ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року м.Суми

Справа №583/363/24

Номер провадження 22-ц/816/199/25, 22-ц/816/1290/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Філонової Ю. О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Мальченком Денисом Володимировичем,

на заочне рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24 квітня 2024 року у складі судді Яценко Н.Г., ухвалене в м. Охтирка Сумської області, та на додаткове рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 31 січня 2025 року у складі судді Яценко Н.Г., ухвалене в м. Охтирка Сумської області, повний текст рішення виготовлено 04 грудня 2025 року,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

у с т а н о в и в :

У січні 2024 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Мальченка Д.В. звернулася до суду із вказаним позовом.

Свої вимоги мотивувала тим, що 16 жовтня 2023 року о 16-50 год. по вул. Київській, 59 в с. Комиші Охтирського району Сумської області ОСОБА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та керуючи автомобілем марки ВАЗ 21061, д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, в результаті чого скоїв наїзд на припаркований автомобіль марки Jeep Cherokee, д.н.з. НОМЕР_2 , що належить позивачці. Внаслідок ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, а їх власники понесли матеріальні збитки. Постановою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 07 грудня 2023 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП. Розмір збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу Jeep Cherokee, становить 53 191,67 грн. 16 жовтня 2023 року позивачка зверталася до відповідача з пропозицією надати страховий поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, проте останній зазначив про відсутність у нього полісу та про те, що він готовий добровільно відшкодувати завдані збитки. В подальшому відповідач повідомив, що відмовляється відшкодовувати завдані збитки.

Також зазначає, що їй була заподіяна моральна шкода, яка полягає в її душевних стражданнях, яких вона зазнала внаслідок пошкодження майна, вимушених змін у способі життя, небажання відповідача мирно врегулювати спір та відшкодувати збитки тощо.

Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з відповідача на її користь у відшкодування заданої майнової шкоди 53 191 грн 67 коп. та у відшкодування завданої моральної шкоди 6000 грн; стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн, витрати на проведення оцінки вартості збитків 4000 грн, витрати на правничу допомогу орієнтовно 6000 грн.

Заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24 квітня 2024 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 через свого представника адвоката Мальченка Д.В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне встановлення судом обставин справи, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що висновок суду про те, що позивачка не зверталася до страховика про виплату страхового відшкодування, є помилковим. У матеріалах справи містяться заява про виплату страхового відшкодування, докази ї подання, інформація про скріплення заяви електронними підписами. Крім того, в матеріалах справи наявна відмова у виплаті страхового відшкодування. Проте, вказаним доказам суд оцінки не надав, у рішенні відсутня інформація про неприйняття даних доказів, визнання їх недопустимими чи неналежними. Вважає, що позивачка підтвердила своє звернення до страховика та неможливість отримання страхової виплати.

Звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована. Відповідач у судове засідання не з`явився, відзиву чи пояснень не надав, документів, які б підвердили страхування транспортного засобу також не надано. Вважає, що висновок суду про наявність полісу у ОСОБА_2 є безпідставним та не підверджується належними доказами. Зазначає, що матеріали справи не містять інформації, що відповідач виконав свій обов`язок відповідно до ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Наголошує на тому, що, оскільки страховик прийняв рішення про відмову у виплаті відшкодування (страхової суми) позивачці, при відсутності доказів страхування транспортного засобу, позивачка позбавлена можливості отримати компенсацію за збитки, заподіяні відповідачем в результаті ДТП.

Вважає, що розмір заподіяних збитків підтверджується Звітом № 010112024 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 10 січня 2024 року, складеним ФОП ОСОБА_3 .

Відповідач правом подати відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не скористався.

Сумський апеляційний суд ухвалою від 27 грудня 2024 року вказану цивільну справу повернув до суду першої інстанції для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення.

Охтирський міськрайонний суд Сумської області 31 січня 2025 року ухвалив додаткове рішення у вказаній справі, яким відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Не погодившись з додатковим рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника адвоката Мальченка Д.В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати додаткове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовну вимогу в частині стягнення з відповідача у відшкодування завданої моральної шкоди 6000 грн.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що саме по собі пошкодження майна позивачки з вини відповідача є тією обставиною, яка впливає на її душевні страждання, в тому числі зміна способу життя, душевні хвилювання, яких вона зазнала при пошкодженні її майна, а також небажання відповідача мирно врегулювати спір, ігнорування ним судових засідань та невизнання своєї вини у завданні шкоди. На думку сторони позивачки, суд мав визначити грошову компенсацію моральної шкоди з урахуваннями засад розумності та справедливості характеру правопорушення, глибини душевних страждань, а по суті суд ухилився від вирішення вимоги у цій частині, посилаючись на формальні підходи недоведеності завдання позивачці душевних страждань.

Крім того, вважає, що суд вибірково застосував правові висновки викладені у справі № 214/7464/20 з подібних правовідносин.

Відповідач правом подати відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не скористався.

Перевіривши законність і обґрунтованість судових рішень в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга на рішення суду задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга на додаткове рішення - підлягає задоволенню.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що власником транспортного засобу Jeep Cherokee р.н. НОМЕР_2 є ОСОБА_1 (а.с. 5-6).

16 жовтня 2023 року о 16-50 год. по вул. Київській, 59 в с. Комиші Охтирського району Сумської області, ОСОБА_4 керував автомобілем марки ВАЗ 21061, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння зіниць очей. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі та на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу газоаналізатора «Alcotest 6820» ОСОБА_4 відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України. Такі дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Крім того, 16 жовтня 2023 року о 16-50 год. по вул. Київській, 59 в с. Комиші Охтирського району Сумської області, ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки ВАЗ 21061, д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, в результаті чого скоїв наїзд на припаркований автомобіль марки Jeep Cherokee, д.н.з. НОМЕР_2 , що належить потерпілій ОСОБА_1 . Внаслідок вказаної ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, а їх власники понесли матеріальні збитки. Такі дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ст. 124 КУпАП.

Постановою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 07 грудня 2023 року у справі № 583/5315/23, з урахуванням постанови від 23 січня 2024 року про виправлення описки, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн 00 коп. в прибуток держави з позбавленням права керування транспортними засобами строк на 1 рік (а.с. 23-24; 26).

Згідно звіту № 01012024 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 , вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу Jeep Cherokee, р.н. НОМЕР_2 становить 53 191 грн 67 коп. (включаючи ПДВ на запасні частини, матеріали) (а.с. 8-20).

Позивачка під час перебування справи на розгляді в суді першої інстанції подала до МТСБУ 08 квітня 2024 року повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяву про здійснення відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті ДТП (а.с. 47 на звороті 51). В подальшому надала копію скріншота з інформацією МТСБУ про те, що за справою № 102149 щодо врегулювання вимоги на отримання регламентної виплати з централізованого страхового резервного фонду МСБУ прийнято рішення про відмову у виплаті відшкодування із зазначенням, що причини відмови зазначені в направленому їй листі (а.с. 54). Сам лист з зазначенням причин відмови у виплаті відшкодування суду не надала.

При перевірці чинності полісу внутрішнього страхування на сайті МТСБУ на дату скоєння ДТП (16 жовтня 2023 року), вбачається, що транспортний засіб, яким керував відповідач, ВАЗ 21061 р.н. НОМЕР_1 був забезпечений полісом страхування №АТ2983199, страхова компанія АТ «СГ «ТАС».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_4 була застрахована в АТ «СГ «ТАС», не звернення позивачки до страховика відповідача за виплатою суми, у межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку, є підставою для зменшення суми, яка підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, оскільки обов`язок по її відшкодуванню розподіляється між страховою компанією, та особою, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування. Таким чином неможливо встановити на підставі належних та допустимих доказів ліміт страхового відшкодування, розмір збитків, у зв`язку з цим фактичне відшкодування розміру шкоди страховиком та розмір такого відшкодування відповідно і розмір невідшкодованих збитків, оскільки таке відшкодування згідно чинного законодавства здійснюється страховиком саме у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, який відсутній в матеріалах справи.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача майнової шкоди.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом указаної норми, за загальним правилом, шкода підлягає відшкодуванню, по-перше, в повному обсязі, по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала. Проте, крім загального правила, є спеціальні, передбачені законом. Одним із таких спеціальних правил є норми про страхування особою цивільно-правової відповідальності.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на час виникнення спірних правовідносин регламентував, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 указаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV).

Згідно із частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Водночас у Законі № 1961-IV наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто цей Закон спрямований насамперед на захист прав осіб, потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоди не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 цього Закону).

Тобто положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована відповідальність винної особи. А тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20)).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом № 1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

При зверненні до суду з даним позовом ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтувала тим, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 на час скоєння ДТП не була застрахована.

Водночас, як правильно встановив суд першої інстанції, при перевірці чинності полісу внутрішнього страхування на сайті МТСБУ станом на дату скоєння ДТП (16 жовтня 2023 року) транспортний засіб ВАЗ 21061 д.н.з. НОМЕР_1 був забезпечений полісом страхування № НОМЕР_3 , страхова компанія АТ «СГ «ТАС». Вказане спростовує доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів того, що цивільна правова відповідальність відповідача була застрахована.

Позивачка зазначає, що вона зверталася із заявою про виплату страхового відшкодування до страховика - МТСБУ та вказаний страховик прийняв рішення про відмову у виплаті відшкодування.

Колегія суддів зауважує, що випадки, коли МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, передбачені ст. 41 Закону № 1961-IV.

В даному випадку матеріалами справи доводиться, що страховиком є АТ «СГ «ТАС», до якого з вимогою про виплату страхового відшкодування мала звернутися позивачка, та в подальшому у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої ОСОБА_2 шкоди звернутися до останнього з вимогою про сплату їй різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто звернення ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди є передчасним.

За встановлених обставин справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди.

Щодо відшкодування моральної шкоди.

Ухвалюючи додаткове рішення про відмову у відшкодуванні моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, стороною позивачки не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння ОСОБА_1 душевних страждань неправомірними діями відповідача, не підтверджено їх обсяг та тривалість, а тому з огляду на встановлені судом фактичні обставини, що перевірені наявними у справі доказами, з урахуванням принципів розумності, справедливості та виваженості, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновком місцевого суду.

За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При цьому, Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У справі, що переглядається позивачка вказувала, що через пошкодження належного їй майна (транспортного засобу) вона зазнала моральної шкоди. Неправомірні дії відповідача призвели до її душевних страждань, зміни звичного способу життя, викликаної неможливістю користуватися автомобілем. Крім того, небажання відповідача мирним шляхом врегулювати спір також спричиняє їй моральні страждання.

Пошкодження власного майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивачки та призвело до душевних страждань, а тому висновок суду першої інстанції щодо ненадання позивачкою будь-яких доказів на підтвердження заподіяння їй моральної шкоди є безпідставним.

З огляду на вищенаведені положення законодавства та встановлені обставини справи, враховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивачки внаслідок пошкодження транспортного засобу, колегія суддів вважає за необхідне повністю задовольнити вказані позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь позивачки у відшкодування моральної шкоди 6000 грн, що на думку колегії суддів, відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості.

У зв`язку з вище зазначеним, додаткове рішення суду на підставі пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким слід задовольнити позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у повному обсязі.

Відповідно до приписів ч. 13 ст. 141 ЦПК України підлягає зміні розподіл судових витрат. Пропорційно до задоволеної частини позовних вимог з відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору за розгляду справи в суді першої інстанції в розмірі 108,83 грн. Крім того, з врахуванням часткового задоволення апеляційної скарги також слід стягнути з відповідача на користь позивачки 163,24 грн судових витрат по сплаті судового збору за апеляційний перегляд справи.

Відповідно п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367; 374; 376; 381-382 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Мальченком Денисом Володимировичем, на заочне рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24 квітня 2024 року залишити без задоволення.

Заочне рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24 квітня 2024 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Мальченком Денисом Володимировичем, на додаткове рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 31 січня 2025 року задовольнити.

Додаткове рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 31 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 6000 гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 108 гривень 83 копійки та за апеляційний перегляд справи в розмірі 163 гривні 24 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

Ю. О. Філонова