Провадження № 2/756/1780/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2025 року суддя Оболонського районного суду м.Києва Майбоженко А.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, через свого представника у грудні 2024 року звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування.

В обґрунтування позову вказує, що 04.10.2022 року о 19 год. 30 хв., ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_1 , в м.Києві по вул. Полярна, 2/5, не врахував безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом «Renault», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався попереду, внаслідок чого обидва автомобілі зазнали механічних пошкоджень з матеріальними збитками. Відповідно до постанови Оболонського районного суду м. Києва від 16.12.2022 року по справі № 756/9437/22 відповідач був притягнутий до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім того, відповідно до постанови Оболонського районного суду м. Києва від 16.06.2023 року по справі № 756/10061/22, ОСОБА_1 04.10.2022 року о 19 год. 30 хв. керував транспортним засобом марки «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Полярній, 2/5 у м. Києві з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота; порушення мови; порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку водій ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху та був притягнутий до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність Відповідача була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант», згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс 207072837).

До ТДВ СК «Альфа-Гарант» звернулося ПАТ СК «Арсенал страхування» з заявою на виплату страхового відшкодування, в порядку п. 36.2, ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки саме останнє сплатило потерпілій особі витрати на відновлення пошкодженого автомобіля, і відповідно отримало право на компенсацію витрат від страховика винуватця ДТП.

Позивачем було враховано всі документи, надані для розрахунку вартості матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Renault», д.н.з. НОМЕР_2 , та виплачено 24 304,53 грн. страхового відшкодування.

Посилаючись на положення підпунктів «а, в» п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальної власників наземних транспортних засобів» позивач, просить суд, стягнути з відповідача на свою користь суму страхового відшкодування в розмірі 24 304,53 грн. та судові витрати.

Ухвалою суду від 02.01.2025 в зазначеній справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

У відзиві представниця відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначила, що 10 листопада 2023 року ОСОБА_1 було отримано регресну (досудову) вимогу №03/4766 від 11 жовтня 2023 року, відповідно до якої останньому надано строк у 7 днів з моменту отримання даної вимоги для сплати суми 24304,53 грн. в розмірі понесених збитків ТДВ СК «Альфа-Гарант». Проте, у цій вимозі не було конкретно зазначено, які самі збитки понесені, а також відсутні засвідчені належним чином будь-які документи, які підтверджують таку заборгованість. Крім того, у претензії від ПАТ «СК «Арсенал страхування» до ТДВ СК «Альфа-Гарант» зазначена інша сума в розмірі 31 509, 87 грн. Вказані суми відрізняються одна від одної, а також не обґрунтовані жодними довідками, розрахунками та експертизами.

У відповідь адвокату відповідача, позивачем була надана відповідь №03/5614 від 27.11.2023 року, в якій було зазначено, що у ТДВ СК «Альфа- Гарант» відсутні претензії щодо заборгованості по відношенню до ОСОБА_1 .

В позовній заяві не зазначено, які збитки понесені, відсутні засвідчені належним чином будь-які документи, які підтверджують таку заборгованість, детальні довідки-розрахунки, експертизи, відсутні докази, які підтверджують виплати потерпілому, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між керуванням у стані алкогольного сп`яніння та настанням ДТП.

Крім того, зазначає, що позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн., однак цей розмір є неспівмірним з ціною позову, відповідач є особою з інвалідністю ІІІ групи, і єдиним джерелом його доходу є пенсія розміром 2 725 грн., у зв`язку з чим представниця відповідача просить, суд врахувати його майновий стан та звільнити від сплати судових витрат.

Представниця позивача у відповіді на відзив просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав викладених у позові, звернула увагу, що різниця сум в претензії від ПАТ «СК «Арсенал страхування» до ТДВ СК «АльфаГарант» виникла, оскільки згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при здійснені виплати від страхової компанії, здійснюється відрахування з суми завданого збитку франшизи, а також сума зменшується в разі наявності коефіцієнту фізичного зносу.

Твердження представника відповідача про невідповідність документів, на підставі яких було здійснено розрахунок суми страхового відшкодування, не підкріплено жодним належним та допустимим документом.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

04.10.2022 року о 19 год. 30 хв., ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_1 , в м.Києві по вул. Полярна, 2/5, не врахував безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом «Renault», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався попереду, внаслідок чого обидва автомобілі зазнали механічних пошкоджень з матеріальними збитками. Відповідно до постанови Оболонського районного суду м. Києва від 16.12.2022 року по справі № 756/9437/22 відповідач був притягнутий до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім того, відповідно до постанови Оболонського районного суду м. Києва від 16.06.2023 року по справі № 756/10061/22, 04.10.2022 року о 19 год. 30 хв. ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Полярній, 2/5 у м. Києві з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота; порушення мови; порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку водій ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху та визнаний винним за вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

01.11.2021 року між ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал» та ТОВ «Охорона-Системи Безпеки» укладено Договір обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів поліс №1050/21-Т/Ц7 із забезпеченням транспортного засобу «Renault», д.н.з. НОМЕР_2 .

05.10.2022 року ТОВ «Охорона-Системи Безпеки», як власник пошкодженого транспортного засобу повідомив страховика ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал» про дорожньо-транспортну пригоду та подав заяву про страхове відшкодування (а.с. 13-14).

На підставі страхового акту № 006.01497122-1 від 18.10.2022 року (а.с.21), розрахунку страхового відшкодування від 18.10.2022 (а.с.22), рахунку №х562948 від 18.10.2022 ( а.с.23) ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал» здійснило страхову виплату ТОВ «Охорона-Системи Безпеки», як власнику пошкодженого транспортного засобу в сумі 31 509,87 грн, що підтверджується платіжним дорученням №54891591 від 19.10.2022 року (а.с.24).

На день настання ДТП, тобто 04.10.2022 цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП ОСОБА_1 була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант», згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів поліс серії ЕР № 207072837.

У зв`язку з цим ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал» звернулося з вимогою про відшкодування йому витрат, пов`язаних із здійсненням страхової виплати до ТДВ СК «Альфа-Гарант» (а.с. 10).

30.05.2023 ТДВ СК «Альфа-Гарант» виплатило ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал» страхове відшкодування, в розмірі 24 304,53 грн (а.с. 40).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ч. 1 ст. 993 ЦК України до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

При вирішенні справи, суд керується редакцією Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», чинною на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 28 Закону, шкодою, заподіяною в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, є, в тому числі, шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до ст. 29 Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до пп. «в» п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, внаслідок правопорушень (деліктів), у зв`язку з чим потерпіла сторона має право вимагати відшкодування завданих збитків, а на правопорушника покладається обов`язок відшкодувати ці збитки.

Отже, відповідач вчинив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої була заподіяна шкода майну потерпілого (шкода, пов`язана з пошкодженням транспортного засобу). Цивільно-правова відповідальність відповідача, як володільця транспортного засобу, була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант», яке як страховик, виплатило ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал», як страховику потерпілого страхове відшкодування в розмірі 24 304,53 грн. Оскільки відповідач керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, і відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, що підтверджується відповідними судовими рішеннями, то позивач набув право зворотної вимоги (регресу) до нього як заподіювача шкоди на суму виплаченого страхового відшкодування, а тому позов підлягає задоволенню.

Відсутність доказів причинно-наслідкового зв`язку між ДТП і тим, що ОСОБА_1 керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння і відмовився від проходження огляду не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки доведення такого елементу цивільного правопорушення не передбачено умовами пп. «в» п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Суд вважає, що самого факту вчинення при ДТП правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП є достатнім для регресної відповідності страхувальника.

Суд відхиляє посилання представника відповідача на відсутність належних та допустимих доказів, щодо наявності заборгованості відповідача перед позивачем, оскільки заперечуючи проти розміру шкоди, що підлягала відшкодуванню внаслідок пошкодження автомобіля «Renault», д.н.з. НОМЕР_2 , стороною відповідача не надано суду жодних доказів на її спростування. Рахунок № НОМЕР_3 від 18.10.2022 ТОВ «Кий авто центр» та розрахунок страхового відшкодування містять інформацію щодо обсягу пошкоджень та вартості відновлювального ремонту автомобіля. В матеріалах справи наявна квитанція щодо перерахування позивачем на користь страховика потерпілого страхового відшкодування в сумі 24 304,53 грн. Доказів щодо сплати позивачу ОСОБА_1 вищезазначеної суми страхового відшкодування суду не надано.

Також, як вбачається з матеріалів справи, відповідач не порушував перед судом питання щодо призначення у справі автотехнічної чи автотоварознавчої експертизи.

За таких обставин, суд доходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача в порядку регресу виплаченого позивачем страхового відшкодування в межах заявлених позовних вимог, а тому позов слід задовольнити в повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частинами 5, 6 ст. 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, для підтвердження витрат на правову допомогу позивачем було надано витяг з договору про надання правничої допомоги від 14.05.2019 року укладеного між позивачем та Адвокатським Бюро «Грідін та Партнери», завдання доручення від 02.11.2023 року №252 до договору про надання правничої допомоги від 14 травня 2019 року, з якої вбачається сума гонорару за надання правничої допомоги, зокрема за номером страхової справи №ЦВ/22/4656 страхувальник ОСОБА_2 , учасник ДТП ОСОБА_1 складає 5 000 грн., платіжну інструкцію в національній валюті від 06.11.2023 року №203428, акт прийому передачі наданої правничої допомоги від 11.12.2024 року до договору про надання правничої допомоги від 14 травня 2019 року, детальний розрахунок та опис робіт від 11.12.2024 року, відповідно до якого загальна вартість наданих послуг складає 5 000 грн.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

Вищевказане в повній мірі відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в додатковій постанові від 24.01.2019 у справі № 922/15944/17.

Верховний Суд у своїх рішеннях зазначив, що для визначення суми відшкодування необхідно керуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанови КГС ВС від 10.10.2018 у справі № 910/21570/17, від 14 листопада 2018 року у справі № 921/2/18, додаткова постанова КГС ВС від 11 грудня 2018 року у справі № 910/2170/18, від 10 жовтня 2019 у справі № 909/116/19, від 18 листопада 2021 року у справі № 910/15621/19, постанова ВП ВС від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Отже, сума витрат на професійну правничу допомогу доведена перед судом складає 5 000 грн.

Враховуючи викладене, категорію справи, а також обсяг фактичних витрат, понесених стороною позивача, обсягу наданих адвокатом послуг, їх необхідність та доцільність, керуючись принципом законності, співмірності та справедливості, суд вважає правильним стягнути з відповідача на рахунок позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання цієї позовної заяви позивачем було сплачено 3 028 грн. судового збору у відповідності до пункту 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Оскільки, позовні вимоги задоволені повністю, суд вважає правильним стягнути з відповідача на користь позивача 3 028 грн. судового збору.

У відзиві представниця відповідача просила суд врахувати, те що він є особою з інвалідністю ІІІ групи і єдиним його доходом є пенсія у розмірі 2 725 грн., у зв`язку з чим при ухваленні рішення просила звільнити відповідача від оплати судових витрат пов`язаних із розглядом цієї справи.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» чітко визначений перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору. Проте, згідно із матеріалів вищезазначеної справи ОСОБА_1 до визначеної категорії осіб не відноситься.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Питання відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати врегульоване статтею 8 Закону України «Про судовий збір», норма якої є спеціальною.

Як убачається зі змісту цієї норми, існує три умови, за яких суд, враховуючи майновий стан сторони та за її клопотанням, може відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення (частина 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір»), зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати (частина друга цієї ж статті):1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

З аналізу ж статті 8 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що законодавець визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Так, підставою для звільнення від сплати судового збору чи його розстрочення, зменшення суми судового збору є майновий стан позивача (п.1 ч.1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір»), певний статус позивача (п.2 ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір») або характер позовних вимог (п.3 ч.1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір»).

При цьому, визначення майнового стану є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень такого майнового стану сторони.

Оцінюючи майнову можливість особи сплатити судовий збір, судом повинні враховуватись і інші докази, що підтверджують реальну неможливість його сплати (зокрема, але не виключно: відсутність будь-якого майна, з якого можна отримувати дохід; наявність утриманців; стан здоров`я, який потребує витрат на лікування тощо).

Жодних доказів відповідачем на підтвердження свого скрутного матеріального становища та того, що його дохід за попередній календарний рік не дозволяє сплатити визначену суму судового збору суду не надано.

У зв`язку з чим, суд відмовляє у задоволенні клопотання представниці відповідача про звільнення від сплати судових витрат.

Керуючись ст.ст.2, 5, 10, 12, 76-82, 89, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» кошти у розмірі:

24 304 (двадцять чотири тисячі триста чотири) гривні 53 копійки - суму сплаченого відшкодування;

5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок - витрат на професійну правничу допомогу.

3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок - сплаченого судового збору.

Позивач: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», ,місцезнаходження: м. Київ, бул. Лесі Українки, 26.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.М. Майбоженко