Лебединський районний суд Сумської області
Справа № 2-151/12
Номер провадження6/950/5/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" травня 2025 р. м.Лебедин

Лебединський районний суд Сумської області в складі: головуючого судді - Бакланов Р. В. з участю секретаря - Гладкової С.В.

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Брайт Інвестмент" про заміну сторони виконавчого провадження, боржник - ОСОБА_1 , треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з питань вивидення ПАТ "Комерційний банк "НАДРА", Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп", Зарічний відділ державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції;

В С Т А Н О В И В:

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Брайт Інвестмент"звернувся до суду із заявою, у якій просить просить здійснити заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником, а саме: замінити сторону стягувача з ВАТ КБ "Надра" як вибулої сторони, його правонаступником - Товариство з обмеженою відповідальністю "Брайт Інвестмент", код ЄДРПОУ у цивільній справі № 20151/2012 Лебединського районного суду Сумської області.

Заява обґрунтована тим, що рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 22.03.2012 по справі № 2-151/12 задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «Надра», стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» кошти в сумі 7352,84 грн. заборгованості та 214,60 грн. судового збору, всього стягнути 7567 грн. 44 коп.

На підставі вказаного рішення видано виконавчий лист, який пред`явлено до примусового виконання. На підставі договору від 05.08.2020 право вимоги за кредитним договором від 11.09.2008 № 07/2008/499945156 до ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». У подальшому, згідно договору від 30.09.2020 право вимоги за вищевказаним кредитним договором перейшло до ТОВ «Брайт Інвестмент». Тому представник заявника просить задовольнити заяву.

Ухвалою від 20.03.2025 вищевказану заяву призначено до розгляду.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Брайт Інвестмент" у судове засідання не з`явився. Сторони справи у судове засідання також не з`явились.

Враховуючи неявку в судове засідання усіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та доводи поданої заяви, суд зазначає наступне.

Так, рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 22.03.2012 по справі № 2-151/12 задоволено вимоги ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 , стягнуто з останньої 7352,84 грн. заборгованості та 214,60 грн. судового збору (а.с. 29).

У подальшому, на підставі вищевказаного рішення судом видано виконавчий лист, який отримано представником 23.05.2012 (а.с. 33).

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції від 04.01.2013 відкрито виконавче провадження № 36266926 з примусового виконання виконавчого листа № 2-151, виданого 09.04.2012 Лебединським районним судом Сумської області про стягнення з ОСОБА_1 боргу. Стягувач ПАТ КБ «Надра» (а.с. 52, 107).

У подальшому ПАТ КБ «Надра», на підставі договору від 05.08.2020 № GL48N718070_blank, відступило ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (новий кредитор) право вимоги банку до позичальників за кредитними договорами та всіма іншими похідними договорами, права з якими виникають у нового кредитора у зв`язку із набуттям прав а умовах цього договору, зазначених у додатку № 1 до цього договору (а.с. 61-65).

Крім того, на підставі договору від 30.09.2020 № GL48N718070_blank_01, ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (первинний кредитор) відступило право вимоги до позичальників за кредитними договорами та всіма іншими похідними договорами, права з якими виникають у нового кредитора у зв`язку із набуттям прав а умовах цього договору, зазначених у додатку № 1 до цього договору (а.с. 57-60).

При цьому, виконавче провадження № 36266926 закінчено у зв`язку зі сплатою боргу, що підтверджується копією постанови старшого державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 25.08.2023 (а.с. 95).

Відповідно до частини першої статті 512 Цивільного кодексу (далі - ЦК України) кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 55 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги. Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження та стягувача у виконавчих листах, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, внаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін.

Зміна кредитора в зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони в матеріальному правовідношенні її правонаступником). Процесуальне правонаступництво передбачене статтею 55 ЦПК України. Це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. У зв`язку із цим для вирішення судом питання щодо процесуальної заміни сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

Матеріальне правонаступництво реалізується в межах процесуального правонаступництва виключно за правилами останнього.

Судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора в зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Законодавець не ототожнює "процесуальне правонаступництво" і "заміну сторони виконавчого провадження", оскільки ці інститути регулюються окремими статтями ЦПК України - 55 та 442 відповідно. Також це опосередковано випливає зі змісту пункту 28 частини першої статті 353 ЦПК України, відповідно до якого ухвала про заміну сторони у справі (процесуальне правонаступництво) та ухвала про заміну сторони виконавчого провадження відокремлені одна від одної як такі, на які можуть подаватись скарги окремо від рішення суду.

Особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Ця особа до відкриття виконавчого провадження як юридичного процесу є лише стягувачем у виконавчому документі на стадії виконання судового рішення з відповідними правами у виконавчому провадженні, які повноцінно реалізує лише у статусі стягувача як сторони відкритого виконавчого провадження, за винятками, передбаченими законодавством. Тому заміна стягувача саме як сторони виконавчого провадження неможлива, якщо заява правонаступника про це подана, зокрема після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, але якщо цей строк не був поновлений судом.

Водночас заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, у тому числі до відкриття виконавчого провадження. Подібного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 02 жовтня 2024 року справа № 434/9485/13-ц.

Верховний Суд в ухвалі від 29 січня 2024 року про відмову у відкритті касаційного провадження у справі № 2-4679/08 також відзначив, що, встановивши факт відступлення права вимоги за кредитним договором……., суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення прав вимоги є підставою для правонаступництва у цивільних відносинах і такий правонаступник кредитора має право звертатися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження. Наведене, у свою чергу, є підставою, передбаченою частиною п`ятою статті 15 Закону України "Про виконавче провадження", для заміни стягувача у справі.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року справа № 2-7763/10, провадження № 14-197 цс 21 зазначено: Пункт 81. Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України, а в окремих випадках також на підставі частини п`ятої статті 442 ЦПК України.

Відповідно, тільки до закінчення виконавчого провадження можна ставити питання про заміну сторони виконавчого провадження, а якщо виконавче провадження закінчене, то заміна відповідної сторони цього виконавчого провадження правонаступником є неможливою без його відновлення відповідно до умов законодавства.

Пункт 105. У справі N 2-230/11 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду залишив без змін, зокрема, постанову апеляційного суду, якою частково змінена ухвала суду першої інстанції, - замість заміни сторони виконавчого провадження, яке не відкривалось, здійснено заміну стягувача саме у виконавчому документі. У зв`язку із цим відсутні підстави вважати, що правовідносини у цій справі є подібними до справи, що розглядається, а висновок Верховного Суду протирічить висновкам Великої Палати Верховного Суду у цій справі.

Таким чином, для заміни стягувача його правонаступником (процесуальне правонаступництво) не має значення відкрите або закрите виконавче провадження, а отже не має й перешкод для задоволення заяви про таку заміну, суд повинен перевірити лише правові підстави такої заміни (ст. 512 ЦК України).

Правонаступництво як інститут цивільного процесуального права нерозривно пов`язане з правонаступництвом як інститутом цивільного права, адже зміни у матеріально-правових відносинах зумовлюють необхідність привести процесуальний стан осіб як учасників таких матеріально-правових відносин у відповідність з їх дійсною юридичною зацікавленістю у перебігу та результаті судового провадження, в тому числі у виконанні рішення суду.

Правонаступництво як інститут цивільного процесуального права має універсальний характер. У разі вибуття правопопередника з виконавчого провадження до правонаступника переходить весь комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних для сторони виконавчого провадження, і, відповідно, комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних стороні судового провадження, враховуючи стадію, на якій відбулося правонаступництво.

Закінчення виконавчого провадження, у тому числі й у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, не виключає подальшого існування процесуальних правомочностей учасника справи в межах судового провадження, тож не має наслідком заборону здійснення процесуального правонаступництва щодо них. Питання процесуального правонаступництва у всіх випадках вирішується судом, який при його вирішенні повинен дослідити по суті обставини та підстави правонаступництва.

Відповідні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі №911/3411/14.

Отже, згідно послідовної правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України, заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) процесуальне правонаступництво, допускається на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до статті 124 Конституції України Суди ухвалюють свої рішення іменем України. Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Цим визначено суверенні права України на здійснення правосуддя та захист державою прав і свобод людини та законних інтересів інших суб`єктів права, які звернулися в установленому порядку до судів України. Відповідний припис про ухвалення судових рішень іменем України заснований на положеннях Конституції України про те, що судова влада є гілкою державної влади України, а тому рішення судів є уособленням волевиявлення держави і відповідно вони мають бути гарантовані державою.

Відповідно до ч.1 ст. 14 ЦПК Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (надалі також - «ЄСПЛ») у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін.

Також ЄСПЛ констатував, що невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном, викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Протоколу № 1 Конвенції (справи «Войтенко проти України», «Горнсбі проти Греції»).

Відповідно до рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів № 13 (2010) «Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень» КРЄС вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх «exofficio».

Пункт 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і ч. 1 ст. 18 ЦПК України приписують, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26.06.2013 у справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Наведені у попередніх трьох абзацах норми права не припускають наявності обставин, за яких можливе невиконання боржниками судових рішень. Крім того, жодною нормою права не передбачено, що рішення, що набрало законної сили, втрачає чинність через певний проміжок часу, тобто воно не підлягає виконанню. До того ж Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий захист було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним стосовно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 63 рішення від 28.07.1990 у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії»).

Відтак, виконання судового рішення, як завершальна стадія судового провадження, є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, складовою права на справедливий суд.

Виконавче провадження не вважається виконаним, якщо кошти не були перераховані належному стягувачу.

Такий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2024 року по справі № 202/9476/23, «фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом про стягнення коштів є дата зарахування коштів на рахунок належного отримувача або видача (сплата) їх йому готівкою, а не будь-які дії боржника, направлені на виконання рішення суду, зокрема, ініціювання поштового переказу коштів;»

Згідно з частинами першою, третьою статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" грошові кошти, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Стягувачу - юридичній особі стягнуті грошові суми перераховуються виконавцем у встановленому порядку на визначені стягувачем рахунки.

Тобто зарахування коштів на рахунок виконавчої служби або приватного виконавця має тимчасової характер, після чого зараховані кошти підлягають перерахуванню на рахунок стягувача, який набуває право власності на відповідне майно.

Враховуючи вищевикладене, оскільки на депозитному рахунку відділу ДВС перебувають кошти стягнуті за Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 22.03.2012 року по справі № 2-151/12 у розмірі 7567 грн. 44 коп., які не зараховані на рахунки належного стягувача, то і рішення суду не може бути виконано у повному обсязі. Суд, вважає, що заміна сторони стягувача у цивільній справі № 2-151/12 з ВАТ КБ "Надра" як вибулої сторони на його правонаступника ТОВ «Брайт Інвестмент» має дійсну процесуальну мету, яка спрямована на виконання рішення суду, та отриманням коштів належним стягувачем. Тосу вважає за необхідне задовольнити заяву ТОВ «Брайт Інвестмент» в повному обсязі.

Керуючись ст. 512 ЦК України, ст.55, 260, 261, 442 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Задоволити заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Брайт Інвестмент" про заміну сторони виконавчого провадження, боржник - ОСОБА_1 , треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з питань вивидення ПАТ "Комерційний банк "НАДРА", Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп", Зарічний відділ державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Замінити сторону стягувача з ВАТ КБ «Надра», як вибулої сторони, на його правонаступника: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ", , у цивільній справі № 2-151/2012, Лебединського районного суду Сумської області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення судового рішення.

Суддя Роман БАКЛАНОВ