13.05.2025 Єдиний унікальний номер 205/2466/24
Провадження № 2-з/205/385/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 рік м. Дніпро

Суддя Новокодацького районного суду міста Дніпра Бізяєва Н.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 , про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

В провдженні Новокодацького районного суду міста Дніпра перебуває справа за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа: Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» ДМР про відшкодування шкоди заподіяної залиттям квартири.

09.05.2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позовних вимог шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно та кошти, як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у фінансових установах, що належить відповідачам.

Заява обґрунтована тим, що предметом поданого позову є стягнення матеріальної та моральної шкоди на суму 175 677,40 грн. На підставі ст. 150 ЦПК України вважає за необхідним захистити свої права.

Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.05.2025 року, справу розподілено в провадження судді Бізяєвої Н.О. Канцелярією суду зазначена заява передана судді 12.05.2025 року.

З урахуванням положень ст. 153 ЦПК України сторони в судове засідання для розгляду заяви про забезпечення позову не викликались, у зв`язку з чим фіксація судового засідання не здійснювалась відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Вивчивши матеріали поданої заяви, суд дійшов до таких висновків.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Отже, законодавчо визначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, суд може накласти арешт лише на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві.

Верховний Суд у постанові від 24 лютого 2021 року у справі № 755/5333/20, провадження № 61-17180 св20, указав, що звертаючись із заявою про забезпечення позову, заявник повинен не лише навести, але й довести наявність підстав для вжиття заходів забезпечення цивільного позову, а також спроможну вірогідність саме таких обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказала, що особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому, важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Таким чином, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі, зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Тобто в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому відповідно до вимог частини 3 статі 12, частини 1 статті 81 ЦПК України обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

З матеріалів заяви вбачається, що заявник просить накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно та кошти, як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у фінансових установах, що належить відповідачам, при цьому не наводить даних про відсутність у відповідача офіційного джерела доходу та доказів того, що позивач зверталась до відповідачів з вимогою про стягнення заборгованості.

Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову - вона не містить обґрунтування щодо необхідності накладення арешту на все майно яке належить відповідачам. Крім того, позивачем не подано доказів в обґрунтування своєї заяви про забезпечення позову, в той час як відповідно до вимог законодавства обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснення судом, зокрема, з урахуванням співмірності та співвідношенням прав (інтересів), про захист яких просить заявник, та інтересів інших учасників судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд виходить з того, що позивачем до заяви про забезпечення позову не надано доказів, які б підтверджували відомості про наявність у відповідачів майна чи будь яких грошових коштів, або відкритих рахунків у банківських установах України, що не дає змоги визначити співмірність засобів забезпечення позову із заявленими вимогами. Крім того, за відсутності відомостей про майно, його вартість, яке належить відповідачам та на яке позивач просить накласти арешт, неможливо визначити об`єкт та з`ясувати співмірність виду забезпечення позову. Разом із цим, до заяви про забезпечення позову не надано доказів здійснення наміру відповідачем відчуження майна.

Беручи до уваги наведені норми процесуального законодавства, оцінивши обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням наведених вище критеріїв, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 153, 258, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпропетровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: Н.О. Бізяєва