Провадження №: 2/755/1133/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Хромової О.О.

при секретарі - Бовкун М.В.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просила визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

На обґрунтування позову зазначила, що 20 липня 2013 року сторони уклали шлюб. Від шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 21 лютого 2022 року по справі № 754/18603/21 шлюб між сторонами розірвано. 19 серпня 2022 року Деснянським районним судом міста Києва по справі № 754/6863/22 видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Неповнолітній син постійно проживає з позивачем та бабусею за адресою: АДРЕСА_1 , без реєстрації. Відповідач проживає окремо. Дитина за місцем свого проживання стоїть на медичному обліку у лікаря педіатра, також відвідував дошкільний навчальний заклад, продовжив навчання у школі. Зареєструвати місце проживання дитини за вказаною адресою позивач не має можливості, оскільки необхідна згода батька. Добровільно надати згоду на реєстрацію місця проживання дитини відповідач відмовляється.

З посиланням на пункт 18 Постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207, частину четверту статті 29 ЦК України, частину другу статті 161 СК України просила позов задовольнити та визначити місце проживання дитини разом з матір`ю.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2024 року позовну заяву передано на розгляд до Дніпровського районного суду міста Києва за підсудністю за зареєстрованим місцем проживання відповідача.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 29 листопада 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків.

09 грудня 2024 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали про залишення позову без руху. Позивачем подано позовну заяву у новій редакції, залучено до складу учасників справи Службу у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 грудня 2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 04 лютого 2025 року на 14 год. 30 хв., сторонам роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено процесуальні строки.

03 лютого 2025 року до суду від Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації надійшла заява з повідомленням про наступну дату засідання комісії з питань захисту прав дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації - 06 лютого

2025 року, де буде розглянуто питання про доцільність/недоцільність визначення місця проживання дитини разом з матір`ю.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 04 лютого 2025 року задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 про витребування доказів, витребувано у Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації Висновок щодо доцільності/недоцільності визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

13 лютого 2025 року представник Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації надав до суду витяг з протоколу від 06 лютого 2025 року № 02 засідання комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації про відкладення розгляду питання про доцільність визначення місця проживання дитини з матір`ю на іншу дату, у зв`язку із неявкою батька дитини - ОСОБА_2 (повторно надійшло засобами поштового зв`язку 18 лютого 2025 року).

01 березня 2024 року до суду надійшов висновок Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 26 лютого 2025 року № 102-948 про доцільність визначення місця проживання дитини з матір`ю.

У підготовче засідання 18 березня 2025 року сторони не з`явилися, про день, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлялися належним чином. Позивач ОСОБА_1 18 березня 2025 року подала заяву, у якій просила провести засідання без її участі, позов підтримала, проти відкладення підготовчого засідання на іншу дату не заперечувала. Відповідач ОСОБА_2 18 березня 2025 року подав заяву, у якій просив відкласти підготовче засідання на іншу дату, у зв`язку із необхідністю додаткового часу для ознайомлення з позовом та формування позиції по справі. Підготовче засідання відкладено на 09 квітня 2025 року на 14 год. 30 хв.

У підготовчому засіданні 09 квітня 2025 року позивач ОСОБА_1 позов підтримала, проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті не заперечувала. Відповідач ОСОБА_2 у підготовче засідання не з`явився, про день, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить розписка, що міститься в матеріалах справи. Про причини неявки до суду не повідомив. Копію позовної заяви з додатками та ухвали про відкриття провадження у справі отримав 18 березня 2025 року, що підтверджується розпискою, що міститься в матеріалах справи. Правом на подання відзиву не скористався. Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації у підготовче засідання не з`явився, про день, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлялась належним чином, у заяві від 04 березня 2025 року справу просили розглядати без участі свого представника.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 09 квітня 2025 року закрито підготовче засідання у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 20 травня 2025 року на 14 год. 00 хв.

20 травня 2025 року у судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала та просила задовольнити. Пояснила, що дитина не має зареєстрованого місця проживання, однак відомості про зареєстроване місце проживання дитини необхідні для реалізації її прав, в тому числі для навчального закладу, для відкриття банківського рахунку тощо.

Відповідач ОСОБА_2 пояснив, що конфлікт між сторонами виник давно на фоні особистих відносин, але зараз він вже не заперечує проти визначення місця проживання дитини за адресою матері.

Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації у підготовче засідання не з`явилась, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином, у заяві від 04 березня 2025 року справу просили розглядати справу без участі свого представника.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до таких висновків.

З довідки про реєстрацію місця проживання особи від 16 квітня 2019 року № 3029524, за відомостями відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 21 листопада 1989 року.

Відповідно до свідоцтва про шлюб від 20 липня 2013 року серії НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського управління юстиції у місті Києві 20 липня 2013 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що складено актовий запис № 892. Прізвище чоловіка після державної реєстрації шлюбу - « ОСОБА_5 », дружини - « ОСОБА_5 ».

Із свідоцтва про народження від 11 травня 2016 року серії НОМЕР_2 , виданого Деснянським районним у місті Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що 11 травня 2016 року складено відповідний актовий запис

№ 1018. Батьками зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 21 лютого 2022 року по справі № 754/18603/21 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 20 липня 2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 892, розірвано.

19 серпня 2022 року Деснянським районним судом міста Києва по справі № 754/6863/22 видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 19 серпня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

З листа Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 16 жовтня 2024 року, вих. № 102-102/К-1891-1079, встановлено, у відповідь на заяву від 11 жовтня 2024 року № 102/К-1891 стосовно відмови щодо реєстрації місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без згоди батька, з урахуванням положень пункту 3 статті 5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», постанови Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265 «Про деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад», статті

33 Конституції України, статті 160 СК України, частини третьої статті 29 ЦК України, підстави для реєстрації місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою:

АДРЕСА_1 , відсутні.

У висновку Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 26 лютого 2025 року № 102-948 щодо визначення місця проживання дитини зазначено, що відповідно до інформації з Реєстру територіальної громади міста Києва малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не має зареєстрованого місця проживання в місті Києві. Зі слів матері дитина не має зареєстрованого місця проживання на території України.

Мати дитини ОСОБА_1 зареєстрована та разом з дитиною проживає за адресою:

АДРЕСА_1 . Спеціалістами служби проведено обстеження житлово-побутових умов проживання та з`ясовано, що в квартирі чисто, охайно, зроблено ремонт, є всі необхідні меблі та побутова техніка. В дитини є окрема кімната, спальне ліжко, шафа для одягу, облаштоване місця для навчання, комп`ютер та речі відповідно до віку та сезону.

Відповідно до довідки ПрАТ «Медичний комплекс «Сирець» про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин у ОСОБА_1 протипоказань для виконання обов`язків опікуна не виявлено. Мати дитини офіційно працює та має самостійний дохід, з місця роботи характеризується позитивно.

Відповідно до інформації, наданої зі школи І-ІІІ ступенів № 270 Деснянського району міста Києва, дитина навчається в школі з 01 вересня 2022 року, систематично відвідує школу, характеризується позитивно. Хлопчик проживає з мамою, яка приділяє багато уваги сину і допомагає у навчанні. Батько за час навчання в школі з`являвся декілька разів.

З інформації, наданої КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Печерського району міста Києва, вбачається, що дитина регулярно проходить медичні огляди, на обліку у вузьких спеціалістів не перебуває, щеплений згідно календаря щеплень. До лікаря дитина приходить в супроводі матері, яка добросовісно виконує всі батьківські обов`язки.

Батько дитини ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . У своїх поясненнях зазначив, що заперечує щодо визначення місця проживання дитини разом з матір`ю. Даний спір виник через реєстрацію місця проживання дитини, оскільки він хотів зареєструвати дитину в себе, але згоди щодо цього питання батьки не досягли.

Малолітній ОСОБА_3 у своїх поясненнях вказав, що з батьком бачиться рідко, телефонує один раз в тиждень. Подарунки на день народження та свята не дарує, на гуртки не водить та не забирає. Хлопчик хоче проживати з матір`ю.

На засіданні комісії 06 лютого 2025 року ОСОБА_1 свої вимоги підтримала та просила надати висновок до суду про доцільність визначення місця проживання дитини з матір`ю. Батько ОСОБА_2 на засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час та дату засідання, про причини неявки не повідомив. Розгляд питання членами комісії вирішено перенести на інше засідання комісії у зв`язку із неявкою батька.

На засідання комісії 20 лютого 2025 року батько дитини повторно не з`явився, був належним чином повідомлений про час та дату засідання, про причини неявки не повідомив. ОСОБА_1 вимоги підтримала. Одноголосним рішенням комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації рекомендовано органу опіки та піклування надати до суду висновок про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Частиною третьою статті 51 Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Отже, батьки дитини не тільки мають право на виховання дитини та й обов`язок виховувати дитину в атмосфері поваги до її прав, її людської гідності, в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини, сім`ї, свого народу та Батьківщини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (частина перша статті 160 СК України).

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Hunt v. Ukraine, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Mamchur v. Ukraine, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків.

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 вказано, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема, обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування.

При вирішенні спорів про визначення місця проживання дитини суди враховують спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; стосунки між дитиною і батьками в минулому; бажання батьків бути опікунами; збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання, школу, друзів; бажання дитини; безпекові питання. Органам державної влади слід враховувати чи страждатиме дитина через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки одного з батьків.

Таким чином, обставини, встановлені у результаті детальної та поглибленої оцінки конкретної сімейної ситуації та фактори фактичного, емоційного, психологічного, матеріального та медичного характеру приводять правила щодо визначення місця проживання малолітньої дитини судом в дію.

Згідно із частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частини перша, друга статті

15 Закону «Про охорону дитинства»).

Міжнародні та національні норми не містять норми, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема, обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже, не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19).

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини).

Дитина є суб`єктом права і, незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав.

Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Під час визначення місця проживання дитини, зважаючи на вікову категорію дитини, необхідно проводити бесіду з останньою, головним завданням якої є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та з`ясування думки щодо бажання дитини проживати з одним із батьків.

З матеріалів справи встановлено та не заперечувалося сторонами, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично постійно проживає разом з матір`ю за місцем її реєстрації: АДРЕСА_1 , за місцем свого проживання відвідував дошкільний навчальний заклад та навчається у школі І-ІІІ ступенів № 270 Деснянського району міста Києва.

Водночас, сторони не заперечували факт наявності конфлікту та суперечок між батьками дитини.

Верховний Суд у постанові від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17 роз`яснив, що система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і має гарантувати захист прав дитини. Дитина, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що стосується її, наділяється такими правами: отримувати всю відповідну інформацію; отримувати консультацію та мати можливість висловлювати свої думки; клопотати про призначення спеціального представника під час розгляду судовим органом справ, бути поінформованою про можливі наслідки реалізації своїх думок та про можливі наслідки будь-якого рішення (статті 3, 4 Європейської конвенції про здійснення прав дітей 1996 року). Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана під час вирішення між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Проте згода дитини на проживання з одним із батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідатиме та не сприятиме захисту прав та інтересів дитини (стаття

12 Конвенції про права дитини, стаття 171 СК України, стаття 14 Закону України «Про охорону дитинства»). Думка дитини може бути висловлена у письмових доказах (висновках органів опіки та піклування, спеціалістів тощо); електронних доказах (відео-, аудіоматеріалах); висновках психологічної експертизи; показаннях самої дитини, присутньої в залі судового засідання або з використанням режиму відеоконференції. Суд враховує висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб.

Отже, думка дитини є істотною обставиною під час визначення її місця проживання, однак не є виключною.

З урахуванням малолітнього віку дитини ОСОБА_3 (9 років) опитування дитини у судовому засіданні не проводилося. Водночас, з висновку Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 26 лютого 2025 року № 102-948 встановлено, що комісією з питань захисту прав дитини Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації отримано пояснення від дитини ОСОБА_3 , який зазначив, що з батьком бачиться рідко, телефонує один раз в тиждень. Подарунки на день народження та свята не дарує, на гуртки не водить та не забирає. Хлопчик хоче проживати з матір`ю.

Таким чином, з матеріалів справи встановлено, що дитина має стійкий психо-емоційний зв`язок з матір`ю та бажає проживати з нею у звичному для себе середовищі.

Згода дитини на проживання з одним із батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини.

Суди мають брати до уваги, зокрема, і висновки органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (стаття 19 СК України).

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть бути залучені судом до участі у справі або брати участь у справі за своєю ініціативою для подання висновків на виконання своїх повноважень. Участь зазначених органів у судовому процесі для подання висновків у справі є обов`язковою у випадках, встановлених законом, або якщо суд визнає це за необхідне (частина шоста статті 56 ЦПК України).

Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини.

Під час визначення основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

До матеріалів справи долучено висновок Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування, від 26 лютого 2025 року № 102-948, у якому, з урахуванням рішенням комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , одноголосно вказано про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .

З висновку також встановлено, що спеціалістами служби проведено обстеження житлово-побутових умов проживання та з`ясовано, що в квартирі чисто, охайно, зроблено ремонт, є всі необхідні меблі та побутова техніка. В дитини є окрема кімната, спальне ліжко, шафа для одягу, облаштоване місце для навчання, комп`ютер та речі відповідно до віку та сезону. Таким чином, для дитини створені належні умови для проживання та розвитку.

Водночас, у висновку зазначено, що батько дитини ОСОБА_2 на засідання комісії не з`являвся, був належним чином повідомлений про час та дату засідання, про причини неявки не повідомляв. Висновок не містить відомостей, що характеризують особу батька, обстеження умов проживання батька не проводилося.

Висновку органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком ОСОБА_2 до матеріалів справи також не долучено. Водночас, матеріали справи не містять відомостей про наявність у відповідача ОСОБА_2 права власності на об`єкт житлової нерухомості, або ж права користування житлом. Актів обстеження умов житлового приміщення, придатного для постійного проживання дитини до матеріалів справи відповідач не долучив. Відомостей про місце роботи відповідача та про його доходи до матеріалів справи також не долучено.

Важливо зауважити, що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України не мав та не має на території України зареєстрованого місця проживання. Протилежних відомостей встановлено не було. Однак, вказана ситуація викликана конфліктними відносинами між батьками дитини. Вказані обставини сторони не заперечували.

Суд також враховує, що ОСОБА_2 не надав будь-яких доказів про те, що визначення місця проживання дитини з матір`ю створює загрози психологічного чи фізичного характеру, чи призведе до негативних для дитини наслідків або іншим чином створить для дитини несприятливу атмосферу.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04).

Аналіз наведених вище норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, насамперед повинні бути враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема, обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання суду, яке має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці всіх обставин в їх сукупності, оскільки не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19.

У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня

2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті

3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

З урахуванням факту відсутності зареєстрованого місця проживання у дитини, відмова у задоволенні позову, водночас, матиме наслідком залишення дитини, громадянки України, і надалі у невизначено правовому статусі на території України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття

79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладені норми, які регулюють правовідносини, які виникли між сторонами, в межах доводів позовної заяви суд має з`ясувати, чи виконали сторони обов`язок доведення обставин, за наявності яких суд має право відмовити у визначенні місця проживання дитини з матір`ю, чи довів батько, що проживання дитини з матір`ю не відповідатиме найкращим інтересам дитини або спричинить шкоду дитині.

Аналізуючи матеріали справи, вбачається, що спір щодо визначення місця проживання дитини у даному випадку має підґрунтя виключно на особистому конфлікті батьків дитини.

Верховний Суд наголошує, що особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанови Верховного Суду від 07 березня 2024 року у справі № 947/7448/22 (провадження

№ 61-18610св23), від 22 листопада 2023 року у справі № 320/4384/18 (провадження № 61-1682св22), від 06 жовтня 2021 року у справі № 320/5094/19 (провадження № 61-7357св21)).

Застосування вказаної позиції в контексті вирішення спору про визначення місця проживання дитини також є доцільним.

Згідно із статтею 3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивщи їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід визначити разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного та керуючись статтями 7, 19, 141, 150, 160, 161, 171 СК України, Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, статтями 12, 13, 76-81, 89, 95, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, - задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 .

Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, ідентифікаційний код юридичної особи в , адреса місцезнаходження: просп. Червоної Калини, 21-Г, м. Київ, 02225.

Повний текст рішення виготовлено 26 травня 2025 року.

Суддя О.О. Хромова