У х в а л а

15 травня 2025 року

м. Київ

Справа № 127/12464/23

Провадження № 61-925ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - позивач), інтереси якого представляє адвокат Шикунова Аліна Олександрівна (далі - адвокат),

на постанову Вінницького апеляційного суду від 10 грудня 2024 року

у справі за позовом позивача до Виконавчого комітету Вінницької міської ради (далі - відповідач), ОСОБА_2 (далі - відповідачка) про визнання неправомірним і скасування рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності та

в с т а н о в и в:

1. У травні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати неправомірним і скасувати рішення відповідача «Про приватизацію державного житлового фонду в місті Вінниці» від 30 вересня 1999 року № 1310 (далі - рішення № 1310) в частині оформлення права приватної (спільної) власності з безоплатним переданням у власність громадянам квартири АДРЕСА_1 (далі - квартира);

- визнати недійсним і скасувати видане на ім`я ОСОБА_3 (далі - мати позивача) та ОСОБА_4 (далі - брат позивача) на підставі рішення № 1310 свідоцтво про право власності на житло від 30 вересня 1999 року (далі - свідоцтво), а саме на квартиру.

2. 10 вересня 2024 року Вінницький міський суд Вінницької області ухвалив рішення, згідно з яким позов задовольнив.

3. 10 грудня 2024 року Вінницький апеляційний суд апеляційну скаргу відповідачки задовольнив: скасував рішення суду першої інстанції й ухвалив нове - про відмову у задоволенні позову; судові витрати відповідачки за подання апеляційної скарги, а саме 2 415,00 грн судового збору компенсував за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

4. 8 січня 2025 року адвокат в інтересах позивача подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив скасувати зазначену постанову та залишити в силі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 вересня 2024 року. Обґрунтував так:

- апеляційний суд не врахував висновки, сформульовані у постановах:

(1) Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21 березня 2018 року у справі № 57/314-6/526-2012, від 18 грудня 2018 року у справі № 911/544/16, про те, що якщо неможливо встановити день, коли особа довідалась про порушення права або про особу, яка його порушила, або якщо є докази того, що особа не знала про порушення права, хоч за наявних умов повинна була знати про це, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа мала довідатися про порушення свого права. Під можливістю довідатись про порушення права або про особу, яка його порушила, у цьому випадку слід розуміти передбачувану неминучість інформування особи про такі обставини, або існування в неї певних обов`язків як міри належної поведінки, в результаті виконання яких вона мала б змогу дізнатись про відповідні протиправні дії та того, хто їх вчинив;

(2) Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 353/1096/16-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року у справі № 826/3694/16, про необхідність урахування під час розгляду справ судами принципів належного урядування, пропорційності, юридичної визначеності та мирного володіння майном;

- суд першої інстанції задовольнив позов; вважав вимоги позивача обґрунтованими. Апеляційний суд відмовив у задоволенні позову через сплив позовної давності;

- апеляційний суд, застосовуючи наслідки її спливу, формально виснував, що спірне свідоцтво видали у 1999 році, а позивач звернувся до суду в 2023 році. Суд апеляційної інстанції не з`ясував, коли саме позивач дізнався про порушення його права;

- позивач не має іншого житла, крім квартири, зареєстрований і постійно проживає у ній за винятком періоду перебування на військовій службі. На рівні з померлими матір`ю та братом, які згідно зі свідоцтвом набули у власність квартиру у порядку приватизації, позивач теж подавав заяву на приватизацію квартири, тому мав легітимні очікування реалізації права на отримання житла;

- заявляючи про застосування наслідків спливу позовної давності, відповідачка мала довести, що про порушення його права позивач мав можливість дізнатися раніше, ніж у листопаді 2022 року, як він вказав. Оригінал свідоцтва постійно був у відповідачки (дружини померлого брата позивача), яка ніколи у квартирі не проживала. Позивачу невідомі обставини, за яких свідоцтво опинилося у відповідачки. Він вважав, що оригінал свідоцтва був втрачений, тому звернувся до нотаріуса із заявою про видачу дубліката, а дізнався про те, що не набув право на приватизацію квартири;

- необізнаність позивача про порушення його права на приватизацію не могла бути перешкодою для отримання позивачем квартири. Про порушення права позивач дізнався у листопаді 2022 року, коли він звернувся до нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті його матері;

- рішення суду першої інстанції забезпечує дотримання справедливого балансу між інтересами позивача та відповідачки з огляду на те, що квартиру утримував лише позивач. А відповідачка з часу отримання у березні 2019 року свідоцтва про право власності на квартиру у порядку спадкування після смерті її чоловіка - брата позивача - на утримання квартири не понесла жодних витрат.

5. 28 січня 2025 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив касаційну скаргу без руху та встановив для усунення недоліків останньої десятиденний строк із дня вручення тієї ухвали. Позивач мав надати: додаткове обґрунтування підстав касаційного оскарження та копії ордера на надання правничої допомоги, пенсійного посвідчення, рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду для інших учасників справи.

6. 10 лютого 2025 року адвокат в інтересах позивача подала до Верховного Суду уточнену касаційну скаргу разом із копіями скарги, ордера на надання правничої допомоги, рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду, пенсійного посвідчення відповідно до кількості учасників у справі.

7. Одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) (частина перша статті 394 ЦПК України).

8. Верховний Суд вважає, що є підстави для відкриття касаційного провадження. Касаційна скарга подана у визначений статтею 390 ЦПК України строк із дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. У касаційній скарзі є доводи, які потребують перевірки, щодо передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підстави касаційного оскарження.

Керуючись статтями 260, 261, 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 10 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Вінницької міської ради, ОСОБА_2 про визнання неправомірним і скасування рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності.

2. Витребувати з Вінницького міського суду Вінницької області цивільну справу № 127/12464/23.

3. Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів; роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, впродовж десяти днів із дня отримання цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко