КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

19 травня 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/8746/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Євграфової Є. П. (суддя-доповідач), Писаної Т. О., Гаращенка Д. Р.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Дарницького районного суду міста Києва

від 03 лютого 2025 року

у цивільній справі № 753/20558/24 Дарницького районного суду міста Києва

за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва»

до ОСОБА_1 , ОСОБА_2

про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 03 лютого 2025 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , 27 лютого 2025 року безпосередньо до Київського апеляційного суду через засоби поштового зв`язку подав апеляційну скаргу, яка зареєстрована 04.03.2025.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 березня 2025 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання ухвали суду. Відповідно до ухвали,скаржнику слід уточнити прохальну частину апеляційної скарги (вимоги апеляційної скарги), зазначивши розмір заборгованості, із стягненням якої скаржник не погоджується, подавши відповідне уточнення у кількості примірників, відповідно до кількості учасників справи.

У разі відсутності наведеного розрахунку, рішення суду першої інстанції вважатиметься оскарженим щодо усієї стягнутої заборгованості.

17 березня 2025 року апелянтом надано докази про сплату судового збору в розмірі 1 211 грн 20 коп.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання ухвали суду. Відповідно до ухвалискаржнику необхідно доплатити судовий збір в розмірі 3 330 грн 80 коп.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційну скаргу слід визнати неподаною та повернути особі, яка її подала, з наступних підстав.

На виконання вимог процесуального законодавства, 01 квітня 2025 року копію зазначеної ухвали було направлено апелянту за вказаною ним у апеляційній скарзі адресою. Однак, 22 квітня 2025 року до суду повернулось поштове відправлення з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання», що свідчить про неотримання апелянтом направленої ухвали у встановлений поштовими правилами строк.

З метою забезпечення належного інформування апелянта про прийняте судове рішення та надану можливість для усунення недоліків апеляційної скарги, 24 квітня 2025 року Київським апеляційним судом було здійснено повторне направлення копії ухвали від 01 квітня 2025 року на ту саму адресу. Втім, 14 травня 2025 року до суду знову повернулось поштове відправлення з аналогічною відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Окрім цього, ухвала Київського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року була своєчасно оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на офіційному веб-сайті Київського апеляційного суду, що забезпечувало можливість апелянта ознайомитися з її змістом незалежно від отримання поштового відправлення.

Станом на 16 травня 2025 року, тобто після спливу наданого ухвалою суду строку та після двох спроб належного повідомлення, апелянтом не було виконано вимогу ухвали про залишення апеляційної скарги без руху. Зокрема, до суду не надійшли докази доплати судового збору в розмірі 3 330 грн 80 коп.

Оскільки скаржником не усунуто недоліки, то апеляційна скарга є такою, що оформлена з порушеннямвимог ст. 356 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених ст. 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, яка передбачає повернення позовної заяви (апеляційної скарги).

При цьому апеляційний суд враховує наступне.

У контексті права на доступ до правосуддя, гарантованого статтею 6 § 1 Європейської конвенції з прав людини, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на обов`язку заявників демонструвати готовність брати участь у судовому процесі та вживати розумних заходів для забезпечення розгляду їхньої справи.

Так, у рішенні у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» від 7 липня 1989 року Суд зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувативсі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У даній справі неотримання апелянтом судової кореспонденції після двох спроб її вручення та тривалого терміну зберігання свідчить про недостатню зацікавленість у просуванні власної апеляційної скарги та невиконання обов`язку щодо забезпечення отримання важливих процесуальних документів за вказаною ним адресою.

Крім того, у справі «Воловік проти України» (Volovik v. Ukraine), заява № 15123/03, рішення від 6 грудня 2007 року, п. 55) ЄСПЛ нагадав, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою. Суд визнав, що національні суди мають право застосовувати процесуальні норми для забезпечення належного здійснення правосуддя.

У даному випадку, вимога щодо сплати судового збору чітко встановлена процесуальними правилами, невиконання якої протягом наданого строку, після вжиття апеляційним судом розумних заходів для забезпечення належного повідомлення, є підставою для застосування наслідків, передбачених цивільним процесуальним законом.

Також колегія суддів зважає на те, що стаття 6 § 1 Європейської конвенції з прав людини гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи протягом розумного строку. Затягування судового процесу без об`єктивних причин не лише порушує права учасників провадження, але й підриває довіру до судової системи в цілому.

У даному випадку, апеляційна скарга була подана 27 лютого 2025 року. Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року апелянту було надано строк для усунення недоліків, який минув. Невиконання апелянтом вимог суду протягом цього часу, а також його пасивна поведінка щодо отримання судової кореспонденції, призводить до невиправданого затягування апеляційного перегляду.

Інша сторона у справі, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва», має законне очікування на те, що судове рішення першої інстанції, яке набрало б законної сили у разі відсутності належно поданої та розглянутої апеляційної скарги, матиме остаточний характер протягом розумного строку. Бездіяльність апелянта у виконанні процесуальних вимог створює стан невизначеності для іншої сторони та перешкоджає остаточному врегулюванню спору.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував на важливості принципу правової визначеності. У справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) від 28 жовтня 1999 року ЄСПЛ зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване статтею 6 § 1 Конвенції, також передбачає право на те, щоб остаточні судові рішення не ставилися під сумнів. Тривала невизначеність щодо статусу судового рішення через бездіяльність однієї зі сторін може становити порушення цього принципу.

У контексті апеляційного оскарження, своєчасне та належне виконання процесуальних обов`язків апелянтом є необхідною умовою для забезпечення оперативного та ефективного апеляційного перегляду. Невиконання цих обов`язків без поважних причин не лише перешкоджає суду виконати своє завдання щодо перегляду судового рішення у розумні строки, але й порушує законні очікування іншої сторони на остаточність судового рішення.

Таким чином, повернення апеляційної скарги у зв`язку з невиконанням апелянтом у встановлений строк вимог ухвали суду є необхідним заходом для забезпечення дотримання розумних строків розгляду справи та захисту законних очікувань іншої сторони на правову визначеність, що є складовими елементами справедливого судового розгляду, гарантованого статтею 6 § 1 Європейської конвенції з прав людини. Бездіяльність апелянта не повинна призводити до безпідставного затягування судового процесу та порушення прав іншої сторони.

Ураховуючи невиконання апелянтом вимог ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху протягом наданого строку; двічі повернення поштових відправлень з копією ухвали суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що свідчить про незабезпечення апелянтом отримання судової кореспонденції за вказаною ним адресою; оприлюднення ухвали суду у загальнодоступних електронних ресурсах, що забезпечувало можливість апелянта дізнатися про її зміст; відсутність будь-яких відомостей про поважні причини, що перешкоджали апелянту виконати вимоги суду; зважаючи на принцип добросовісної поведінки учасників судового процесу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід вважати неподаною та повернути особі, яка її подала.

Про повернення апеляційної скарги суд постановляє ухвалу (ч. 7 ст. 357 ЦПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 185, 357 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 лютого 2025 року визнати неподаною та повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали разом з апеляційною скаргою та доданими до неї матеріалами надіслати скаржнику.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Роз`яснити особі, яка подала апеляційну скаргу, що повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала набирає законної сили дня її постановлення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Судді Є. П. Євграфова

Т. О. Писана

Д. Р. Гаращенко