Справа № 503/530/25
У Х В А Л А

14 травня 2025 року м. Кривий Ріг

Покровський районний суд міста Кривого Рогу в складі судді Борис О.Н., за участі секретаря судового засідання Годунової В.Г., в порядку ст. 247 ЦПК України за відсутності учасників справи та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Деменкова Є.С., про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна

встановив:

До Покровського районного суду міста Кривого Рогу з Кодимського районного суду Одеської області, надійшли матеріали заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Деменкова Є.С., про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, для розгляду за підсудністю.

На підставі Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 травня 2025 року матеріали заяви були передані в провадження судді ОСОБА_3 .

Заява мотивована тим, що подружжя ОСОБА_4 під час перебування у шлюбі за сумісні кошти придбало майно, зокрема: - автомобіль OPEL VIVARO, 2004 року випуску, об?єм двигуна 2463 см.куб, дата державної реєстрації: 30.05.2023; - автомобіль VOLKSWAGEN TOURAN, 2006 року випуску, об`єм двигуна 1598 см.куб, дата державної реєстрації: 12.11.2024. Подружжя ОСОБА_4 оформили все майно, набуте за час шлюбу, на чоловіка ОСОБА_2 . З січня 2025 року відносини між подружжям погіршились. В даний час позивач звернулася до Кодимського районного суду Одеської області з позовом про розірвання шлюбу. Станом на день звернення до суду із цією заявою шлюб між подружжям не розірвано. Відповіддю від 08.04.2025 (76859) РСЦ ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях повідомило, що згідно із відомостями Єдиного державного реєстру транспортних засобів наявна інформація, що на ім`я ОСОБА_2 на державному обліку значились 3 транспортних засоби: 1) автомобіль OPEL VIVARO, 2004 року випуску, об?єм двигуна 2463 см. куб, дата державної реєстрації: 30.05.2023; при цьому, 29.01.2025 року зазначений транспортний засіб по договору купівлі-продажу транспортного засобу, укладеному в ТСЦ, було перереєстровано на іншого власника; 2) автомобіль TOYOTA AVENSIS, 2001 року випуску, об`єм двигуна 1965 см. куб, дата державної реєстрації: 13.08.2021; при цьому, 16.03.2024 р зазначений транспортний засіб по договору купівлі-продажу укладеному в ТСЦ, було перереєстровано на іншого власника; 3) автомобіль VOLKSWAGEN TOURAN, 2006 року випуску, об`єм двигуна 1598 см. куб, дата державної реєстрації: 12.11.2024 року. Спірне рухоме майно подружжя - автомобіль OPEL VIVARO, 2004 року випуску; автомобіль VOLKSWAGEN TOURAN, 2006 року випуску - є неподільними в натурі речами. На час вирішення справи про поділ цього майна, транспортний засіб автомобіль OPEL VIVARO, 2004 року випуску, проданий третій особі, тобто є всі підстави, ОСОБА_2 , який за документами є власником рухомого майна, може до розгляду позову про поділ майна подружжя, відчужити і це спірне рухоме майно.

На підставі викладеного, просила суд накласти арешт на автомобіль: марки VOLKSWAGEN TOURAN, 2006 року випуску, об?єм двигуна 1598 см. куб, дата державної реєстрації: 12.11.2024, який зареєстрований на ім?я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Суд, дослідивши зміст та вимоги заяви про забезпечення позову, додані до неї документи, матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову, зокрема позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Аналогічна позиція зазначена Верховним Судом в постанові від 18 травня 2021 року у справі № 944/1748/20 (провадження № 61-2251св21).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 331/1255/17 (провадження № 61-11180св18) зазначено, що «забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що «…повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу».

Так, як вбачається з матеріалів заяви, заявник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі з 09 вересня 2016 року. Згідно з відповідача начальника РСЦ ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях В.Гулько від 08.04.2025 року, згідно із відомостями Єдиного державного реєстру транспортних засобів, на ім?я ОСОБА_2 на державному обліку значились 3 транспортні засоби, зокрема автомобіль VOLKSWAGEN TOURAN, 2006 р.в., об?єм двигуна: 1598см.куб., дата державної реєстрації: 12.11.2024.

Дослідженням змісту позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 встановлено, що предметом спору, у зв`язку з яким ОСОБА_1 звернулась до суду, є поділ спільного майна подружжя, зокрема рухомого майна: автомобіль VOLKSWAGEN TOURAN, 2006 р.в., об?єм двигуна: 1598см.куб., дата державної реєстрації: 12.11.2024.

Отже, встановивши, що обраний спосіб забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме майно, яке є предметом позовної заяви ОСОБА_1 про поділ спільно майна подружжя, є підставним і співмірним із можливими заявленими позовними вимогами та може забезпечити ефективний захист прав та законних інтересів заявника, суд дійшов до висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.

Наведений захід забезпечення позову відповідає вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову і спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 151-153, 157, 353-354 ЦПК України, суд

постановив:

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Деменкова Є.С. про забезпечення позову - задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль: марки VOLKSWAGEN TOURAN, 2006 року випуску, об?єм двигуна 1598 см. куб, дата державної реєстрації: 12.11.2024, який зареєстрований на ім?я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Копію ухвали направити до Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (50096, м. Кривий Ріг, вул. Федора Караманиць, буд. 37в) для виконання, сторонам - до відома.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження, з негайним повідомленням суду про наслідки виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 15-ти днів з дня її складення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому копія ухвали суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому копії відповідної ухвали суду. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала суду складена та підписана 14 травня 2025 року.

Суддя О. Н. Борис