Провадження №22-ц/824/6467/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача.

На обґрунтування позову зазначав про те, що перебуваючи у шлюбі із ОСОБА_1 , у них народились дві доньки: ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , обидві 22.11.2005 року народження. Після розлучення, починаючи з березня 2020 року діти проживають разом із батьком та перебувають на його утриманні.

Позивач також вказує, що відповідно до наказу від 15.11.2018 року, виданого Святошинським районним судом м. Києва у справі №759/18285/18, аліменти стягувались на користь матері, яка після початку бойових дай на території України проживає за її межами, окремо від дітей та має доходи. Позивач стверджує, що маючи спільне майно подружжя, відповідач здає квартиру з власної ініціативи, тому діти та позивач проживають разом із матір`ю позивача в с. Немішаєве, Київська область.

На момент подачі позову дітям вже виповнилось 18 років, стягнення аліментів на підставі наказу припинилось. Одна з доньок, а саме ОСОБА_3 , вступила на навчання та з 01 вересня 2023 року по 30 червня 2026 року навчатиметься в «Першому Київському фаховому медичному коледжі».

Відповідач не надає належної матеріальної допомоги, необхідної для навчання дитини, не зважаючи на те, що згідно із законодавством зобов`язана це робити. Донька власного доходу не має, а позивач непрацевлаштований, має мінливі доходи та не може повноцінно забезпечити існування дітей, крім того, має на утриманні матір похилого віку, яка також потребує матеріальної допомоги. Відповідач же не має жодних важких захворювань та в неї відсутні інші утриманці, має постійний дохід, здає в оренду квартиру, що є спільним майном подружжя, однак кошти отримує лише вона, а також отримує дохід за кордоном в країні перебування.

У зв`язку з цим позивач просив суд стягнути із відповідача на свою користь кошти на утримання ОСОБА_3 в розмірі 1/4 від доходу щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення 23 років та до припинення навчання в межах цього віку, але не менше прожиткового мінімуму на особу відповідного віку.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 27 серпня 2024 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, 06 січня 2025 року відповідач направила апеляційну скаргу, в якій зазначила, що оскаржуване рішення вважає незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, за невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, дійсним обставинам справи, за недоведеності обставин, які суд визнав встановленими. У зв`язку з цим апелянт просила оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, стягнути з позивача судові витрати.

28 лютого 2025 року до апеляційного суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги відповідача та оскаржуване рішення залишити без змін.

Крім того, позивач просив приєднати до матеріалів справи докази, які не подавались в першу інстанцію, оскільки не було заперечень з боку Відповідача та деякі докази не існували на момент розгляду справи.

09 квітня 2025 року на адресу суду від апелянта надійшло клопотання про долучення доказів, а саме: скріншотів листування між ОСОБА_1 та її доньками: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ; скріншотів перерахувань з банківської картки ОСОБА_1 ; скріншотів листування між ОСОБА_1 та донькою ОСОБА_3 щодо погашення її кредиту, квитанція з АТ «КБ «Приватбанк» від 17.03.2025 року; скріншотів листування між ОСОБА_1 та донькою ОСОБА_3 щодо перерахування їй коштів. Також просила поновити їй строк на подання вказаних доказів у справі, зазначаючи, що надати вказані докази разом з апеляційною скаргою не було можливим, оскільки такі докази на дату подання апеляції не існували.

10 квітня 2025 року на адресу суду від апелянта надійшла заява про виклик та допит свідків, в якій вона просила поновити строки ОСОБА_1 на подання заяви про виклик та допит свідків та викликати та допитати в якості свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

В обґрунтування вказаної заяви зазначила, що судом першої інстанції було розглянуто дану справу в спрощеному провадженні та ухвалено рішення без її участі, тому вона була позбавлена можливості подати заяву про виклик та допит свідків.

Як убачається з матеріалів справи, відповідачу ухвала про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками направлялась на її зареєстроване місце проживання, згідно відомостей Відділу з питань реєстрації місця проживання / перебування фізичних осіб АДРЕСА_1 .

Поштовий конверт повернувся до суду без вручення. На довідці про причини повернення/досилання стоять відмітки «повертається» та «за закінченням терміну зберігання». Суд повторно направив ухвалу про відкриття провадження у справі на зареєстроване місце проживання відповідача. Поштовий конверт повторно повернувся до суду без вручення, з відміткою «повертається» та «за закінченням терміну зберігання».

Колегія суддів зазначає, що листи, що повернулися з відміткою поштового відділення про причину повернення «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 (провадження № 61-11723св22).

Цю ж адресу відповідач вказала і в апеляційні скарзі, тому суд першої інстанції направляв листи за належною адресою, а отже твердження, що вона не подала клопотання про виклик свідків у зв`язку з тим, що розгляд справи відбувся без її участі, бо вона не була належним чином повідомлена є безпідставним.

Позивач в судовому засіданні не підтвердив про те, що знає точну адресу відповідача за кордоном.

На цій підставі суд відмовляє в задоволені заяви про виклик свідків, оскільки сторона була належно повідомлена про розгляд справи в суді першої інстанції, докази подання такого клопотання до суду першої інстанції у матеріалах справи відсутні.

Клопотання про долучення доказів, які на дату подання апеляції не існували, колегія суддів задовольняє та долучає вказані докази до матеріалів справи.

Суд приймає докази, які були датовані після ухвалення оскаржуваного рішення, оскільки підстави їх неподання до суду першої інстанції є очевидними, та відмовляє в у прийнятті тих документів, які були датовані раніше винесення рішення суду першої інстанції.

Що стосується клопотання позивача про приєднання приєднати до матеріалів справи докази, які не подавались в першу інстанцію колегія суддів зазначає таке:

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У Постанові ВС від 13.01.2021 року у справі №264/949/19 зазначається, що відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Верховний суд роз`яснив, що тлумачення п. 6 ч. 2 ст. 356, ч. ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини справи, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положення про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

На підтвердження неможливості подання зазначених документів до суду першої інстанції позивач не надала до суду апеляційної інстанції жодних доказів.

Колегія суддів, застосовуючи рівні критерії для обох сторін, не вбачає підстав і для задоволення клопотання позивача.

У судове засідання, призначене на 10 квітня 2025 року, з`явилися представник позивача та представник відповідача.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла наступних висновків:

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 від батьків: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ).

Відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 лютого 2022 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Крім того, зазначеним рішенням встановлено, що у сторін під час перебування у шлюбі народились дві доньки: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 березня 2024 року у справі №759/11658/23 встановлено, що 15.12.2018 року старшим державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Скляренко Н.О. відкрито виконавче провадження № 57917865 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щодо кожної дитини, щомісячно, починаючи з 15.11.2018 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Як вбачається із довідки, виданої директором Закладу фахової передвищої освіти «Перший Київський фаховий медичний коледж» від 05 квітня 2024 року №306, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійсно навчається на денній формі навчання в Закладі фахової передвищої освіти «Перший Київський фаховий медичний коледж» за спеціальністю 222 Медсестринство (освітньо-професійна програма «Сестринська справа»). Фінансування навчання здійснюється за кошти фізичних осіб. Термін навчання: з 1 вересня 2023 року по 30 червня 2026 року.

До матеріалів справи, крім того, долучено договір №93/2023 МСк, укладений між ОСОБА_2 та Закладом фахової передвищої освіти «Перший Київський фаховий медичний коледж» в особі директора коледжу щодо надання освітньої послуги ОСОБА_3 .

Вартість навчання на основі повної загальної середньої освіти у 2023-2024 навчальному році складає 25 400 гривень за навчальний рік. Загальна вартість платної освітньої послуги за весь термін навчання (три роки) без урахування інфляції складає 76 200 гривень (п. 8.3 Розділу 8 Договору №93/2023 МСк).

Крім того, даний договір містить інформацію про те, що адресою реєстрації ОСОБА_3 є: АДРЕСА_1 , а місцем фактичного проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки від 15.05.2024 року №849, виданої виконкомом Немішаєвської селищної ради ОСОБА_2 , останній фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 та дійсно має склад сім`ї 3 особи. В будинку проживають, окрім ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (без реєстрації) та ОСОБА_7 .

Основним доводом апеляційної скарги було те, що позивач не довів того, що дитина проживає разом з ним, оскільки на даний час порядок видачі довідок про склад сім`ї, якою позивач підтвердив факт проживання дитини з ним, скасований наказом Мінсоцполітики №1106 від 17 липня 2019 року.

Колегія суддів не погоджується з наведеними доводами апелянта.

В матеріалах справи дійсно наявна довідка, видана виконкомом Немішаївської селищної ради Степанюку І.Я. про те, що він фактично проживає за адресою: смт Немішаєве Бучанського району 15.05.2024 року за №849. Разом з ним без реєстрації проживають: донька ОСОБА_4 та донька ОСОБА_3 .

Колегія суддів зазначає, що вказана довідка не має назви «про склад сім`ї», як про те стверджував апелянт, відтак підстав для її неприйняття з формальних підстав суд не вбачає. При цьому вказана довідка містить інформацію, яка не спростована іншою стороною, і яку суд не має підстав не врахувати.

Також, факт проживання доньки разом із позивачем також підтверджений і рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 березня 2024 року. Такий факт був встановлений судом на підставі акту № 4 обстеження умов проживання, затвердженого 17.02.2022 року начальником служби у справах дітей Немішаївської селищної ради.

Таким чином доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Що стосується доводів апелянта про те що, що позивач не довів, що несе тягар утримання дитини, колегія суддів зазначає наступне:

Оскільки, як встановлено вище, дитина проживає разом батьком, він же і здійснює її утримання, що презумується.

Дана презумпція могла би бути спростована відповідачем, однак нею цього не було здійснено.

Крім того, у матеріалах справи є договір про навчання дитини (а.с.13), з якого вбачається, що оплату за навчання дитини - ОСОБА_3 здійснює позивач, що додатково доводить позицію позивача.

Наступним доводом апеляційної скарги було те, що позивач не довів її спроможність надавати таку допомогу дитині.

У даному випадку предметом дослідження є фінансова можливість відповідача, відтак лише вона володіє інформацією з цього приводу, тому саме вона мала б доводити свою фінансову неспроможність з даного приводу.

Доводи апелянта про те, що вона фактично надає допомогу дитині ОСОБА_3 та бабусі дитини, в якої та проживає, колегія суддів не бере до уваги як недоведені належним чином.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

На підтвердження вказаного положення апелянтом надано до суду платіжні інструкції Приват банку, інші платіжні документи дебетової /кредитної карти та скриншоти переписок.

Відповідно до Закону України « Про «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» платіжні інструкції банку є первинними бухгалтерськими документами і могли би бути доказом пересилання коштів, однак їх надано до суду всього 5 штук та з приводу незначних сум, які не можуть підтвердити факт систематичного утримання дитини. При цьому навіть в зазначених платіжних інструкціях призначення платежу не вказане, що не дає можливості ідентифікувати зазначені платежі як такі, що здійснені відповідачем на утримання доньки.

Інші платіжні документи дебетової /кредитної карти не можуть бути доказами надання коштів дитині на її утримання, оскільки вказані документи не є первинними бухгалтерськими документами і не відповідають стандарту доведення, тому суд не бере їх до уваги.

Надані апелянтом паперові роздруківки скріншотів переписки також не можуть з точки зору суду засвідчувати ті обставини, які зазначала апелянт. По-перше, такі скріншоти містять інформацію про переписку невідомих суду абонентів без можливості їх належної ідентифікації. По-друге, надані роздруківки не відповідають вимогам закону, які висуваються до електронних документів.

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст.ст. 374, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько