ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року м.Суми

Справа №583/349/24

Номер провадження 22-ц/816/33/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Філонової Ю. О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Собиною Павлом Миколайовичем, та апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Сумській області

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 15 березня 2024 року, у складі судді Соколової Н.О., ухвалене в м. Охтирка Сумської області,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення моральної та матеріальної шкоди,

у с т а н о в и в :

У січні 2024 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Собину П.М. звернувся до суду із вказаним позовом.

Свої вимоги мотивував тим, що поліцейським Охтирського РВП ГУНП в Сумській області капітаном поліції Квартою В.В. було складено протокол серії ААБ № 177270 від 10 червня 2023 року про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, в якому зазначено, що 09 червня 2023 року о 23 год. 18 хв. по вул. Садовій, 20 в с. Сонячне Охтирського району Сумської області ОСОБА_1 керував автомобілем Тойота Корола д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі та на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Alkotest 6820» відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Постановою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10 жовтня 2023 року закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Незаконним притягненням до адміністративної відповідальності йому завдано моральних страждань, він був змушений скористатися послугами адвоката та витрачати кошти на оплату його послуг. Крім того, було завдано шкоду його діловій репутації та авторитету, оскільки притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП створювало образ суспільно небезпечної особи, здатної вживати алкогольні напої, керуючи транспортним засобом. Обвинувачення його у вживанні алкогольних напоїв призвело до сильних душевних хвилювань та моральних страждань. Вважає, що наявні підстави для відшкодування йому моральної шкоди в розмірі 28 400 грн відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та понесених витрат на правову допомогу при розгляді справи про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 28 400 грн та матеріальну шкоду в розмірі 17 000 грн.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 15 березня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 10 000 грн витрат на правничу допомогу, понесених у рамках судового розгляду справи про адміністративного правопорушення.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 через свого представника адвоката Собину П.М., посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати. Аналогічний висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17.

Не погоджується з висновком суду, що достатнім відшкодуванням моральної шкоди для позивача є сам факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Вказує на те, що судом не було взято до уваги постанову Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 953/3561/20, якою встановлено підстави для відшкодування моральної шкоди при закритті адміністративної справи.

Крім того, не погоджується з висновком місцевого суду, що розмір заявлених позивачем витрат за надання правничої допомоги у розмірі 17 000 грн не зовсім відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності, співмірності) та розумності. Вважає, що суд не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають відшкодуванню, з власної ініціативи, так як це не передбачено вимогами чинного законодавства, а дана категорія справ підпадає під категорію кримінальних і витрати відшкодовуються в повному обсязі як і мінімальний розмір моральної шкоди, що був розрахований з мінімального розміру, який передбачений відповідним законом.

Зазначає, що виходячи із системного аналізу законодавства України, правової позиції ЄСПЛ, яка за певних умов поширює стандарти Конвенції для кримінального провадження на справи про адміністративне правопорушення, враховуючи принцип правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права та який знайшов свої закріплення у судовій практиці Конституційного Суду України, Верховного Суду України, Верховного Суду і прецедентних рішеннях ЄСПЛ, зазначена справа про адміністративне правопорушення щодо накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керування, для цілей ст. 6 Конвенції, належить до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, а тому на цю категорію справи поширюються гарантії ст. 6 Конвенції, що надає можливість застосувати аналогію закону.

В апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції в Сумській області, не погоджуючись з рішенням суду в частині задоволених вимог, посилаючись на те, що рішення суду в цій частині ухвалено із неправильним застосуванням норм матеріального права, без повного з`ясування обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, просить рішення суду в цій частині вимог скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що, оскільки користування правовою допомогою це право особи, а не обов`язок, то укладення договору між особою та адвокатом відбувається на власний розсуд, у т.ч. і в частині погодження суми гонорару адвоката, яка була погоджена сторонами договору про надання професійної правничої допомоги, до сум, які мають бути відшкодовані за кошти державного бюджету України.

Вважає, що підлягає застосуванню правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2020 року у справі № 925/1196/18.

Витрати понесені позивачем у справі про адміністративне правопорушення № 583/2820/23, є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді відповідної справи у суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом, та їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України, відповідно вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні.

Учасники справи правом подати відзиви на апеляційні скарги у встановлений судом строк не скористалися.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Собиною П.М., та апеляційна скарга Головного управління Національної поліції в Сумській області задоволенню не підлягають.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 16 червня 2023 року до Охтирського міськрайонного суду Сумської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 177270 від 10 червня 2023 року, відповідно до якого ОСОБА_1 09 червня 2023 року о 23 год. 18 хв. по вул. Садовій, 20 в с. Сонячне Охтирського району Сумської області, керував автомобілем марки «TOYOTA COROLLA», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі та на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу газоаналізатора «Alkotest 6820» ОСОБА_1 відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України. Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Охтирського районного суду Сумської області від 10 жовтня 2023 року у справі № 583/2820/23 закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 6-7).

11 червня 2023 року між адвокатом Собиною П.М. та ОСОБА_1 було укладено угоду про надання правової допомоги, а саме адвокат Собина П.М. взяв на себе обов`язок надавати правову допомогу, захист та представництво інтересів ОСОБА_1 щодо адміністративного протоколу серії ААБ № 177270 від 10 червня 2023 року (а.с. 9).

Згідно додатку до вказаної угоди від 11 червня 2023 року гонорар адвоката за надання правової допомоги під час захисту прав та інтересів ОСОБА_1 щодо притягнення останнього до адміністративної відповідальності згідно протоколу серії ААБ № 177270 від 10 червня 2023 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП в разі закриття провадження по справі становитиме 17 000 грн (а.с. 9, на звороті).

Відповідно до акту приймання-передачі виконаних робіт від 31 жовтня 2023 року адвокат виконав роботу відповідно до умов угоди про надання правничих послуг адвоката від 11 червня 2023 року та додатку до угоди від 11 червня 2023 року. Вартість гонорару по даній угоді на час підписання акту становить 17 000 грн (а.с. 8).

01 листопада 2023 року ОСОБА_1 сплатив ФОП ОСОБА_2 17 000 грн гонорару згідно угоди від 11 червня 2023 року, що підтверджується відповідним платіжним дорученням (а.с. 10).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що, виходячи із засад розумності, виваженості, справедливості та співмірності, враховуючи обставини закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо позивача, сам факт визнання порушеного права позивача та його відновлення в судовому порядку є адекватним засобом для згладжування завданих позивачу душевних страждань і справедливої сатисфакції, тому немає потреби у грошовому відшкодуванні завданої моральної шкоди, відповідно вимога про відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню. Стосовно вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, суд вважав, що розмір заявлених позивачем витрат 17 000 грн не зовсім відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності, необхідності) та розумності, тому з врахуванням принципів розумності, співмірності, реальності визначив до стягнення з Державного бюджету України на користь позивача 10000 грн витрат на правову допомогу, понесених у рамках судового розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина перша статті 1173 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (частина перша статті 1174 ЦК України).

Для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є наявність трьох елементів (умов): неправомірний характер дії (бездіяльності) цього органу (посадових або службових осіб), наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою. Водночас наявність вини посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою умовою такого виду відповідальності. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України.

Встановлення протиправності у діях працівника патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення є обов`язковою умовою для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди.

Відповідність протоколу про адміністративне правопорушення (за формою чи змістом) вимогам закону, складення такого протоколу уповноваженою особою, а також правомірність інших дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення може бути встановлено судом у справі про адміністративне правопорушення.

У разі відповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону та вчинення працівниками патрульної поліції під час складання протоколу всіх дій згідно із законом та в межах їхніх повноважень факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не є фактом, який підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських щодо складання такого протоколу.

При невстановленні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення невідповідності дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції щодо складання протоколу, які мали наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення, дії патрульного поліцейського щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі подальшого закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення можуть бути підставою для відшкодування шкоди державою лише у тому випадку, якщо закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося через очевидну невідповідність протоколу вимогам закону або внаслідок інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, або які мають ознаки свавільності.

З огляду на приписи Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» патрульна поліція не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, тому на правовідносини щодо складання протоколів у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, не поширюються правила статті 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Вказаних висновків щодо застосування відповідних норм права дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 січня 2025 року у справі № 335/6977/22 (провадження № 14-87цс24).

В справі, рішення в якій переглядається, встановлено, що постановою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10 жовтня 2023 року у справі № 583/2820/23 закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. При цьому протокол про адміністративне правопорушення було складено уповноваженої особою. Невідповідність вказаного протоколу за формою чи за змістом вимогам закону не встановлена.

Водночас за змістом вказаної постанови від 10 жовтня 2023 року працівники поліції не забезпечили ведення відеозйомки безперервно до її завершення, а направлення водія ОСОБА_1 на огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, не містить його підпису. Відсутність належних та допустимих доказів відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції унеможливлює дійти остаточного висновку в частині дотримання працівниками поліції законності процедури. Вказане, на думку колегії суддів, свідчить про протиправність дій працівників поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення.

Колегія суддів також вважає доведеною обставину заподіяння позивачу моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Водночас позивач зазначає, що моральна шкода заподіяна йому також тим, що було завдано шкоди його діловій репутації. Однак, як в позовній заяві, так у постанові Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10 жовтня 2023 року, зазначено, що позивач не працює, тому обставина заподіяння шкоди його діловій репутації є недоведеною.

Стосовно доводів сторони позивача, що законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», слід зазначити, що, як вже було зазначено вище, у постанові від 22 січня 2025 року у справі № 335/6977/22 (провадження № 14-87цс24) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що до спірних правовідносин положення вказаного закону не є застосовними.

З огляду на встановлені обставини справи, враховуючи факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо позивача, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що сам факт визнання порушеного права позивача та його відновлення в судовому порядку є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції. Тому відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди.

Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу.

В даній справі позивач ставив питання про відшкодування витрат понесених на правничу допомогу при розгляді справи про притягнення його до адміністративної відповідальності в розмірі 17 000 грн.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000 та від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (постанова Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 461/422/21 (провадження № 61-8158св22).

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18, провадження № 61-9124св20, вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

З огляду на зазначене, колегія суддів відхиляє доводи Головного управління Національної поліції в Сумській області щодо відсутності підстав для відшкодування витрат на правову допомогу.

Водночас колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що розмір заявлених позивачем витрат за надання правничої допомоги 17 000 грн не відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності, необхідності) та розумності, що узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 461/422/21 (провадження № 61-8158св22).

З врахуванням принципів реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, з огляду на встановлені обставини справи, апеляційний суд погоджується з присудженим судом першої інстанції розміром витрат на правничу допомогу 10 000 грн, понесених у рамках судового розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Стосовно доводів сторони позивача, що вказані витрати на правничу допомогу мають бути відшкодовані в повному обсязі, колегія суддів зауважує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.

Помилкове застосування судом до спірних правовідносин ст. 1176 ЦК України та положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не вплинуло на правильність вирішення спору по суті.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367; 374; 375; 381-382 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Собиною Павлом Миколайовичем, та апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Сумській області залишити без задоволення.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 15 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

Ю. О. Філонова