К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2025 року місто Київ

справа № 376/490/21

апеляційне провадження № 22-ц/824/9227/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

за участю секретаря судового засідання:Приходька Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у складі судді Цуранова А.Ю. від 5 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_3 до комунального некомерційного підприємства Сквирської міської ради "Сквирський міський центр первинної медико-санітарної допомоги", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_1 , про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

В березні 2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до комунального некомерційного підприємства Сквирської міської ради "Сквирський міський центр первинної медико-санітарної допомоги" (далі - КНП Сквирської міської ради "Сквирський МЦ ПМСД", підприємство), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_1 , про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов мотивовано тим, що з 10 вересня 2019 року вона була прийнята на посаду заступника директора комунального некомерційного підприємства Сквирської міської ради "Сквирський міський центр первинної медико-санітарної допомоги", правонаступником якого є відповідач. Розпорядженням голови Сквирської міської ради Київської області від 25 травня 2020 року на неї покладено виконання обов`язків директора підприємства. В січні 2021 року вона написала заяву про звільнення від виконання обов`язків директора КНП Сквирської міської ради "Сквирський МЦ ПМСД", на підставі чого 12 січня 2021 року

видано розпорядження головою Сквирської міської ради. 13 січня 2021 року розпорядженням Сквирського міського голови виконання обов`язків директора КНП Сквирської міської ради "Сквирський МЦ ПМСД", тимчасово, до призначення директора, з 14 січня 2021 року покладено на лікаря-терапевта ОСОБА_1 .

Позивачка зазначала, що протягом всього періоду своєї роботи на підприємстві, вона добросовісно виконувала покладені на неї обов`язки і жодного разу не була піддана дисциплінарному стягненню, але в.о. директора КНП Сквирської міської ради "Сквирський МЦ ПМСД" ОСОБА_1 здійснила все, щоб звільнити її із займаної посади заступника директора.

Також зазначала, що 26 січня 2021 року їй було оголошено догану та на наступний день - 27 січня 2021 року звільнено наказом в.о. директора ОСОБА_1 № 26-АД від 27 січня 2021 року з підстав, передбачених пунктом 3 частини 1 статті 40 КЗпП України, а саме за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на працівника трудовим договором.

Вважає, що звільнення є незаконним, оскільки вона не допускала жодних порушень трудової дисципліни, не ухилялася від виконання своїх трудових обов`язків. Безпідставне незаконне звільнення не лише позбавило її заробітку, а й можливості реалізувати своє право на працю, а також нанесло шкоду її репутації. Зауважила, що все своє життя вона присвятила медицині і допомозі людям, а її за три місяці до пенсії незаконно звільнено із займаної посади.

Посилаючись на вказані обставини, просила суд визнати незаконним та скасувати наказ № 22ад від 26 січня 2021 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності заступника підприємства ОСОБА_3 ", яким оголошено догану; визнати незаконним та скасувати наказ № 26-АД від 27 січня 2021 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності заступника підприємства ОСОБА_3 ", яким звільнено позивачку; поновити ОСОБА_3 на посаді заступника директора КНП Сквирської міської ради "Сквирський МЦ ПМСД" з 28 січня 2021 року; стягнути з КНП Сквирської міської ради "Сквирський МЦ ПМСД" середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, із розрахунку 1 518 грн 22 коп. за один робочий день та покласти судові витрати на відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 5 лютого 2025 позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ КНП Сквирської міської ради "Сквирський МЦ ПМСД" № 22ад від 26 січня 2021 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності заступника підприємства ОСОБА_3 ". Визнано незаконним та скасовано наказ КНП Сквирської міської ради "Сквирський МЦ ПМСД" № 26-АД від 27 січня 2021 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності заступника підприємства ОСОБА_3 ". Поновлено з 28 січня 2021 року ОСОБА_3 на посаді заступника директора КНП Сквирської міської ради "Сквирський МЦ ПМСД". Стягнуто з КНП Сквирської міської ради "Сквирський МЦ ПМСД" на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28 січня 2021 року по 20 травня 2021 року в розмірі 116 902 грн 94 коп.

Ухвалюючи рішення, суд виходив із того, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують винну бездіяльність позивача під час виконання посадових обов`язків на посаді заступника директора КНП Сквирської міської ради

"Сквирський МЦ ПМСД", а відтак оскаржувані накази є незаконними. Задовольняючи позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд погодився з розрахунком позивача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Скаржник зазначає, що суд першої інстанції під час розгляду справи дослідив план роботи позивача з 18 січня 2021 року по 21 січня 2021 року та з 25 січня 2021 року по 29 січня 2021 року, в яких відсутня інформація про планування виконання розпоряджень в.о. керівника та не дав цьому належної оцінки.

Вважає, що відповідачем дотримано процедуру накладення дисциплінарного стягнення у відповідності до вимог статей 139, 147, 148, 149 КЗпП України. А відсутність дати ознайомлення позивача з посадовою інструкцією не має значення, оскільки остання оформлена до перейменування підприємства, тобто до грудня 2020 року.

Вказує, що судом неправильно застосовано Правила зберігання та проведення контролю якості лікарських засобів у лікувально-профілактичних закладах, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я №584 від 16 грудня 2003 року, зокрема не враховано, що уповноважені особи, визначені керівником підприємства, несуть відповідальність за якість лікарських засобів, а не за обладнання приміщень, в якому вони зберігаються. При цьому обов`язок забезпечити належне приміщення для зберігання лікарських засобів лежить на заступнику директора згідно з посадовою інструкцією.

Суд не надав належної оцінки показам ОСОБА_1 , як свідка, та всупереч вимог чинного трудового законодавства не врахував ступінь тяжкості вчиненого проступку позивачем, обставин за яких такий проступок вчинено і попередню роботу працівника.

Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу вказує, що суд здійснив невірний розрахунок середньоденного заробітку позивачки, оскільки взяв за основу заробітну плату за попередні два місяці, які передували звільненню, та не врахував, що в цей період ОСОБА_3 обіймала посаду в.о. директора підприємства. А на посаді заступника директора позивачка працювала лише у період з 12 січня 2021 року по 27 січня 2021 року.

На думку скаржника, суд повинен був здійснювати розрахунок середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу, виходячи із посадового окладу заступника директора, який складав 14 490 грн 54 коп. в місяць, у зв`язку з чим розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 51 437 грн 18 коп. Додала, що в оскаржуваному рішенні відсутня інформація про те, що присуджена сума підлягає стягненню з відповідача із врахуванням податків і зборів чи без такого врахування.

Крім того, позивачка приховала від суду обставини її роботи з 1 лютого 2021 року та відповідно отримання доходів; наявність кримінальної справи відносно ОСОБА_3 та звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 зазначає про безпідставність доводів апеляційної скарги. Окремо зауважує, що третя особа у цій справі є неналежним учасником, її прав та обов`язків судове рішення не стосується, а тому вона взагалі не має права на апеляційне оскарження.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник КНП Сквирської міської ради "Сквирський МЦ ПМСД" в судове засідання не з`явився. Директор підприємства - ОСОБА_10 подала заяву про розгляд справи у відсутність відповідача, апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

10 вересня 2019 року ОСОБА_3 була прийнята на посаду заступника директора комунального некомерційного підприємства Сквирської міської ради "Сквирський районний центр первинної медико-санітарної допомоги".

Розпорядженням голови Сквирської районної ради Київської області № 29 від 25 травня 2020 року на ОСОБА_3 покладено виконання обов`язків директора комунального некомерційного підприємства Сквирської міської ради "Сквирський районний центр первинної медико-санітарної допомоги".

Рішенням сесії Сквирської міської ради №96-3-VIII від 22 грудня 2020 року комунальне некомерційне підприємство Сквирської районної ради "Сквирський районний центр первинної медико-санітарної допомоги" перейменоване в комунальне некомерційне підприємство Сквирської міської ради "Сквирський міський центр первинної медико-санітарної допомоги".

Розпорядженням Сквирського міського голови №13-КП/1 від 12 січня 2021 року ОСОБА_3 за її заявою звільнено від тимчасового виконання обов`язків директора КНП Сквирської міської ради "Сквирський МЦ ПМСД".

Згідно із розпорядженням Сквирського міського голови №17-КП/1 від 13 січня 2021 року виконання обов`язків директора КНП Сквирської міської ради "Сквирський МЦ ПМСД" тимчасово, до призначення директора цього підприємства за результатами конкурсу, покладено на лікаря-терапевта ОСОБА_1 з 14 січня 2021 року.

Згідно з наказом в.о. директора КНП Сквирської міської ради "Сквирський МЦ ПМСД" ОСОБА_1 № 22ад від 26 січня 2021 року "Про притягнення до

дисциплінарної відповідальності заступника директора підприємства ОСОБА_3 ", застосовано до заступника директора підприємства ОСОБА_3 захід дисциплінарного стягнення - догану. Дане дисциплінарне стягнення застосоване з посиланням на пукнти 1.2, 4.1, 4.3, 4.5 посадової інструкції заступника керівника, статті 139, 140, 147 КЗпП України.

Згідно змісту вказаного вище наказу, розпорядженням в.о. директора КНП Сквирської міської ради "Сквирський МЦ ПМСД" ОСОБА_1 № 4 від 18 січня 2021 року, заступнику директора ОСОБА_3 доручено скласти довідку про виконання наказу № 1ад від 2 січня 2019 року із залученням головного бухгалтера, інспектора кадрів, економіста, юрисконсульта, інженера програмного забезпечення та підготувати проект наказу про організацію роботи апарату управління, як складової частини керованої системи КНП Сквирської міської ради "Сквирський МЦ ПМСД". Встановлено термін виконання - 5 робочих днів.

Розпорядженням в.о. директора КНП Сквирської міської ради "Сквирський МЦ ПМСД" ОСОБА_1 № 5 від 18 січня 2021 року заступнику директора ОСОБА_3 доручено привести у відповідність до діючого законодавства, нормативно-правових актів наказ № 6ад від 4 січня 2019 року. Підготувати проект наказу й інформаційну довідку про необхідність внесення змін. Встановлено термін виконання - 5 робочих днів. Цим же розпорядженням позивачу доручено підготувати проект наказу (про внесення змін та доповнень до наказу № 9ад від 8 січня 2019 року, з урахуванням пандемії COVID-19, термін: "негайно".

Розпорядженням в.о. директора КНП Сквирської міської ради "Сквирський МЦ ПМСД" ОСОБА_1 № 6 від 18 січня 2021 року, заступнику директора ОСОБА_3 доручено скласти інформаційну довідку про виконання наказу № 2ад від 2 січня 2019 року "Про заходи щодо удосконалення медико-статистичної інформації" з метою усунення недоліків, підготувати проект наказу із зазначенням відповідальних осіб за його виконання. Встановлено термін виконання - 5 робочих днів.

Розпорядженням в.о. директора КНП Сквирської міської ради "Сквирський МЦ ПМСД" ОСОБА_1 № 1 від 20 січня 2021 року, заступнику директора ОСОБА_3 повторно доручено підготувати проект наказу (про внесення змін та доповнень до наказу № 9ад від 8 січня 2019 року) з урахуванням пандемії COVID-19, термін: "негайно".

21 січня 2021 року ОСОБА_3 надала пояснення щодо невиконання вищевказаних розпоряджень (отримано керівником 25 січня 2021 року), в яких зазначила про те, що для виконання розпоряджень № 4, 5, 6 від 18 січня 2021 року, їй необхідно довший термін - до 20 робочих днів.

25 січня 2021 року ОСОБА_3 в письмовій формі зроблено зауваження щодо невиконання розпоряджень № 4, 5, 6 від 18 січня 2021 року, № 4 від 19 січня 2021 року, № 1, 3 від 20 січня 2021 року, № 1 від 22 січня 2021 року.

В пункті 6 оскаржуваного наказу № 22ад зазначено, що 25 січня 2021 року ОСОБА_3 подала проект наказу "Про проведення санітарно-протиепідемічних заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню грипу та гострі респіраторні інфекції протягом сезону захворюваності 2020-2021 років в умовах карантину COVID-19". Проект наказу підготовлено вкрай некваліфіковано, бездумно, безсистемно та безвідповідально. Так, сезон захворюваності зазначений 2020-2021 роки, вказана стара назва підприємства, перелік

заходів не розшифровано, йде посилання на нормативні акти. Для виконавців такий наказ був би незрозумілим.

Наказом в.о. директора КНП Сквирської міської ради "Сквирський МЦ ПМСД" ОСОБА_1 від 27 січня 2021 року № 26-АД до ОСОБА_3 повторно застосовано захід дисциплінарного стягнення та звільнено із займаної посади заступника директора на підставі пункту 3 частини 1 статті 40 КЗпП України, а саме за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором.

Зі змісту вказаного наказу № 26-АД вбачається, що 18 січня 2021 року на ім`я в.о. директора підприємства надійшла доповідна фармацевта аптеки ОСОБА_5 про те, що приміщення, в якому знаходяться медикаменти, вироби медичного призначення, вироби індивідуального захисту, перев`язочні матеріали, дез.засоби та спирти зберігаються у приміщенні, в якому велика сирість, немає вентиляції, не опалюється у зимовий період. З даним питанням неодноразово зверталася до попереднього керівництва. 21 січня 2021 року надійшла доповідна фельдшера невідкладної допомоги ОСОБА_6 , що медикаменти, які отримує невідкладна допомога зі складу аптеки цвілі. З медикаментів для зняття гіпертермічного синдрому є тільки анальгін. Суспензій та потрібних таблеток аптека не видає. Викладена в доповідних інформація перевірена в.о. директора. 20 січня 2021 року оператор ЕОМ ОСОБА_9 провів перевірку "Веб-сайту" Ліки інюа "Є-ліки", щодо наявності переліку медичних преператів у КНП Сквирської міської ради "Сквирський МЦ ПМСД" та встановив, що інформація на сайті підприємства не оновлювалась більше 90 днів. 25 січня 2021 року завідуючим господарством ОСОБА_7 , головною сестрою медичною ОСОБА_8 , фармацевтом ОСОБА_5 проведена перевірка умов зберігання медичних препаратів в аптечному складі підприємства. Під час перевірки встановлено: при відкритті дверей складу відразу ж відчутний запах цвілі та сирості, без респіратора знаходитись там не можливо; коробки з медичними препаратами лежать стопками на підлозі, паперові коробки покриті цвіллю; вентиляція відсутня; вікно забите плівкою; відсутні термометр, гігрометр, журнал обліку вологості та температури, журнал обліку прибирань приміщення, холодильник для зберігання препаратів; освітлення незадовільне; прибирання проводилось більше 3-х місяців тому.

Також в наказі № 26-АД від 27 січня 2021 року зазначено, що з актом ОСОБА_3 ознайомилася 25 січня 2021 року та після ознайомлення не вчинила жодних дій для виправлення ситуації: не подала пропозицію про пошук іншого приміщення, тимчасового переміщення медичних препаратів у сухе приміщення, вирішення питання з холодильником, притягнення до відповідальності працівників, які допустили порушення і т.д., що свідчить про її байдужість до виконання покладених на підприємство завдань.

З наданих ОСОБА_3 пояснень від 26 січня 2021 року убачається, що позивач повністю довіряла своїм колегам, до обов`язку яких входить контроль за даними питаннями, а про відсутність необхідного медичного обладнання, стелажів, шаф не була повідомлена, доповідні записки не надходили.

З 5 травня 2021 року директором КНП Сквирської міської ради "Сквирський МЦ ПМСД" призначено ОСОБА_10

Наказом директора КНП Сквирської міської ради "Сквирський МЦ ПМСД" ОСОБА_10 № 48-к від 20 травня 2021 року ОСОБА_3 прийнята на посаду заступника директора Підприємства з 21 травня 2021 року.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий захід стягнення як догана.

Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. За відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до статті 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-

149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.

Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку.

Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.

У наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення. Наказ про накладення дисциплінарного стягнення повинен обов`язково містити нормативне посилання, тобто роботодавець має зазначити назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно-правового акта чи акта локального нормотворення, на підставі якого працівник притягується до дисциплінарної відповідальності. Виконання всіх цих вимог є безумовною запорукою правильного та законного оформлення прийнятого роботодавцем рішення, що одночасно виступає гарантією дотримання трудових прав працівників.

Правові висновки щодо застосування вказаних норм права у подібних правовідносинах викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 13 травня 2022 року у справі № 331/2395/20, від 27 квітня 2021 року у справі № 461/8132/17, від 20 травня 2020 року у справі № 754/4355/17, від 22 липня 2020 року у справі № 554/9493/17 та інших.

Визнаючи незаконним та скасовуючи наказ про накладення на ОСОБА_3 дисциплінарного стягнення у вигляді догани, суд першої інстанції, врахувавши наявні у справі докази про безпосередні посадові обов`язки позивачки на посаді заступника директора підприємства, дійшов висновку, що в діях останньої відсутня винна бездіяльність в порушенні трудової дисципліни.

Так, наявна в матеріалах справи посадова інструкція заступника директора комунального некомерційного підприємства Сквирської міської ради "Сквирський районний центр первинної медико-санітарної допомоги" не була затверджена у встановленому законом порядку на час зайняття ОСОБА_3 посади заступника директора (том 1, а.с. 26-27). Також відсутні докази ознайомлення ОСОБА_3 , як заступника директора, з її посадовими обов`язками.

Матеріали справи не містять інших документів, які б визначали обов`язки заступника директора КНП Сквирської міської ради "Сквирський МЦ ПМСД", що є складовими його трудової функції.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачку було безпідставно та незаконно притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани, оскільки роботодавець не може ставити у вину працівникові та притягати його до дисциплінарної відповідальності у випадку не виконання обов`язків, які не обумовлені трудовим договором і про які працівник не був проінформований. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №452/970/17.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що відсутність дати ознайомлення позивачки з посадовою інструкцією не має значення, а також про те, що остання посадова інструкція заступника директора була оформлена ще до перейменування підприємства. Навпаки, зазначені доводи лише підтверджують висновок суду першої інстанції щодо відсутності належних та допустимих доказів порушення позивачкою трудової дисципліни або невиконання нею трудових обов`язків.

Колегія суддів також вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання незаконним та скасування наказу про друге дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення ОСОБА_3 з посади заступника директора, з огляду на таке.

Згідно з наказом в.о. директора КНП Сквирської міської ради "Сквирський МЦ ПМСД" ОСОБА_1 №26-АД від 27 січня 2021 року в обґрунтування підстав для накладення на позивачку дисциплінарного стягнення зазначено: неналежні умови зберігання медичних препаратів в аптечному складі підприємства та відсутність пропозицій для виправлення ситуації на наступний день після оголошення ОСОБА_3 догани.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, що на ОСОБА_3 , як заступника директора, за умовами трудового договору було покладено обов`язки за належне обладнання приміщень Підприємства, в яких зберігаються лікарські засоби. У зв`язку з цим колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, що обов`язок забезпечити належне приміщення для зберігання лікарських засобів лежить на заступнику директора згідно з посадовою інструкцією.

Варто також враховувати, що у Правилах зберігання та проведення контролю якості лікарських засобів у лікувально-профілактичних закладах, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України №?584 від 16 грудня 2003 року (далі - Правила), на які посилається суд у рішенні, дійсно передбачено, що відповідальність за якість лікарських засобів покладається на уповноважених осіб, визначених керівником підприємства. Водночас у Правилах відсутні положення, які б покладали на заступника керівника обов`язок щодо забезпечення відповідного приміщення для зберігання лікарських засобів. У них лише визначено вимоги до таких приміщень та загальні правила організації зберігання.

З огляду на викладене, доводи скаржника про порушення судом першої інстанції положень зазначених Правил не спростовують висновків суду і не є самостійною підставою для скасування ухваленого рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки показам свідка ОСОБА_1 та плану роботи позивача, в яких відсутня інформація про планування виконання розпоряджень в.о. керівника підприємства.

Оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку про незаконність накладення на позивачку дисциплінарних стягнень у вигляді догани та звільнення, колегія суддів вважає недоречними посилання скаржника на те, що суд не врахував ступінь тяжкості вчиненого проступку позивачем, обставин за яких такий проступок вчинено і попередню роботу працівника.

Таким чином, підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про незаконність накладення на ОСОБА_3

дисциплінарних стягнень, а відтак і наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання незаконними наказів про накладення дисциплінарних стягнень та поновлення на роботі.

Суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_3 звільнено з роботи з порушенням вимог трудового законодавства, застосувавши положення статті 235 КЗпП України та врахувавши наказ відповідача №48-к від 20 травня 2021 року про поновлення позивачки на посаді заступника директора підприємства з 21 травня 2021 року, також дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період 28 січня 2021 року по 20 травня 2021 року в сумі 116 902 грн 94 коп.

До того ж, здійснюючи розрахунок середнього заробітку ОСОБА_3 , суд застосував положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 та взяв до уваги наданий позивачем розрахунок середнього заробітку, згідно якого середньоденна заробітна плата позивачки становить 1 518 грн 22 коп.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного розрахунку середньої заробітної плати заступника директора, зокрема через те, що вона була визначена на підставі посадового окладу виконуючого обов`язки директора за останні два місяці перед звільненням, відхиляються судом апеляційної інстанції. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №?100, середня заробітна плата розраховується, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що в оскаржуваному рішенні відсутня інформація про те, що присуджена сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає стягненню із врахуванням податків і зборів не можуть бути прийняті судом, з огляду на наступне.

Як роз`яснено у пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами України законодавства про оплату праці", задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є, відповідно, обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу судом першої інстанції було обчислено без утримання податків з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, а не зазначення про це не вплинуло на правильність вирішення спору. Тому вказаний недолік не може бути підставою для скасування правильного по суті та законного рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Крім того, колегія суддів зауважує, що Верховний Суд у постанові від 7 жовтня 2020 року у справі № 523/14396/19 вказав, що суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника середній заробіток за час вимушеного прогулу без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем під час виконання відповідного судового рішення, а отже, відрахуванню із суми середнього заробітку за час

вимушеного прогулу під час виплати працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів, які підлягають сплаті податковим агентом.

Аналогічний правовий висновок зроблений Верховним Судом у постановах від 16 листопада 2020 року у справі № 607/3509/17; від 25 березня 2021 року у справі № 185/2109/18-ц; від 3 листопада 2021 року у справі № 645/2856/18; від 23 грудня 2021 року у справі № 607/1429/17.

Доводи апеляційної скарги про те, що у період за який суд стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу, позивачка працювала на іншій роботі та отримувала дохід, а саме була працевлаштована з 1 лютого 2021 року, також не можуть бути підставою для скасування судового рішення, враховуючи наступне.

Згідно з частиною 2 статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більше к за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

В постанові від 20 червня 2018 року у справі №826/808/16 Велика Палата Верховного Суду, здійснивши аналіз частини 2 статті 235 КЗпП України, висловила правову позицію, що виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Доводи апеляційної скарги, що відносно ОСОБА_3 було відкрито кримінальну справу та звільнено її від кримінальної відповідальності за строками давності не заслуговують на увагу судової колегії з таких підстав.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, скаржник посилається на те, що відносно ОСОБА_3 було відкрито кримінальну справу за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 356 КК України, а саме, що позивачка, перебуваючи на посаді в.о. директора підприємства видала накази, яки стали підставою виплати їй надмірної премії та надбавки без відповідного рішення органу управління - Сквирської районної ради Київської області. На думку скаржника, такі обставини спростовують розрахунки суду середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Водночас, такі посилання скаржника є необґрунтованими, оскільки як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, суд взяв за основу заробітну плату позивачки за два попередні місяці, які передували звільненню, без урахування премій.

Доводи скаржника щодо наявності судових проваджень відносно інших працівників КНП Сквирської міської ради "Сквирський МЦ ПМСД" не мають правового значення, оскільки такі працівники не є учасниками даної справи і у зв`язку з цим суд у відповідності до норм цивільного процесуального законодавства не вправі вирішувати питання про їх права та/або обов`язки.

Фактично наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на докази, що були

предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, та спрямовані на переоцінку доказів у справі, не спростовують висновків суду першої інстанції, не дають підстав вважати, що судом неправильно застосовано норми матеріального права або допущено порушення норм процесуального права, які б могли бути підставою для скасування оскаржуваного рішення в частині задоволених позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 ,залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 5 лютого 2025 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: