КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/8009/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Верланова С.М., Соколової В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 03 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Застрожнікової К.С.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за аліментами та пені за прострочення сплати аліментів, -

встановив:

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.

У вересні 2024 року до суду звернулась ОСОБА_3 із позовом про стягнення заборгованості за аліментами та пені за прострочення сплати аліментів.

Вимоги позову мотивує тим, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 10 червня 2019 року у справі №760/13601/18 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто аліменти у розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 травня 2018 року і до досягнення ОСОБА_5 повноліття.

Вказує, що відповідач обізнаний про вказане судове рішення, а тому зобов`язаний сплатити неустойку за весь період невиконання рішення суду у справі №760/13601/18.

З посиланням на статтю 625 Цивільного кодексу України вказує про наявність законних підстав для стягнення з відповідача заборгованості по сплаті аліментів з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних за час прострочення сплати аліментів.

Стверджує, що у зв`язку із несплатою відповідачем заборгованості по сплаті аліментів, позивачка зазнала збитків у вигляді упущеної вигоди за прострочення сплати аліментів.

Посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 10.01.2024 у справі №359/240/21, від 19.02.2024 у справі №761/893/23.

Мотивуючи наведеним, просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість, що виникла у зв`язку із невиконанням відповідачем рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10 червня 2019 року (справа №760/13601/18) у розмірі 9 220,04 грн, яка складається з:

- 1902,00 грн - борг;

- 3335,18 грн - інфляційні втрати;

- 1711,31 грн - упущена вигода;

- 369,55 грн - три відсотки річних;

- 1902,00 грн - неустойка (пеня).

2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 03 січня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовивши у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що позивачкою не подано суду належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів, які б вказували на наявність зазначеної у позові заборгованості із виплати аліментів на утримання дитини, присуджених на користь позивачки на підставі рішення суду.

Суд зазначив, що розрахунок, виконаний позивачкою самостійно із використанням інтернет-ресурсу lagazakon, суд не може визнати належним та достовірним доказом на підтвердження обставин наявності у відповідача зазначеної у позові заборгованості, існування якої заперечується відповідачем.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що суд першої інстанції не вимагав від сторони відповідача дотримання приписів статті 178 ЦПК України при подачі відзиву на позовну заяву, зокрема, відсутність доказів передачі відповідачем позивачці грошових коштів у розмірі 2000 грн одразу після судового засідання у справі №760/13601/18, як це вказано у відзиві. Вказує, що не могла отримати ці кошти у зв`язку із перебуванням за межами України з 07 червня 2019 року по 05 липня 2019 року, що підтверджує долученим до скарги листом Державної прикордонної служби.

Зазначає, що адвокат Нєсвєтов В.Г., який здійснював представництво відповідача в суді першої інстанції, не надає правову правничу допомогу на безоплатній основі, відтак у відзиві на позов мало бути вказано про розмір витрат, понесених відповідачем у зв`язку із зверненням до адвоката Нєсвєтова В.Г. Не зазначення такої інформації уважає свідомим приховуванням ОСОБА_2 своїх доходів. Представником не надано суду договору про надання професійної правничої допомоги, як це передбачено законом.

Звертає увагу на невідповідність відзиву на позовну заяву вимогам статті 178 ЦПК України.

Вказує, що суд першої інстанції не дослідив, чи виконувалось відповідачем рішення суду від 10 червня 2019 року про стягнення аліментів, та залишив поза увагою ненадання стороною відповідача жодних доказів на підтвердження виконання відповідачем вказаного судового рішення.

Звертає увагу на те, що в оскаржуваному рішенні наведено обставини, які не зазначені в позові, а саме щодо змісту вступної та резолютивної частини судового рішення, ухваленого за наслідками розгляду справи №760/3584/15-ц (щодо визначення місця проживання спільної сина сторін ОСОБА_6 ).

Мотивуючи наведеним, просить скасувати рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 03 січня 2025 року. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за аліментами у розмірі 35 937,89 грн.

Постановити окрему ухвалу за наявними матеріалами справи:

- щодо протиправної та протизаконної діяльності головуючої судді Застрожнікової К.С.;

- щодо протиправної та протизаконної діяльності відповідача ОСОБА_2 як директора ТОВ «Роксан» та ТОВ «НВП «Роксан» для притягнення до кримінальної відповідальності за статтями 382 Кримінального кодексу України (щодо невиконання судового рішення) та 212 Кримінального кодексу України (щодо ухилення від сплати податків, зборів);

- щодо протиправної та протизаконної діяльності адвоката Нєсвєтова В.Г. за нехтування приписів ЦПК України, порушення присяги адвоката а також у зв`язку із приховуванням прибутків.

4. Рух справи в суду апеляційної інстанції.

В тексті апеляційної скарги ОСОБА_1 просить витребувати такі докази:

- з Пенсійного фонду України інформацію про нарахування, які здійснювались у травні та червні 2018 року ОСОБА_2 , та правові підстави таких нарахувань з метою установлення, на думку скаржниці, самоправства та службової недбалості працівників Державної податкової служби України;

- з Державної податкової служби України відомості про фінансову звітність підприємств ТОВ «Роксан», ТОВ «НВП «Роксан» щомісячно (щоквартально) за 2018 рік.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів задоволено частково. Витребувано з Пенсійного фонду України інформацію про нарахування, які здійснювались ОСОБА_2 у травні та червні 2018 року. Відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування у Державної податкової служби України відомостей про фінансову звітність підприємств ТОВ «Роксан», ТОВ «НВП «Роксан» щомісячно (щоквартально) за 2018 рік.

24 березня 2025 року до Київського апеляційного суду від Пенсійного фонду України надійшов лист від 18 березня 2025 року про надання інформації на виконання вимог ухвали апеляційного суду від 27 лютого 2025 року.

07 квітня 2025 року до Київського апеляційного суду від Пенсійного фонду України надійшов лист від 31 березня 2025 рок із копією листа ПФУ від 18 березня 2025 року.

5. Позиція інших учасників справи.

Відповідач ОСОБА_2 повідомлений про розгляд апеляційної скарги засобами поштового зв`язку: згідно відомостей рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 166 ОСОБА_2 отримав судову кореспонденції із повідомленням про розгляд апеляційної скарги.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

6. Позиція суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

7. Фактичні обставини справи, установлені судом.

Згідно даних свідоцтва про зміну імені ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 02 лютого 2024 року змінила прізвище та ім`я на « ОСОБА_7 », актовий запис №14 (а.с.7).

До позову долучено складений позивачкою розрахунок заборгованості за період з 21 травня 2018 року по 15 серпня 2024 року із урахуванням індексу інфляції згідно положень статті 625 ЦК України: сума боргу - 1902,00 грн; інфляційне збільшення - 1433,18 грн; всього - 3335,18 грн (а.с.8-11). Розрахунок здійснено за допомогою інтернет-сервісу, розміщеного за посиланням: https://ips.ligazakon.net/calculator/ff .

В порядку усунення недоліків позовної заяви позивачка надала суду такі документи:

- копію свідоцтва про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , про що 05 серпня 2000 року зроблено актовий запис №737 (а.с.26);

- копію свідоцтва про одруження ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , які одружились 12 серпня 2000 року, актовий запис №476, згідно даних якого ОСОБА_8 змінила прізвище на « ОСОБА_9 » (а.с.27);

- копію рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10 червня 2019 року у справі №760/13601/18, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 травня 2018 року і до досягнення ОСОБА_5 повноліття (а.с.28-31).

Солом`янський районний суд міста Києва ухвалою від 06 листопада 2024 року за клопотанням позивачки витребував із ГУ ДПС у Київській області інформацію про всі види доходів відповідача за травень, червень, липень 2018 року. На виконання ухвали суду ГУ ДПС у Київській області направило до суду відводь №24544/5/10-36-12-03-02 від 12 грудня 2024 року, якою повідомлено, що згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела / суми нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з 2 кварталу 2018 року по 3 квартал 2018 року інформація про доходи ОСОБА_2 відсутні (а.с.47).

24 березня 2025 року до Київського апеляційного суду від Пенсійного фонду України надійшов лист від 18 березня 2025 року про надання інформації на виконання вимог ухвали апеляційного суду від 27 лютого 2025 року. Із змісту листа ПФУ убачається, що до бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відомості про особу, зазначену в ухвалі суду, за період з 01 травня 2028 року по 30 червня 2018 року на надходили. За даними інформаційних систем ПФУ за період травень-червень 2018 року особа, зазначена в ухвалі, як одержувач пенсії та інших соціальних виплат на обліку не перебувала.

07 квітня 2025 року до Київського апеляційного суду від Пенсійного фонду України надійшов лист від 31 березня 2025 рок із копією листа ПФУ від 18 березня 2025 року.

8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині 1 та 2 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (частина 2 статті 181 СК України).

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина 3 статті 181 СК України).

Відповідно до частини 3 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Відповідно до статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Відповідно до частини 8 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Частинами 1 та 2 статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Частиною 2 статті 625 ЦК України унормовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 22 ЦК України визначено, що збитки включають втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Установлено, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва 10 червня 2019 року у справі №760/13601/18 ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 (після зміни прізвища - ОСОБА_10 ) на утримання неповнолітньої дитини ? ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 травня 2018 року і до досягнення ОСОБА_5 повноліття.

Звернувшись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 просить стягнути заборгованість по аліментам, а також пеню, втрачену вигоду, інфляційне збільшення боргу, 3% річних, зазначаючи про наявність заборгованості по аліментам в сумі 1902 грн.

Аналіз норм Сімейного кодексу України дозволяє зробити висновок, що застосування до платника аліментів санкцій, передбачених статтею 196 СК України необхідні такі умови: існування заборгованості із сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною 1 статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язання сплачувати аліменти, що призведе до виникнення заборгованості.

За приписами частин 1, 2 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 3 статі 12, частина 1 статті 81 ЦПК України).

Згідно приписів частини 1 статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

З аналізу наведених норм убачається, що під час цивільного судочинства сторони процесу наділені правом, а не обов`язком вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами, зокрема, представляти суду чи не представляти доказ.

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (статті 12, 13 ЦПК України).

Про наведене вказав Верховний Суд у постанові від 02 червня 2022 року у справі №602/1455/20.

Таким чином, повивач, звертаючись до суду із позов, має надати суду докази на підтвердження власної позиції та доводів і вимог позовної заяви.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина 1 статті 18 ЦПК України).

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина 1 статті 431 ЦПК України).

Аналіз наведених норм дає можливість зробити висновок, що у разі відмови відповідача добровільно сплачувати аліменти, присуджені відповідним судовим рішенням, позивач вправі звернутись до виконавця із виконавчим документом для стягнення аліментів з відповідача за відповідним судовим рішенням у примусовому порядку. Так, виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження та має на меті приведення боржника до фактичного виконання рішення суду.

Звертаючись до суду, позивачка вказує про розмір заборгованості в сумі 1902 грн за період з 21.05.2018 року по 15.08.2024 року, проте не зазначає в якому конкретно місяці та році така виникла, а також дані про обчислення розміру заборгованості державним (приватним) виконавцем.

Посилання позивачки на висновки, наведені в постановах Верховного Суду від 10.01.2024 у справі №359/240/21, від 19.02.2024 у справі №761/893/23, апеляційний суд уважає помилковим, оскільки такі ухвалені за інших фактичних обставин та у співвідношенні з оскаржуваним рішенням не містять протилежним висновків щодо застосувань норм сімейного законодавства. Зокрема, у справах, що переглядались Верховним Судом, вирішувалось питання щодо наявності/відсутності вини платника аліментів у виникненні заборгованості, яка була обрахована у визначеному законом порядку державним виконавцем.

Натомість у справі, що переглядається апеляційним судом, позивачкою не надано відомостей про обчислення державним (приватним) виконавцем розміру заборгованості, отже, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги, а також дані додатково витребуваних апеляційним судом доказів, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Доводи апеляційної скарги в частині невідповідності відзиву ОСОБА_2 на позовну заяву вимогами статті 178 ЦПК України, оскільки в такому не зазначено: номера зв`язку та електронної та адресу електронної пошти відповідача, а також номер електронної пошти адвоката; попереднього розрахунку суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи, зокрема договору про надання; доказів, передбачених частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 81 ЦПК України; переліку документів та доказів на підтвердження наведених у відзиві обставин про передачу позивачці 2000 грн одразу після судового засідання, відхиляються апеляційним судом, оскільки не є підставою для скасування судового рішення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що повноваження адвоката як представника в межах цивільного судочинства підтверджуються такими документами: довіреністю; ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу" відповідно до частини 4 статті 62 ЦПК України. Таким чином, цивільне процесуальне законодавство не передбачає обов`язкового долучення до матеріалів справи договору про надання адвокатом стороні професійної правничої допомоги. Долучення договору про надання правової правничої допомоги необхідне лише для вирішення судом питання про розподіл судових витрат (до складу яких у тому числі входять витрати на професійну правничу допомогу) за наслідками розгляду справи у разі порушення перед судом питання про стягнення витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене вище, апеляційний суд робить висновок про відхилення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Окрім того, в апеляційній скарзі позивачка, серед іншого, просить постановити окрему ухвалу щодо, на твердження позивачки, протиправної та протизаконної діяльності головуючої судді Застрожнікової К.С.; протиправної та протизаконної діяльності відповідача ОСОБА_2 як директора ТОВ «Роксан» та ТОВ «НВП «Роксан» для притягнення до кримінальної відповідальності за статтями 382 Кримінального кодексу України (щодо невиконання судового рішення) та 212 Кримінального кодексу України (щодо ухилення від сплати податків, зборів); протиправної та протизаконної діяльності адвоката Нєсвєтова В.Г. за нехтування приписів ЦПК України, порушення присяги адвоката, а також у зв`язку із приховуванням прибутків.

Заявляючи клопотання про постановлення окремої ухвали відносно судді першої інстанції, під головуванням якої ухвалено оскаржуване судове рішення, позивачка вказує, що, на її думку, у зв`язку із нехтуванням суддею нормами процесуального та матеріального права ухвалено судове рішення, яким порушено права позивачки.

Заявляючи клопотання про постановлення окремої ухвали відносно відповідача ОСОБА_2 , позивачка вказує, що, на її думку, відповідач ухиляється від виконання рішення суду про стягнення аліментів; приховує прибутки ТОВ «Роксан» та ТОВ «НВП «Роксан», директором яких є відповідач; перебуває у розшуку як «ухилянт».

Заявляючи клопотання про постановлення окремої ухвали відносно представника відповідача ОСОБА_2 ? адвоката Нєсвєтова В.Г., позивачка вказує, що, на її думку, адвокатом порушено вимоги ЦПК України, порушено присягу адвоката, а також уважає, що адвокат Нєсвєтов В.Г. приховує прибутки.

Статтею 262 ЦПК України унормовано питання щодо постановлення судом окремої ухвали суду.

Відповідно до частини 1, 2, 10 цієї статті суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі, якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором. Суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення. Такі самі повноваження має Велика Палата Верховного Суду щодо питань передачі справ на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Апеляційний суд не убачає підстав для постановлення окремої ухвали відносно судді першої інстанції, під головуванням якої ухвалено оскаржуване судове рішення, оскільки при перегляді цього судового рішення судом апеляційної інстанції не установлено порушень суддею першої інстанції норм процесуального чи матеріального права.

Апеляційний суд не убачає підстав для постановлення окремої ухвали відносно відповідача, а також адвоката Нєсвєтова В.Г., оскільки при вирішенні спору судом наведених позивачкою порушень законодавства з боку цих осіб не установлено.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 03 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді С.М. Верланов

В.В. Соколова