електронний суд» від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти заявлених позовних вимог. Серед іншого, зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності, який відповідно до статті 256 ЦК України становить три роки. Крім того, відсутнє належне повідомлення про відступлення права вимоги. Відповідач не надавав згоди на передачу своїх персональних даних третім особам, що є порушенням Закону України «Про захист персональних даних», що також ставить під сумнів правомірність правонаступництва. Також, зазначає про сумнівність нарахування заборгованості, оскільки відповідно до наданого розрахунку заборгованості, значну її частину складають нараховані проценти. Однак позивач не надав жодних документів, які б підтверджували законність таких нарахувань після фактичного припинення дії кредитного договору. Відповідач зазначає, що позивачем порушено порядок досудового врегулювання спору. Між іншим, просив суд витребувати у позивача документи, що підтверджують виконання вимог до повідомлення боржника, а саме: оригінали договорів факторингу між первісним та наступним кредиторами, Акти приймання-передачі прав вимоги з додатками до них, які підтверджують заборгованість відповідача, копії ліцензії позивача на здійснення факторингової діяльності, документи, які підтверджують факт направлення та отримання письмових повідомлень про зміну кредитора.

26.03.2025 до суду через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій представник заперечив стосовно доводів відповідача, викладених у відзиві. Зокрема, зазначається, що кредитний договір № Z99.377.70115 укладений 03.08.2016 зі строком кредитування 60 місяців. Постановою Кабінету Міністрів України №211від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» постановлено установити карантин на усій території України з 12.03.2020, який тривав до 30.06.2023. Отже, запровадження на всій території карантину є безумовною правовою підставою для продовження строків, визначених статтею 257 ЦК України. Звертаючись до суду з даним позовом 11.03.2025, строк позовної давності не сплив, оскільки на період з 10.08.2021 до 30.06.2023 був продовжений у зв`язку із запровадженням в Україні карантину. Стосовно твердження відповідача щодо неповідомлення його про перехід права вимоги, то матеріали справи містять досудову вимогу, направлену на адресу ОСОБА_1 та доказ її направлення. Щодо розміру заборгованості, представник зазначає, що позивачем не перераховувався вказаний розмір заборгованості по процентам та комісіям, оскільки вказаний в Реєстрі боржників розмір заборгованості нарахований первісним кредитором до моменту передачі права вимоги.

28.03.2025 до суду через систему «Електронний суд» від відповідача ОСОБА_1 надійшли заперечення на відповідь на відзив.

24.04.2025 до суду від АТ «Ідея Банк» на виконання вимог ухвали суду від 20.03.2025 надійшов детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором №Z99.377.70115, відповідно до якого загальна заборгованість ОСОБА_1 складає 113017,95 грн, з яких: 29836,75 грн заборгованості за прострочений основний борг, 36381,20 грн заборгованості за прострочені проценти, 46800,00 грн заборгованості за прострочену плату за обслуговування кредиту.

У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та дату розгляду справи повідомлявся. При цьому, у позовній заяві представник позивача просив розглянути справу за відсутності представника ТОВ «ФК «СУПЕРІУМ», позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся.

Розглянувши клопотання відповідача про витребування документів, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ч.ч. 3, 5 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, крім іншого, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Суд, дослідивши письмові матеріали, дійшов висновку, що клопотання відповідача про витребування документів не підлягає задоволенню, оскільки позивачем позовна заява та додані до неї документи надійшли до Оболонського районного суду міста Києва через підсистему «Електронний суд» та були підписані кваліфікованим електронним підписом уповноваженого представника позивача, який має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, які на думку позивача, підтверджують позовні вимоги, та які будуть безпосередньо досліджені судом під час розгляду справи та ухвалення судового рішення. При цьому, відповідачем не обґрунтовано доцільність такого витребування у межах заявлених позовних вимог.

У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 03.08.2016 між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №Z99.377.70115.

Відповідно до п. 1.1 договору, банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 30000,00 грн, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування) і комісіями згідно з умовами цього договору та Додатком №1 від 3.8.2016 до даного договору, який становить його невід`ємну частину.

Згідно з п.п. 1.2, 1,3 договору, банк надає кредит у день підписання даного договору строком на 60 місяців. За користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 37.0000% річних від залишкової суми кредиту.

Відповідно до п. 4.1 договору, позичальник заявляє та гарантує, що: уся інформація, відомості та документи (у тому числі ті що містяться в даному договорі та кредитній справі позичальника у банку), які повідомлені та надані ним банку з метою одержання кредиту, є достовірними і відповідають дійсності; кредит одержується ним на поточні потреби та не пов`язаний із підприємницькою діяльністю; Банк перед укладанням кредитного договору повідомив йому в належній формі в повному обсязі інформацію, передбачені ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», зазначена інформація йому відома та зрозуміла, з вказаним законом він ознайомлений; він ознайомився з тарифами Банку і згоден з ними; належний йому примірник оригіналу Договору з додатком до нього (№1 - «Графік щомісячних внесків») йому вручено Банком при підписанні даного договору; умови даного договору він вважає справедливими і такими, що відповідають його інтересам, а також надає свою згоду на збір, зберігання, використання та поширення через бюро кредитних історій інформації про нього, а також третім особам, у випадку невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань.

Відповідно до копії довідки-повідомлення, підписаного ОСОБА_1 , останній підтвердив, що кредитодавець Публічне Акціонерне Товариство «Ідея Банк» 03.08.2016 до підписання кредитного договору надав в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, шляхом переказу коштів у розмірі 30000,00 грн, що підтверджується ордером-розпорядження № 1 про видачу кредиту ОСОБА_1 та прибутковим позабалансовим ордером на підставі договору №Z99.377.70115.

15.11.2023 між АТ «Ідея Банк» (далі - клієнт) та ТОВ «ФК «СУПЕРІУМ» (далі - фактор) укладено договір факторингу №15/11/23, у відповідності до умов якого клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п.2.2 договору факторингу, права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, та визначені в друкованому реєстрі боржників, що підписується сторонам в день укладення цього договору та в реєстрі боржників в електронному вигляді, що надсилається разом з Актом приймання-передачі Реєстру Боржників в електронному вигляді клієнтом фактору в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку в день укладення цього договору.

Згідно з п. 3.1 договору факторингу, сума фінансування, що надається фактором клієнту під відступлення прав вимоги, по реєстру боржників №1 складає 2 430 617,00 грн. при цьому, сторони погодили, що сума гарантійного внеску в розмірі 200 000,00 грн, сплачена фактором на рахунок клієнта на підставі договору про участь в торгах від 17.10.2023, зараховується до суми фінансування, у зв`язку з чим загальна сума фінансування згідно договору, що підлягає перерахуванню на рахунок клієнта становить 2 230 617,00 грн.

На виконання вищевказаних умов зазначеного договору, ТОВ «ФК «СУПЕРІУМ» перерахувало на рахунок АТ «Ідея Банк» грошові кошти в сумі 2 230 617,00 грн з призначенням платежу: «оплата згідно договору факторингу №15/11/23 від 15 листопада 2023 року», що підтверджується платіжною інструкцією №889 від 16.11.2023, наявною в матеріалах справи.

Відповідно до Друкованого реєстру Боржників №1 від 15.11.2023 на виконання договору факторингу №15/11/23 від 15.11.2023, ТОВ «ФК «СУПЕРІУМ» набуло права грошової вимоги за кредитним договором №Z99.377.70115 від 03.08.2016 до ОСОБА_1 в сумі 113 017,95 грн, з яких: 29836,75 грн заборгованості за основним боргом та 83181,20 грн заборгованості за відсотками.

Відповідачу 24.09.2024 було надіслано досудову вимогу, у якій повідомлено про відступлення права вимоги за Договором факторингу №15/11/23 від 15.11.2023, а також заявлено вимогу про сплату заборгованості, яка була залишена без відповіді та задоволення.

Між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України).

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст. 1077 ЦК України).

Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачені підстави заміни кредитора у зобов`язанні в тому числі через передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ст. 514 ЦПК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, ст. 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено відповідним договором або законом.

Відповідно до ст. 1082 Цивільного кодексу України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Згідно із Правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 «…боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. … неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі».

Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, наведеною у постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі за № 361/2105/16-ц та від 06 лютого 2018 року у справі за № 278/1679/13-ц, від 06 лютого 2019 року у справі за № 667/11010/14-ц.

З наданих доказів вбачається, що під час укладення кредитного договору сторонами було досягнуто згоди з усіх його істотних умов та визначено: валюту кредитування, суму кредиту, процентну ставку за користування ним і порядок повернення кредиту, строк кредиту, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах. Таким чином укладений договір є обов`язковим до виконання.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про те, що матеріали справи в своїй сукупності свідчать про те, що відповідач отримав кредит за вищевказаним кредитним договором, проте не виконував взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строк, передбачений договором, кошти в повному обсязі не повернув. Термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за договором у встановлений строк не була погашена (доказів погашення заборгованості суду не надано).

Також, суду надані належні відповідні документи на підтвердження переходу права вимоги до відповідача, як боржника, за зазначеним вище кредитним договором. Таким чином позивач, як новий кредитор, отримав право вимоги до боржника, а доказів визнання недійсним чи розірвання вказаного вище договору факторингу, як і доказів того, що його дійсність оскаржується у судовому порядку, стороною відповідача суду не надано.

Оскільки відповідач в порушення умов договору, а також положень чинного законодавства свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснив погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та в строки, то у нього утворилася заборгованість перед позивачем (як новим кредитором).

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за основним боргом за кредитним договором №Z99.377.70115 від 03.08.2016 у розмірі 29836,75 грн.

Що ж стосується вимог позивача про стягнення з відповідача процентів за вказаним договором, то суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Вказані висновки щодо застосування ч. 1 ст. 1050 та ст. 625 ЦК України у їх взаємозв`язку викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц, від 04.02.2020 у справі №912/1120/16.

Так, враховуючи зміст кредитного договору №Z99.377.70115 від 03.08.2016, а також Графік щомісячних внесків за кредитним договором №Z99.377.70115 від 03.08.2016, строк кредитування 60 місяців, тобто до 03.08.2021, тому позивач має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 03.08.2021. Після закінчення строку дії договору у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

На підтвердження вимоги щодо розміру заборгованості за відсотками за Кредитним договором №Z99.377.70115, позивачем надано розрахунок заборгованості станом на 15.11.2023 та довідку за заборгованістю боржника від 03.03.2025, відповідно до яких розмір заборгованості за відсотками становить 83181,19 грн.

Водночас, відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №Z99.377.70115, надісланого первісним кредитором АТ «Ідея Банк» на виконання вимог ухвали суду, розмір заборгованості відповідача за простроченими процентами становить 36381,20 грн.

Перевіривши здійснені нарахування відсотків, у межах заявлених вимог, судом було встановлено, що з відповідача на користь позивача за кредитним договором №Z99.377.70115 підлягають стягненню 36381,20 грн відсотків, які нараховані за погодженою процентною ставкою та в межах строку дії договору. У решті заявлених позовних вимог, слід відмовити.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторони, що був наведений зокрема у запереченнях проти позову чи апеляції. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Матеріали справи не містять, та відповідачем не надано доказів в розумінні положень ст.ст.76-81 ЦПК України на спростування позовних вимог.

Заперечення відповідача щодо заявлених позивачем вимог, спростовуються вищевикладеним.

Разом з тим, під час розгляду справи по суті відповідачем було заявлено про застосування строку позовної давності до заявлених позовних вимог.

Відповідно до положень статей 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 3 та 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09,§ 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з подальшими змінами, з 12.03.2020 на всій території України встановлений карантин.

Дію карантину неодноразово було продовжено на всій території України, востаннє постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 № 383 до 30 червня 2023 року.

Беручи до уваги вищевказані положення постанов Кабінету Міністрів України, встановлений на території України карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), діяв з 12.03.2020 до 30.06.2023.

Крім того, Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжено і триває по теперішній час.

Законом України від 15.03.2022 (набув чинності 17.03.2022) «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19 такого змісту: «19. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».

Окрім того, Законом України від 08 листопада 2023р. № 3450-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» було внесені зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України: пункт 19 викладено у наступній редакції: «19. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Закон набрав чинності 30.01.2024.

У даному випадку строк позовної давності повинен був спливти 03.08.2024. Разом з тим, оскільки на усій території України було запроваджено карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), який діяв з 12.03.2020 до 30.06.2023, під час дії якого строки, визначені статтею 257 Цивільного кодексу України, продовжувалися на строк дії такого карантину, крім того беручи до уваги введення на всій території України воєнного стану, який не закінчився, то згідно п.19 Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України (у редакції станом на 29.12.2023) відповідний строк позовної давності вважався продовженим на весь період воєнного стану. А в подальшому, з 30.01.2024 відповідні строки позовної давності взагалі вважаються зупиненими на весь період воєнного стану, відтак, суд дійшов висновку, що строки позовної давності позивачем не пропущено.

З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість на загальну суму 66217,95 грн. У решті заявлених позовних вимог, слід відмовити.

Інші доводи сторін не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись статтями 12-13, 76-81, 141, 259, 263-265, 274-279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СУПЕРІУМ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СУПЕРІУМ» (, місцезнаходження: м. Київ, Вознесенський узвіз, буд. 23-А, нежитлове приміщення №35А) заборгованість на загальну суму 66217 (шістдесят шість тисяч двісті сімнадцять) гривень 95 копійок, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1419 (одна тисяча чотириста дев`ятнадцять) гривень 30 копійок.

У решті заявлених позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 19.05.2025.

Відомості про сторони:

1. Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СУПЕРІУМ» (, місцезнаходження: м. Київ, Вознесенський узвіз, буд. 23-А, нежитлове приміщення №35А);

2. Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Суддя М. М. Ткач