КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/7963/2025 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 травня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Слюсар Т.А.,розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шумейка Ярослава Віталійовича на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 11 лютого 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу, посилалась на те, що вона з ОСОБА_2 з 22 липня 2022 року по 03 січня 2023 року перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оскільки малолітня донька проживає разом із заявницею, боржник матеріальної допомоги не надає, тому ОСОБА_1 просила видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на свою користь аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня звернення до суду з заявою про видачу судового наказу і до її повноліття.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11 лютого 2025 рокувідмовлено ОСОБА_1 у видачі судового наказу.

Не погоджуючись з ухвалою, представник ОСОБА_1 - адвокат Шумейко Я.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, а справу направити до Солом`янського районного суду м. Києва для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що до заяви про видачу судового наказу було додано довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб - заявника та дитини, в яких вказана однакова адреса проживання - АДРЕСА_1 .

Вказує на те, що в даному випадку, факт проживання дитини з одним з батьків є обставиною, яка в силу вимог зазначеної вище норми закону надає право матері чи батьку звертатись до суду з заявою про видачу судового наказу.

Оскільки, до заяви про видачу судового наказу було додано докази проживання дитини разом з заявником, тому представник ОСОБА_1 - адвокат Шумейко Я.В. вважає, що у суду першої інстанції не було підстав для відмови заявнику у видачі судового наказу.

В порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що дана заява територіально не підсудна Солом`янському районному суду міста Києва, як за правилами ч. 1 ст. 27 ЦПК України, так і за правилами ч. 1 ст. 28 ЦПК України.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають нормам процесуального права та матеріалам справи.

Відповідно до ч. ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, зокрема, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Ч. 4-9 ст. 165 ЦПК України визначено, що суддя з метою визначення підсудності, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, не пізніше наступного дня з дня отримання заяви про видачу судового наказу перевіряє зазначене у заяві місцезнаходження боржника за відомостями, внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

У разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника.

Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання (перебування) особи відповідного звернення суду.

Суддя з метою визначення підсудності може користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Якщо за результатами розгляду отриманих судом відомостей про місцезнаходження боржника - юридичної особи або фізичної особи - підприємця буде встановлено, що заява про видачу судового наказу не підсудна цьому суду, суд не пізніше десяти днів з дня надходження заяви постановляє ухвалу про передачу заяви про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами за підсудністю.

У разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Згідно ст. 5 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у ст. 1 цього Закону. Адресою фактичного місця проживання внутрішньо переміщеної особи може бути адреса відповідного місця компактного поселення внутрішньо переміщених осіб (адреса містечка із збірних модулів, гуртожитку, оздоровчого табору, будинку відпочинку, санаторію, пансіонату, готелю тощо).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначала, що вона є внутрішньо переміщеною особою та разом з дочкою проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

На підтвердження вказаних обставин ОСОБА_1 долучила до заяви копію довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 16 травня 2022 року № 3009- та від 23 травня 2024 року №3009-.

Вказані довідки ВПО є належними доказами, які підтверджують спільне проживання заявника з дитиною.

У даному випадку, факт проживання дитини з одним з батьків є обставиною, яка в силу вимог чинного законодавства надає право матері чи батьку звертатись до суду з заявою про видачу судового наказу.

Враховуючи обставини справи та на підставі вищенаведених правових норм, заявник, дійсно, має право подати заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів за місцем його фактичного проживання у зв`язку із доведеністю даної обставини належними та допустимими доказами.

Зазначені обставини дають підстави для висновків про те, що заявник скористалась своїм правом, передбаченим ч. 1 ст. 27 ЦПК України, та подала заяву про видачу судового наказу за своїм місцем проживання, яке за адміністративно-територіальним поділом м. Києва відноситься до Солом`янського району м. Києва.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції вищевказане не врахував, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про відмову у видачі судового наказу з посиланням на п.9 ч.1 ст.165 ЦПК України.

При цьому, колегія суддів зазначає, що Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» є спеціальним законом щодо статусу вказаних осіб, який підлягає застосуванню.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 29.07.2019 у справі №409/2636/17, в якій зазначено, що, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, необхідно також враховувати імперативні положення спеціального Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», згідно ст. 5 якого довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у ст.1 цього Закону.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на судовий захист, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Суд першої інстанції на зазначені вище положення закону уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Виходячи із положень ст. 379 ЦПК України суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Шумейка Я.В. підлягає задоволенню, а ухвала Солом`янського районного суду міста Києва від 11 лютого 2025 року скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шумейка Ярослава Віталійовича задовольнити.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 11 лютого 2025 року скасувати, справу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 - направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар