РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого судді Козленко Г.О., за участю секретаря судових засідань - Вчерашнюк А.О., розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання спадкового договору, -

ВСТАНОВИВ:

До Деснянського районного суду м. Києва звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила суд:

- розірвати спадковий договір, укладений 12 травня 2021 року між ОСОБА_1 (паспорт - НОМЕР_1 , виданий Залізничним РУ ГУ МВС України в м. Києві від 08.08.1997, РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яковчук Н.М., зареєстрований у реєстрі за №376;

- стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (паспорт - НОМЕР_1 , виданий Залізничним РУ ГУ МВС України в м. Києві від 08.08.1997, РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) витрати за сплачений судовий збір у розмірі 1 073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

В обгрунтування позову зазначено, що у позивача відсутні близькі родичі, побоюючись померти в самоті без належного догляду, позивач змушена була піти на крайні заходи та 12.05.2021 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено спадковий договір, відповідно до якого ОСОБА_1 повинна передати після смерті ОСОБА_2 належну однокімнатну квартиру на праві приватної власності, загальною площею 34,80 кв.м, житловою площею 16,40 кв.м за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до п. 2.1 спадкового договору відповідач зобов`язувався виконувати такі розпорядження позивача:

- спілкуватися, відвідувати відчужувача не менше 1-го разу на тиждень, надавати підтримку у скрутних життєвих ситуаціях;

- щотижня забезпечувати відчужувача продуктами харчування;

- забезпечувати купівлю відчужувачу ліків та забезпечувати надання йому медичної допомоги у випадку захворювання;

- у разі хвороби та перебування в медичних закладах, відвідувати відчужувача не менше 2-х разів на тиждень;

- допомагати відчужувачу в побуті, в тому числі з прибиранням квартири не менше одного разу на два тижні;

- вирішувати питання оформлення документів, що стосуються та необхідні відчужувачу;

- після смерті відчужувача організувати поховання за християнськими звичаями.

Як зазначає позивач, після підписання договору неодноразово зверталась до відповідача за допомогою, однак прохання були проігноровані. З листопада 2022 року відповідач взагалі припинила виходити на зв`язок з позивачем.

Як зазначено в позовній заяві, позивачем була вжита спроба розірвати договір мирним шляхом за згодою сторін, однак відповідач за розірвання договору вимагала 700 доларів США, проте позивач не мала такої суми коштів, тому була змушена відмовитись.

Позивач вказує, що з листопада 2022 року за нею доглядає та допомагає її учень - ОСОБА_3 , який повністю виконує зобов`язання відповідача.

Таким чином, оскільки відповідач перестала виконувати, покладені на неї спадковим договором від 12.05.2021 обов`язки, вважає, що наявні підстави для розірвання вказаного договору, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що відповідач та її чоловік - ОСОБА_4 були знайомі із позивачкою задовго до укладення договору та підтримували дружні стосунки. Оскільки, позивач потребувала стороннього догляду та допомоги, однак не мала сім`ї та близьких родичів, а відповідач допомагала благодійній організації Єврейський Хесед, піклуючись за людьми похилого віку, тобто мала відповідний досвід та знання, відтак сторони уклали даний договір.

Окрім того, зазначає, що спільно з чоловіком допомагали позивачці за декілька місяців до укладення договору та постійно сумлінно виконували взяті на себе зобов`язання до того часу як позивач вирішила безпідставно та в односторонньому порядку відмовитись від договору.

Разом з тим, вказує, що позивачем було змінено умови договору, завівши домашню тварину. Відповідач заздалегідь попереджала позивача, що в неї алергія на шерсть тварин, що може призвести до алергічних реакцій з тяжкими наслідками.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17.08.2023 відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання спадкового договору.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20.09.2023 закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання спадкового договору.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Деснянського районного суду м. Києва від 06.11.2023 №361 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ» призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №752/11278/23 у зв`язку з прийняттям 31.10.2023 Вищою радою правосуддя рішення №1016/0/15-23 про звільнення судді Деснянського районного суду м. Києва Лісовської О.В.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 08.11.2023 розгляд справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання спадкового договору суд ухвалив проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 29.11.2023 цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання спадкового договору - передано на розгляд за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.01.2024 цивільну справу №754/11278/23 розподілено судді Козленко Г.О.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 10.01.2024 прийнято до провадження цивільну справу №754/11278/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання спадкового договору.

Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовну заяву, просили задовольнити.

Відповідач та її представник просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Окрім того, в судовому засіданні були допитані в якості свідків: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , допит яких відповідав позиції позивача.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_4 повідомив, що ним та його дружиною ОСОБА_2 виконувались умови договори належним чином, доки позивач не вирішила розірвати спадковий договір.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною другою статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Судом встановлено, що 12.05.2021 між ОСОБА_1 (відчужувач) та ОСОБА_2 (набувач) було укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яковчук Н.М..

Відповідно до п. 1.1 договору вбачається, що набувач зобов`язується виконувати передбачене в цьому договорі розпорядження відчужувача і в разі смерті останнього набуває право власності на квартиру за номером АДРЕСА_4 .

Пунктом 1.2 договору передбачено, що вказана квартира належить відчужувачу на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 27 серпня 2002 року Степаненком В.Д., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим №3247, зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації 02 вересня 2002 року і записано у реєстрову книгу №д.167-106 за реєстровим №4/30407/30455.

Пунктом 2.1 договору закріплено, що ОСОБА_2 зобов`язується виконувати такі розпорядження ОСОБА_1 :

- спілкуватися, відвідувати відчужувача не менше 1-го разу на тиждень, надавати підтримку у скрутних життєвих ситуаціях;

- щотижня забезпечувати відчужувача продуктами харчування;

- забезпечувати купівлю відчужувачу ліків та забезпечувати надання йому медичної допомоги у випадку захворювання;

- у разі хвороби та перебування в медичних закладах, відвідувати відчужувача не менше 2-х разів на тиждень;

- допомагати відчужувачу в побуті, в тому числі з прибиранням квартири не менше одного разу на два тижні;

- вирішувати питання оформлення документів, що стосуються та необхідні відчужувачу;

- після смерті відчужувача організувати поховання за християнськими звичаями.

Згідно з п. 6.1 договору зміна умов договору або його розірвання допускається лише за згодою сторін та оформляється відповідним договором, який посвідчується нотаріально.

Пунктом 6.2 договору закріплено, що у разі невиконання набувачем розпоряджень відчужувача, встановлених розділом 2 цього договору, спадковий договір може бути розірваний у судовому порядку на вимогу відчужувача.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 12.05.2021 №256085034 вбачається, що на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 накладено обтяження (заборона на нерухоме майно) на підставі статті 73 Закону України «Про нотаріат» та у зв`язку з посвідченням спадкового договору від 12.05.2021 до припинення спадкового договору.

Позивачем надано виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 23.06.2023, з яких вбачається, що позивач має ряд захворювань та періодично звертається до медичної установи.

Відповідно до довідки Київського університету імені Бориса Грінченка від 18.07.2023 №204 вбачається, що ОСОБА_1 працювала в Київському університеті імені Бориса Грінченка в період з 02.01.2008 по 03.08.2020.

Окрім того, позивачем надано виписку по картковому рахунку АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з якої вбачається, що позивачем в період часу 14.05.2021 по 27.11.2022 самостійно купувались продукти харчування та ліки.

12.12.2020 між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), серії НОМЕР_4 , актовий запис №1634.

Відповідно до наданих відповідачем платіжних інструкцій за період з травня 2021 року по листопад 2022 року вбачається, що ОСОБА_4 сплачував житлово-комунальні послуги за ОСОБА_1 .

Згідно з довідкою амбулаторії №1 від 29.08.2023 вбачається, що у ОСОБА_2 є алергічна реакція на шерсть тварин.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч. 3 ст. 651 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦПК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Статтею 654 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згідно із ст. 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 1303 ЦК України відчужувачем у спадковому договорі може бути подружжя, один із подружжя або інша особа. Набувачем у спадковому договорі може бути фізична або юридична особа.

Спадковий договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а також державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України (стаття 1304 ЦК України).

Статтею 1305 ЦК України визначено, що набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття.

Відповідно до ч. 1 ст. 1308 ЦК України спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень.

За змістом цього правила інші особи, у тому числі спадкоємці відчужувача, не можуть пред`являти вимоги про розірвання спадкового договору.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч.ч. 1-2 ст. 614 ЦК України).

Постановою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року, справа № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) закріплено висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року, справа № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) вказано, що «частинами першою і другою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України)».

Верховним Судом України у постанові від 18 вересня 2013 року, справа № 6-75цс13 зроблено висновок, що «оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 вересня 2020 року, справа № 209/3295/18 (провадження № 61-1089св20) вказано, що «згідно із частиною першою статті 1308 ЦК України спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Статтею 651 ЦК України визначено, що істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша, друга статті 614 ЦК України)».

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 року у справі №910/18036/17.

Так, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження виконання нею обов`язків, покладених спадковим договором у повному обсязі, а у матеріалах справи відсутні дані, що свідчать про протилежне.

Щодо доводів відповідача про те, що вона сплачувала комунальні послуги, то суд не бере їх до уваги, п. 2 спадкового договору не встановлено обов`язку набувача оплачувати комунальні послуги, а, отже, вказане не може свідчити про належне виконання умов спадкового договору.

Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з урахуванням характеру невиконання відповідачем обов`язків за вказаним спадковим договором яке є систематичним, а наявність укладеного договору позбавляє позивача, за рахунок приналежного йому майна, реалізувати свої права на розпорядження вказаним майном, суд вважає за необхідне розірвати спадковий договір з підстав невиконання його умов відповідачем, який є за вказаним договором набувачем, а саме зобов`язань, передбачених п. 2.1 спадкового договору.

Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 253, 256, 257, 261, 267, 614, 626, 627, 651, 653, 654, 1302-1305, 1308 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 15, 76-82, 89, 95, 141, 174, 258-259, 263-265, 352-355, 15.5) Перехідних положень ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання спадкового договору - задовольнити.

Розірвати спадковий договір, укладений 12 травня 2021 року між ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яковчук Н.М., зареєстрований у реєстрі за №376.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) витрати за сплачений судовий збір у розмірі 1 073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанов и суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.О. Козленко