Справа №465/8150/24
пр № 2/464/1012/25
У Х В А Л А

23 квітня 2025 року Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого судді Жили В.С.,

за участі: секретаря судового засідання Харук У.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Торопчин О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України, за участі третьої особи Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Франківського районного суду м. Львова з позовною заявою, поданою його представником адвокатом Торопчин О.Д., до відповідачів Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про стягнення з державного бюджету України на його користь 2 000 грн. відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями/рішеннями посадових осіб Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 01.11.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 15.01.2025 означену справу направлено за підсудністю до Сихівського районного суду м. Львова.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями таку передано на розгляд судді Жилі В.С.

Ухвалою від 24.02.2025 справу прийнято до провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

В судовому засідання 23.04.2025 судом поставлено на вирішення питання про передачу означеної справи за підсудністю за місцем знаходження одного із відповідачів.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат Торопчин О.Д. вважали, що дана справа підсудна Сихівському районному суду м. Львова на підставі ч. 4 ст. 28 ЦПК України, оскільки стоється відшкодування шкоди правоохоронним органом. Разо з тим, якщо суд дійде до висновку про непідсудність справи суду, представник позивача Торопчин О.Д. вважав за доцільне її передати за підсудністю за місцем знаходження Департаменту патрульної поліції.

У судове засідання представники відповідачів Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України та третьої особи Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції не з`явилися, належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового засідання, а відповідно судом вирішено проводи розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши думку позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

За приписами ст. 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що суд буде вважатися встановленим законом лише за умови, що він утворений безпосередньо на підставі закону, діє в межах своєї предметної, функціональної та територіальної юрисдикції й у законному складі суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Статтями 27, 28, 30 ЦПК України врегульовано питання загальної територіальної підсудності за місцем проживання (місцезнаходженням) відповідача, підсудності справ за вибором позивача та виключної підсудності.

За загальним правилом територіальної підсудності, яке закріплене в ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

При цьому, позови, пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача (ч. 4 ст. 28 ЦПК України).

Предметом даного спору є стягнення моральної шкоди за дії працівників Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції при складанні матеріалів справи про адміністративне правопорушення щодо позивача.

Надаючи оцінку застосування ч. 4 ст. 28 ЦПК України для визначення підсудності даної справи суд констатує, що патрульна поліція не здійснює оперативно-розшукової діяльності в силу наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» завданням оперативно-розшукової діяльності є пошук і фіксація фактичних даних про протиправні діяння окремих осіб та груп, відповідальність за які передбачена Кримінальним кодексом України, розвідувально-підривну діяльність спеціальних служб іноземних держав та організацій з метою припинення правопорушень та в інтересах кримінального судочинства, а також отримання інформації в інтересах безпеки громадян, суспільства і держави. Оперативно-розшукова діяльність - це система гласних і негласних пошукових та контррозвідувальних заходів, що здійснюються із застосуванням оперативних та оперативно-технічних засобів.

До підрозділів, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність належать національна поліція, а саме підрозділи кримінальної та спеціальної поліції. Водночас проведення оперативно-розшукової діяльності іншими підрозділами зазначених органів, підрозділами інших міністерств, відомств, громадськими, приватними організаціями та особами забороняється (ст. 5 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність»).

Відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про Національну поліцію» у складі поліції функціонують: кримінальна поліція, патрульна поліція, органи досудового розслідування, поліція охорони, спеціальна поліція, поліція особливого призначення, інші підрозділи, діяльність яких спрямована на виконання завдань поліції або на забезпечення її функціонування, рішення про створення яких приймається керівником поліції за погодженням з Міністром внутрішніх справ.

При цьому, основними завданнями патрульної служби є: забезпечення публічного порядку і громадської безпеки; забезпечення безпеки осіб, захисту їх прав, свобод та законних інтересів; створення стану захищеності життєво важливих інтересів суспільства, сконцентрованих у його матеріальних і духовних цінностях, нормальних умов життєдіяльності людини, діяльності підприємств, установ, організацій; запобігання кримінальним, адміністративним правопорушенням; попередження, виявлення та припинення кримінальних та адміністративних правопорушень, випадків насильства у сім`ї, а також виявлення причин і умов, що сприяють їх учиненню; взаємодія із суспільством: реалізація підходу «міліція та громада», що полягає у співпраці та взаємодії із населенням, громадськими організаціями, іншими підрозділами органів внутрішніх справ, органами публічної влади, з метою запобігання правопорушенням, забезпечення безпеки, зниження рівня злочинності, а також установлення довірливих відносин між міліцією та населенням; забезпечення безпеки дорожнього руху; організація контролю за додержанням законів, інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху (розділ 2 Положення про патрульну службу МВС, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.07.2015 № 796).

З урахуванням наведеного, працівники патрульної поліції, які складають протокол про адміністративне правопорушення, не є суб`єктом, який здійснює оперативно-розшукову діяльність чи проводить досудове розслідування, до спірних правовідносин не застосовуються положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а відповідно для визначення підсудності даної справи не може застосовуватись ч. 4 ст. 28 ЦПК України.

За означеного, суд приходить до висновку про необхідність застосування до даної справи загальних правил підсудності, тобто за місцем знаходження одного із відповідачів, які зареєстровані у місті Києві.

За правилами ч. 2 ст. 31 ЦПК України справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», якщо після відкриття провадження у справі і до початку судового розгляду виявиться, що заяву було прийнято з порушенням правил підсудності, суд передає справу на розгляд належному суду незалежно від волевиявлення сторін. У разі виявлення під час проведення попереднього судового засідання чи під час судового розгляду справи по суті порушення правил виключної підсудності суд ухвалою передає справу на розгляд іншому суду.

Враховуючи наведене в сукупності, оскільки до даного спору не можуть застосовуватись положення ч. 4 ст. 28 ЦПК України, відтак підстави для розгляду такого позову Сихівським районним судом м. Львова відсутні.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За таких обставин, враховуючи думку представника позивача, справу необхідно передати на розгляд передати для розгляду за підсудністю за місцем знаходження Департаменту патрульної поліції (м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3), а саме доСолом`янського районного суду м. Києва.

Керуючись статтями 30, 31, 32, 260 ЦПК України, суд,

постановив:

Цивільну справу № 465/8150/24 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України, за участі третьої особи Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури, передати для розгляду за підсудністю доСолом`янського районного суду м. Києва.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 261 ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повну ухвалу складено 01.05.2025.

Суддя Володимир ЖИЛА