Справа № 462/3259/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2025 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Колодяжного С.Ю.

з участю секретаря судового засідання Чайко А.В.

заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису,

встановив:

ОСОБА_1 через свого представника 08.05.2025 року звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав строком на 6 місяців, в якій просить вжити заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 та покладення на нього обов`язків: обмежити спілкування ОСОБА_3 із постраждалою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; заборонити ОСОБА_3 перебувати в місці проживання постраждалих осіб - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань менше 300 м до місця проживання постраждалих осіб - ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_3 контактувати з постраждалими особами - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , особисто і через третіх осіб; заборонити ОСОБА_3 переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватися з постраждалою особою ОСОБА_1 .

Свою заяву обґрунтовує тим, що вона разом із сином Макаром зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Її чоловік ОСОБА_3 на даний час проживає окремо, оскільки систематично вчиняє домашнє насильство в присутності їх малолітнього сина. Так, 13.03.2025 року ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно неї, а саме: стукав голосно по вікнах, ображав, нецензурно висловлював, чинив психологічний тиск, чим заподіяв шкоду її ментальному здоров`ю. Працівниками поліції був винесений терміновий заборонений припис з накладенням заборони в будь-який спосіб контактувати із нею. Постановою Залізничного районного суду м.Львова від 24.04.2025 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. 26.04.2025 року ОСОБА_3 повторно вчинив відносно неї домашнє насильство, що проявилося у тому, що він, у присутності їх малолітнього сина, принижував її, кричав на неї, поводився агресивно та погрожував позбавити її життя. Працівниками поліції повторно був винесений терміновий заборонений припис з накладенням заборони в будь-який спосіб контактувати із нею. На неодноразові її прохання ОСОБА_3 не реагує, а починає погрожувати їй та виражатися нецензурною лексикою. Усі ці його діяння негативно впливають на її психологічне та фізичне здоров`я, а також здоров`я сина, змушує їх щоденно боятися за свою безпеку та життя. Враховуючи обґрунтовані ризики продовження та повторного вчинення насильства відносно неї в присутності малолітнього сина, а також настання тяжких наслідків для їх здоров`я та благополуччя є дуже високою, просить заяву задовольнити та видати щодо нього обмежувальний припис, застосувавши суворі обмеження строком на 6 місяців.

Відповідно до ч.1 ст.3505 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі.

У судовому засіданні заявник та її представник заяву підтримали, покликаючись на мотиви такої, яку просять задовольнити. Заявник доповнила свої доводи, вказавши на те, що з кінця лютого-початку березня вона разом ізсином Макаром проживають окремо від ОСОБА_3 , однак такий приходить щоночі до їх будинку та стукає у вікна, погрожує їй.

Заінтересована особа ОСОБА_3 на виклик суду не прибув, хоча належним чином був повідомлений про час, день та місце судового засідання в порядку, передбаченому ч.11 ст.128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Відтак, враховуючи наведене та беручи до уваги обмежений строк розгляду даної категорії справ, визначений ч.2 ст.3505 ЦПК України, суд вважав за можливе провести розгляд справи за відсутності заінтересованої особи ОСОБА_3 .

Дослідивши надані у справі докази та з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.8), та від спільного подружнього життя мають малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9).

Згідно з витягів з Реєстру Львівської міської територіальної громади про кількість зареєстрованих осіб №005668149 від 02.05.2025 року та №005668178 від 02.05.2025 року ОСОБА_1 та малолітній ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10, 11).

Главою 13 розділу IV ЦПК України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.

Згідно з п.1 ч.1 ст.3502 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана, зокрема, особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до п. 3, 4, 6, 8, 14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

При цьому, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі №756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09.12.2019 року у справі №756/11732/18 (провадження № 61-49077св18), від 02.11.2020 року у справі №336/3551/18-ц (провадження № 61-1693св19), від 17.02.2021 року у справі №766/13927/20-ц (провадження № 61-17471св20).

Зі змісту положень ч.2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» вбачається, що є визначений перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Положеннями ст.21 цього Закону передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 та п.1 ч.1 ст.26 даного Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника, із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа.

Обмежувальним приписом стосовно кривдника є встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п.7 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Систематичність визначається, виходячи з кількісного показника порушення правил співжиття протягом необмеженого проміжку часу. При цьому суттєвим є саме факт повторного вчинення одного й того самого правопорушення, що свідчить про те, що застосовані заходи впливу є безрезультатними (постанова Верховного Суду від 01.06.2022 року у справі №161/16344/20).

Докази, що додаються до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватися місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими.

Як докази до заяви можуть додаватися, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонювальний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 24.02.2025 року у справі №569/11625/24 (провадження № 61-16935св24).

Вирішуючи заяву ОСОБА_1 суд бере до уваги, що наведені заявником обставини підтверджуються постановою Залізничного районного суду м.Львова від 24.04.2025 року у справі №462/2038/25, згідно якої ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП та визнано винним у вчиненні 13.03.2025 року домашнього насильства у формі психологічного насильства відносно дружини ОСОБА_1 (а.с.18).

Також до заяви додано копію термінового заборонного припису серії АА №428243 від 26.04.2025 року стосовно кривдника ОСОБА_3 , згідно якого ОСОБА_3 о 00.01 год. 26.04.2025 року за адресою: АДРЕСА_1 вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_1 домашнє насильство психологічного характеру. Стосовно кривдника застосовано заходи заборони в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою строком на 10 діб.

Як вбачається із аудіозаписів, наданих заявницею та досліджених судом, ОСОБА_3 неодноразово в присутності їхнього малолітнього сина погрожував та ображав ОСОБА_1 , лаявся в її сторону нецензурними словами, погрожував їй фізичною розправою та заподіянням тілесних ушкоджень.

За змістом ст. 350 6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Частинами 2, 3, 4 ст.26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до ст.77-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, враховуючи встановлені фактичні обставини в їх правове регулювання, оцінивши зібрані докази, суд дійшов переконання, що заявником надано належні та допустимі докази, які в своїй сукупності підтверджують факти вчинення психологічного та економічного насильства щодо неї зі сторони заінтересованої особи, яке відбувається в присутності їх малолітнього сина вже протягом кількох місяців і має систематичний характер, те що ОСОБА_3 є беззаперечним кривдником, а вжиті заходи, а саме притягнення його до адміністративної відповідальності і винесення тимчасових заборонних приписів не вплинули на поведінку ОСОБА_3 і він продовжує вчинення протиправні дії, а тому існують ризики продовження чи повторного вчинення насильства та загрози настання тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи.

З підстав, наведених вище, суд погоджується із доводами ОСОБА_1 та з метою застосування дієвого та ефективного захисту її інтересів та інтересів малолітнього сина, а також недопущення повторного випадку домашнього насильства, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви та видачі обмежувального припису щодо ОСОБА_3 .

Водночас слід приймати до уваги, що тимчасове обмеження прав кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд, на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства, має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 28.04.2020 року у справі №754/11171/19 (провадження № 61-21971св19).

Щодо вимог заяви про видачу обмежувального припису в частині заборони ОСОБА_3 контактувати із малолітнім сином ОСОБА_4 та обмежити спілкування з таким, слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина) - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства.

Отже, обставини, які визначають статус дитини як постраждалої особи, в тому числі і те, що особа стала свідком (очевидцем) таких подій, мають бути доведені належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За наявності між батьками дитини спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, такий спір вирішується органом опіки та піклування (ст.158 СК України) або судом ( ст.159 СК України).

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст.153 СК України).

Згідно з ч.1, 2 ст.15 Закон України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

З урахуванням зазначеного, оскільки, ОСОБА_3 не позбавлений батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_4 , у суду відсутні правові підстави щодо заборони батька контактувати із сином.

При цьому, вимога заяви про обмеження ОСОБА_3 у спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_4 підлягає до задоволення, оскільки матеріалами справи підтверджено систематичність і наявність протиправних дій з боку ОСОБА_3 щодо вчинення домашнього насильства відносно його дружини ОСОБА_1 в присутності їх малолітнього сина ОСОБА_4 , що негативно впливає на його фізичний та психологічний стан здоров`я.

Водночас слід зазначити, що обмеження спілкування ОСОБА_3 із малолітнім ОСОБА_4 не позбавляє можливості такого в листуванні і телефонних розмовах із сином.

Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Згідно із ч. 4 ст.350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Керуючись ст. 2, 5, 10, 81, 82, 258, 259, 264, 265, 350-1-350-6, 350-8, 353, 354, 430 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису задоволити частково.

Видати обмежувальний припис ОСОБА_3 на строк шість місяців, яким:

- обмежити спілкування ОСОБА_3 із малолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- заборонити ОСОБА_3 перебувати у місці проживання (перебування) ОСОБА_1 та малолітнього ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань ближче 300 метрів до місця проживання ОСОБА_1 та малолітнього ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

- заборонити ОСОБА_3 контактувати із ОСОБА_1 особисто і через третіх осіб;

- заборонити ОСОБА_3 переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватися з ОСОБА_1 .

В іншій частині заявлених вимог відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Повідомити про прийняте рішення Відділ поліції № 1 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік та Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання якої зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ;

заінтерсована особа ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання якого зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя (підпис)

Згідно з оригіналом.

Суддя: С.Ю. Колодяжний