ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1943/25 Справа № 185/2885/24 Суддя у 1-й інстанції - Болдирєва У. М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Городничої В.С.,

суддів Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в м.Дніпрі справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2024 року у складі судді Болдирєвої У.М. по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2024 року ТОВ «Юніт капітал»звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором(а.с. 2-9), який уточнено після залишення позову без руху (а.с. 104-114). Позивач посилається на те, що 29 грудня 2021 року відповідач уклав з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитний договір №922251856 в електронній формі з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового ідентифікатора.

ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало на банківську карту відповідача грошові кошти в сумі 23 000 грн.

На момент подачі позовної заяви заборгованість за кредитним договором №922251856 від 29 грудня 2021 року становить 36 360 грн 70 коп, у тому числі: тіло кредиту 23 000 грн, відсотки 13 360 грн 70 коп.

Первісним кредитором було відступлено право вимоги за кредитним договором на користь ТОВ «Таліон плюс» відповідно до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (з урахуванням додаткових угод до нього), який було фактично укладено після підписання договору кредитної лінії.

05 серпня 2020 року від ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01, строк дії якого неодноразово продовжувався, предметом цього договору є зокрема право вимоги за кредитним договором №922251856 від 29 грудня 2021 року.

06 жовтня 2023 року ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та позивач уклали договір факторингу №02/06102023, відповідно до умов якого позивачу було відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №922251856 від 29 грудня 2021 року.

На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №922251856 від 29 грудня 2021 року у розмірі 36 360 грн 70 коп, судові витрати на сплату судового збору у розмірі 2 422,00 грн, на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2024 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2024 року задоволено частково позов ТОВ «Юніт капітал».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт капітал» заборгованість за договором кредитної лінії №922251856 від 29 грудня 2021 року, що складається із залишку непогашеного тіла кредиту у розмірі 11 603 (одинадцять тисяч шістсот три) грн 50 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт капітал» судові витрати на сплату судового збору у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт капітал» судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 595 (тисяча п`ятсот дев`яносто п`ять) грн 50 коп (а.с. 174-179).

Не погодившись частково з таким рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою (а.с. 181-185), яку після залишення без руху було уточнено (208-212) та в якій, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права. Просить суд апеляційної інстанції рішення суду скасувати в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а також стягнути судові витрати понесені в суді апеляційної інстанції.

Учасники справи не скористались своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Колегія суддів зауважує, що рішення суду оскаржується лише в частині незадоволених позовних вимог, а тому колегією суддів в іншій частині не переглядається.

Частково задовольняючи вимоги позивача суд першої інстанції виходив з того, що позивач набув право вимоги до відповідача за договором кредитної лінії №922251856 від 29 грудня 2021 року. Розрахунком заборгованості за кредитним договором підтверджується, що відповідач 29 січня 2022 року сплатив суму відсотків у розмірі 4 370 грн. Оскільки сплата позичальником процентів здійснена 29 січня 2022 року, тобто після закінчення строку кредитування (дисконтного періоду) 27 січня 2022 року, за змістом пункту 1.8. договору кредитної лінії, строк дисконтного періоду і відповідно строк надання кредитної лінії не був продовжений. З розрахунку заборгованості, наданого первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», видно, що 05 травня 2022 року позичальник сплатив суму 11 396 грн 50 коп, яка була зарахована як проценти. Однак зважаючи на те, що право нарахування кредитором процентів припинилося 27 січня 2022 року, сплачена позичальником сума 11 396 грн 50 коп має бути зарахована як погашення тіла кредиту. Залишок непогашеного тіла кредиту, який підлягає стягненню з відповідача 23 000 - 11 396,50 = 11 603 грн 50 коп.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до положень статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 грудня 2021 року позичальник ОСОБА_1 уклав з кредитодавцем ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» договір кредитної лінії №922251856 в електронній формі з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового ідентифікатора.

Вказане вище відповідачем не заперечується.

Первісним кредитором було відступлено право вимоги за кредитним договором на користь ТОВ «Таліон плюс» відповідно до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (з урахуванням додаткових угод до нього), який було фактично укладено після підписання договору кредитної лінії.

05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01, строк дії якого неодноразово продовжувався, предметом цього договору є зокрема право вимоги за кредитним договором №922251856 від 29 грудня 2021 року.

06 жовтня 2023 року ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «Юніт капітал» уклали договір факторингу №02/06102023, відповідно до умов якого позивачу було відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №922251856 від 29 грудня 2021 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Сторонами не заперечується перехід права вимоги по спірному кредитному договору, укладеному між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 до нового кредитора ТОВ «Юніт Капітал».

Отже позивач набув право вимоги до відповідача за договором кредитної лінії №922251856 від 29 грудня 2021 року.

За умовами договору кредитної лінії №922251856 від 29 грудня 2021 року кредитодавець надає перший транш за договором в сумі 23 000 грн одразу після укладення договору строком на 30 днів, який має бути повернуто до 27 січня 2022 року (дисконтний період). Загальна сума кредиту складається з сум траншів, отриманих протягом всього строку дії договору.

Згідно пункту 1.8 договору кредитної лінії сторони погодили, що строк дисконтного періоду та відповідно строк надання кредитної лінії може бути продовжений позичальником шляхом здійснення оплати всіх нарахованих процентів протягом дисконтного періоду.

ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» в день укладення договору кредитної лінії, тобто 29 грудня 2021 року, перерахувало на банківську карту відповідача № НОМЕР_1 IBAN НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 23 000 грн, що підтверджується інформацією АТ КБ «Приватбанк», наданою на запит суду.

Факт перерахування коштів на картку ОСОБА_1 , останнім не заперечується.

За 30 днів строку кредитування процентна ставка складала 0,57 відсотка в день, отже підлягають сплаті проценти у сумі 4 370 грн.

Розрахунком заборгованості за кредитним договором підтверджується, що відповідач 29 січня 2022 року сплатив суму відсотків у розмірі 4 370 грн.

Оскільки сплата позичальником процентів здійснена 29 січня 2022 року, тобто вже після закінчення строку кредитування (дисконтного періоду) 27 січня 2022 року, за змістом пункту 1.8. договору кредитної лінії, строк дисконтного періоду і відповідно строк надання кредитної лінії не був продовжений.

Отже строк кредитування закінчився 27 січня 2022 року і право кредитодавця нараховувати проценти за договором після закінчення цього строку припинилося, натомість виникає право вимоги кредитора щодо стягнення з боржника штрафних санкцій, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України. Разом з тим, позивачем такі вимоги не заявлялись.

Вищевказані обставини спростовують доводи апеляційної скарги про те, що нарахування відсотків зазначені в розрахунках відбувались згідно з погодженими умовами кредитного договору №922251856 від 29 грудня 2021 року, а також того, що відповідач здійснивши 29.01.2022 року погашення за відсотками автоматично продовжив строк кредиту, а тому колегія суддів їх відхиляє.

Враховуючи вищевказане колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що позовні вимоги в частині стягнення відсотків за користування кредитом не підлягають задоволенню, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача тіло кредиту.

З розрахунку заборгованості, наданого первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», видно, що 05 травня 2022 року позичальник сплатив суму 11 396 грн 50 коп, яка була зарахована як проценти.

Однак зважаючи на те, що право нарахування кредитором процентів припинилося 27 січня 2022 року, сплачена позичальником сума 11 396 грн 50 коп мала бути зарахована як погашення тіла кредиту, а не в рахунок погашення відсотків.

Тому колегія суддів погоджується з тим, що залишок непогашеного тіла кредиту, який підлягає стягненню з відповідача становить 11 603 грн 50 коп (23 000,00 грн - 11 396,50 грн).

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що 05.05.2022 року відповідно до витягу з Реєстру права вимоги №175 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року право вимоги за Кредитним договором №922251856 від 29.12.2021 року на загальну суму 34 396,50 грн, що складається заборгованості за тілом 23 000,00 грн та заборгованості за відсотками 11 396,50 грн, перейшло від ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" до ТОВ «Таліон Плюс». 31.07.2023 року відповідно до витягу з Реєстру права вимоги №10 до Договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 року право вимоги за Кредитним договором №922251856 від 29.12.2021 року на загальну суму 36 360,70 грн, що складається заборгованості за тілом 23 000,00 грн та заборгованості за відсотками 13 360,70 грн, перейшло від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн фінанс», яка також перейшла до нового кредитора позивача.

Разом з тим, колегія суддів вказане не бере до уваги, оскільки судом першої інстанції було встановлено, що фактично сума заборгованості виникла внаслідок нарахування відсотків поза межами строку дії договору, який закінчився 27.01.2022 року, що не ґрунтується на законі, оскільки права та інтереси кредитодавця за межами строку дії договору захищаються у спосіб застосування до боржника вимог ст. 625 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Окрім того, як зазначалося вище, згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, до попередніх нових кредиторів, в тому числі і позивача мало перейти право вимоги в розмірі 11 603 грн 50 коп, а не 36 360,70 грн, правова природа виникнення яких свідчить про нарахування відсотків поза межами дії договору.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал»- залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2024 року в оскаржуваній частині- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 20 травня 2025 року.

Головуючий В.С.Городнича

Судді: М.Ю.Петешенкова

Т.П. Красвітна