єдиний унікальний номер справи 546/687/24
номер провадження 2/546/51/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Зіненка Ю.В., за участі секретаря судового засідання Захарченко Л.Я., позивачки ОСОБА_1 , представниці позивачки ОСОБА_2 , представника відповідачів та третьої особи Павлюка І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільське комунальне підприємство «СІЛЬКОМУНГОСП» та ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 , про визнання недійсними договорів та скасування їх державної реєстрації,-

установив:

У липні 2024 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому зазначила, що 05 грудня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі щодо земельної ділянки, кадастровий номер :00:001:0031, площею 4,06 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Жовтневої сільської ради Решетилівського району Полтавської області. Строк дії договору оренди землі становить 49 років. Орендна плата сплачується орендарем у грошовій формі та становить 3,0% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, яка становить 42992,84 грн. Відповідно до пункту 12 даного договору орендна плата в сумі 63208, 29 грн сплачена орендарем, а орендодавцем отримана повністю при підписанні цього договору. Даний договір 05.12.2008 був посвідчений державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори Кириченко Т.М. та зареєстрований у Державному реєстрі правочинів за №3260807.

На виконання умов договору 05.12.2008 земельна ділянка була передана ОСОБА_5 орендарю ОСОБА_1 , про що складено акт приймання передавання земельної ділянки від 05.12.2008.

Рішенням державного реєстратора виконавчого комітету Решетилівської міської ради Верховода К.В. № 43368151 від 05 жовтня 2018 року було відмовлено ОСОБА_1 у державній реєстрації іншого речового права, права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:003, так як в ДРПП за № 25334169 зареєстроване інше речове право на дану земельну ділянку. 13.03.2018 року державним реєстратором Верховод К. В., на підставі договору оренди земельної ділянки серії та номер 1, від 13.03.2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , здійснено реєстрацію права оренди даної земельної ділянки за ОСОБА_6 , номер запису в реєстрі 25334169. 25.03.2019 року інше речове право припинено на підставі додаткової угоди до договору оренди землі №1 від 13.03.2018 року, серії та помер б/н, виданого 01.09.2018 року. 21.03.2019 року ОСОБА_4 , від імені якого на підставі довіреності № 231 від 21.02.2018 діє ОСОБА_3 (Орендодавець), та ТОВ «Сільське комунальне підприємство «Сількомунгосп», в особі керівника Гудзенка О.Ю. (Орендар) уклали договір оренди землі № 7, предметом якого стала земельна ділянка сільськогосподарського призначення загальною площею 4,0602 га, кадастровий номер :00:001:0031, яка знаходиться на території Покровської (колишня назва Жовтневої сільської ради Решетилівського району Полтавської області. Договір укладений строком на 49 років i 1 місяців. Орендна плата становить 4000 гривень на рік.

25.03.2019 року державним реєстратором Верховод К.В., на підставі договору оренди земельної ділянки cepii та номер 7, від 21.03.2019 між ТОВ «CKП «Сількомунгосп» та ОСОБА_4 , здійснено реєстрацію права оренди даної земельної ділянки за ТОВ «Сількомунгосп», номер запису в реєстрі 25334073. 25.03.2019 на підставі даного договору державним реєстратором виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області Верховодом К.В. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснено запис про інше речове право - право оренди вищевказаної земельної ділянки.

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Решетилівського районного суду Полтавської області з позовною заявою про визнання договору оренди землі недійсним та скасування його державної реєстрації, у якій вона просила визнати недійсним договір оренди землі, cepii та номер: 7, виданий 21.03.2019, зареєстрований 25.03.2019, укладений між ОСОБА_4 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільське комунальне господарство «Сількомунгосп» та скасувати його державну реєстрацію. 05 вересня 2022 року рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 22 травня 2023 року Постановою Полтавського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено, а саме рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 05 вересня 2022 року скасовано та ухвалено по справі нове рішення. Позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсним договір оренди землі, укладений 21 березня 2019 року між орендодавцем ОСОБА_4 та орендарем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Сількомунгосп» щодо земельної ділянки площею 4,0602 га кадастровий номер :00:001:0031, що розташована на території Покровської сільської ради Решетилівського району Полтавської області. В іншій частині у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. 29 листопада 2023 року Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільське комунальне підприємство «Сількомунгосп» i ОСОБА_4 було задоволено частково, а саме постанову Полтавського апеляційного суду від 22 травня 2023 року скасовано, рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 05 вересня 2022 року змінено, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. Верховний Суд прийняв рішення, яким підтвердив обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та фактично підтвердив те, що на момент укладення договору оренди землі, серія та номер 7, виданий 21.03.2019 року між ОСОБА_4 (від імені якого діяв ОСОБА_3 ) та товариством з обмеженою відповідальністю «Сільське комунальне підприємство «Сількомунгосп» в особі керівника Гудзенка О.Ю., був чинним договір землі, який 05.12.2008 року було укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та посвідчено державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 5527. Кожна зі сторін фактично виконувала свої обов`язки: ОСОБА_4 передав ОСОБА_1 в користування земельну ділянку, а ОСОБА_1 , в свою чергу, сплатила наперед ОСОБА_4 орендну плату за весь час дії договору.

Окрім того, вже в процесі розгляду справи в суді, 17 липня 2021 року земельна ділянка, що є предметом чинного договору, укладеного ще у 2008 році між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , була відчужена за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Довбишем С.М. за р. № 934 та була передана у власність ОСОБА_3 . А вже 27 березня 2023 року ОСОБА_3 уклав договір оренди землі № 26 з ТОВ «CKП «Сількомунгосп», а 03 квітня 2023 року було зареєстровано щодо спірної земельної ділянки право оренди в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Зазначаючи про законність своїх позовних вимог, позивачка посилалася на норми цивільного законодавства, практику Верховного Суду. Так, зокрема, позивачка зазначала, що Велика Палата Верховного Суду вже зазначала, що орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою (абзац четвертий частини другої статті 24 Закону України «Про оренду землі»); укладення договору оренди земельної ділянки під час дії іншого договору оренди цього ж об`єкта може перешкоджати первинному орендареві реалізувати його право користування відповідною ділянкою (постанови від 20 березня 2019 року у справі № 587/2110/16-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 587/2135/16-ц, від 2 жовтня 2019 року у справі № 587/2331/16- ц та від 15 січня 2020 року у справі № 587/2326/16-ц). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі №761/26815/17 зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати aбo присікати порушення цивільних прав та інтересів aбo ж ix відновлювати. По своїй суті ініціювання cпopy про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим». Постановами Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №610/1030/18 та від 29 вересня 2020 року N 378/596/16-ц сформовано висновок, що якщо особа, якій належить право оренди земельної ділянки (первинний орендар) за законодавством, що було чинним до 01 січня 2013 року, після настання цієї дати не зареєструвала її право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, то укладення наступного договору оренди того ж майна під час первинного договору оренди може порушити відповідне право первинного орендаря у разі, коли на підставі наступного договору оренди відповідна земельна ділянка передана у користування наступного орендареві, а право останнього -зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Така реєстрація унеможливлює внесення запису до вказаного реєстру про право оренди тієї ж ділянки первинним орендарем. Також позивачка посилалася на постанову Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі N 910/16579/20, де викладено правовий висновок: порушення загальних засад цивільного законодавства (засад справедливості, добросовісності та розумності), визначених імперативно пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України, які мають наслідком вихід учасниками правочину за межі здійснення цивільних прав, наданих договором чи актами цивільного законодавства, з наміром завдати шкоди іншій особі (частина третя статті 13 ЦК України) може бути самостійною підставою недійсності правочину. Обов`язок діяти добросовісно поширюється на усі сторони дійсного правочину та особу, яка прийняла виконання (подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 688/2908/16-ц).

Посилаючись на викладені обставини, позивачка просила визнати недійсним договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Довбиш С.М. за р. № 934 від 17.07.2021 року; скасувати державну реєстрацію права власності, номер запису про речове право: 43022866 та припинити право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 4,0602 га, кадастровий номер 0:00:001:0031, що виникло на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Довбиш С.М. за р. № 934 від 17.07.2021; визнати недійсним договір оренди землі, серія та номер 26, виданий 27 березня 2023 року посвідчений приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Довбиш С.М. за р. N. 934 від 17.07.2021 року; скасувати державну реєстрацію іншого речового права права оренди земельної ділянки, номер запису про інше речове право: 49801137, та припинити право Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільське комунальне підприємство «Сількомунгосп» на оренду земельної ділянки площею 4,0602 га, кадастровий номер 0:00:001:0031, що виникло на підставі договору оренди землі № 26 від 27 березня 2023 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільське комунальне підприємство «Сількомунгосп» та ОСОБА_3 .

Ухвалою судді від 26 липня 2023 року у справі відкрите загальне позовне провадження та призначене підготовче засідання на 21 серпня 2024 року.

21 серпня 2024 року до суду від представника третьої особи ОСОБА_4 адвоката Павлюка І.О надійшли письмові пояснення третьої особи, у яких він зазначає, що позивач замовчує всю історію її намагань начебто здійснення захисту порушених прав. Так, ще у липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Решетилівського районного суду Полтавської області із позовом до ОСОБА_5 про стягнення безпідставно набутих коштів. Рішенням Решетилівського районного суду від 04 листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено. Рішення суду мотивоване тим, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано факту отримання узгоджених у договорі оренди грошових коштів в сумі 63208,29 грн в якості орендної плати за використання земельної ділянки та те, що договір оренди земельної ділянки між сторонами фактично укладений не був, а тому суд дійшов висновку, що дані грошові кошти набуті без достатньої правової підстави і підлягають поверненню позивачці. Звертав увагу, що позивач у повній мірі погодилася із вказаними висновками суду та не здійснювала оскарження такого в апеляційному порядку. Тобто, позивач визнала, що договір на який вона зараз посилається укладений не був. За апеляційною скаргою ОСОБА_4 рішення суду було скасоване. Тільки після цього позивачка, діючи всупереч своїй попередній позиції, звертається до суду із новим позовом, у якому, посилаючись вже на укладеність та начебто чинність договору оренди землі від 05.12.2008 просить визнати інший діючий договір оренди землі недійсним. На підставі останньої розпочато судову справу під №546/305/21. Як зазначалось позивачем, рішенням суду першої інстанції у задоволенні позовних вимог відмовлено, а рішенням суду апеляційної інстанції задоволено. Але в даному випадку особливу увагу потрібно приділяти саме рішенню Верховного Суду, яким фактично залишено в силі рішення суду першої інстанції, але зі зміною мотивувальної частини. В позовній заяві ОСОБА_1 вдаючись до маніпуляцій наголошує лише на тому, що касаційний суд начебто підтвердив дійсність, укладеність, чинність договору оренди землі від 05.12.2008 року. Однак вказані доводи не відповідають дійсності. Верховний Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог саме з огляду на визначення позивачем не належного складу учасників по справі.

При цьому, позивачем взагалі замовчується той факт, що з того моменту, коли йому стало відомо (05.10.2018 року) про факт невизнання ОСОБА_4 чинності договору оренди землі від 05.12.2008 року пройшло майже 6 (шість) років. При цьому, така ситуація стала можливою виключно в результаті дій позивача (обрання не належних способів захисту та визначення не належного складу учасників по справі). Водночас позивачем не заявлено клопотання про поновлення строку позовної давності. З викладеного вбачається, що у даному випадку, позивачем пред`явлено позовну заяву з пропуском трьохрічного строку позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

На обґрунтування відсутності порушеного права оренди земельної ділянки у позивача представник третьої особи зазначає, що згідно пункту 42 Договору оренди землі від 05.12.2008, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 цей договір набирає чинності після підписання сторонами, нотаріального посвідчення та державної реєстрації. Договір посвідчений державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори Кириченко Т. М. та зареєстрований у Державному реєстрі правочинів 05.12.2008 за № 3260807. 21.03.2019 ОСОБА_4 , на підставі укладеного договору оренди землі № 7 передав спірну земельну ділянку в оренду ТОВ «Сільське комунальне підприємство «Сількомунгосп» строком на 49 років 11 місяців. В подальшому, вказана земельна ділянка була відчужена ОСОБА_3 , який уклав новий договір оренди землі із ТОВ «Сільське комунальне підприємство «Сількомунгосп». Частиною першою статті 14, статтею 18 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що договір оренди землі укладається в письмовій формі та набирає чинності після його державної реєстрації.

У пунктах 46.3, 46.4 постанови Великої Палати Верховного Суду від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 зазначено, якщо особа, якій належить право оренди земельної ділянки (первинний орендар) за законодавством, що було чинним до 1 січня 2013 року, після настання цієї дати не зареєструвала її право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, то укладення наступного договору оренди того ж майна під час дії первинного договору оренди може порушити відповідне право первинного орендаря у разі, коли на підставі наступного договору оренди відповідна земельна ділянка передана у користування наступному орендареві, а право останнього - зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Така реєстрація унеможливлює внесення запису до вказаного реєстру про право оренди тієї ж ділянки первинним орендарем. У такому випадку суд може захистити право первинного орендаря, якщо на підставі відповідного судового рішення цей орендар зможе зареєструвати своє право оренди у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Проте означену можливість первинний орендар матиме тільки тоді, коли на момент набрання судовим рішенням про задоволення відповідного позову законної сили цей орендар матиме чинне право оренди, зокрема якщо не спливе строк оренди чи буде поновленим первинний договір оренди. В іншому випадку в позові слід відмовити.

Велика Палата Верховного Суду (постанови ВП ВС від 15.01.2020 у справі № 322/1178/17, від 23.06.2022 у справі № 696/1693/15-ц, від 25.01.2022 у справі №143/591/20) та Касаційний цивільний суд у складі Верхового Суду послідовно дотримуються правових висновків щодо моменту набрання чинності договором оренди земельної ділянки, зазначаючи, що для визначення початку перебігу та закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки має значення не момент його підписання, а момент вчинення реєстраційних дій. Державна реєстрація речового права оренди земельної ділянки на підставі договору оренди землі не може підмінити державну реєстрацію самого договору (державна реєстрація речового права не є державною реєстрацією договору оренди землі). При цьому, обов`язок забезпечити державну реєстрацію договору оренди покладено саме на орендаря.

Разом з тим, до позовної заяви не додано доказів належної реєстрації договору оренди землі від 05.12.2018 року між орендодавцем ОСОБА_4 та орендарем ОСОБА_1 , що свідчить про відсутність у позивача права, яке підлягає судовому захисту в обраний позивачем спосіб. Наданий суду позивачем примірник договору оренди землі не засвідчений гербовою печаткою та підписом уповноваженої особи. Доказів щодо реєстрації договору у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі сторонами по справі не надано і суду таких обставин не доведено.

Представник третьої особи вказує, що договір оренди землі між Козиняк Ю.Я. та Вашкевич І.І. від 05.12.2008 року не пройшов державну реєстрації, тобто момент набрання ним чинності не відбувся, а відтак прав та обов`язків орендаря у ОСОБА_1 за договором оренди землі від 05.12.2008 року не виникло, тобто не виникло відповідно права звернення до суду за захистом порушених прав первинного орендаря шляхом пред`явлення позовних вимог, які є предметом розгляду у даній справі, що в свою чергу свідчить про невірно обраний позивачем спосіб захисту.Також представник третьої особи звертав увагу і на позиції Верховного Суду викладених у постановах КГС ВС від 03.04.2020 у справі № 912/3294/18 та від 15.11.2022 у справі № 914/917/21. Останніми також встановлено, що саме з моменту реєстрації речового права оренди орендар може захищати це право від третіх осіб речово - правовими способами захисту, зокрема вимагати усунення сторонньою особою перешкод у користуванні орендованою земельною ділянкою.

Посилаючись на викладені обставини, представник третьої особи ОСОБА_4 адвокат Павлюк І.О. просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі та стягнути з позивача на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн. У разі якщо суд прийде до переконання про наявність підстав для задоволення позовних вимог просив врахувати, що позовна заява пред`явлена з пропуском строків позовної давності та відмовити у задоволення позовних вимог з цієї підстави (т. 1, а. с. 117 125).

22 серпня 2024 року до суду через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільське комунальне підприємство «СІЛЬКОМУНГОСП» адвоката Павлюка І.О. до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому від зазначає, що звертаючись до суду із даним позовом позивач начебто здійснює захист свого права оренди земельної ділянки, яке на його думку виникло на підставі укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 договору оренди землі від 05.12.2008 року. Як зазначає позивач, про порушення його начебто прав, він дізнався 05.10.2018 отримавши відмову державного реєстратора прав не нерухоме майно ОСОБА_7 №43368151 у державній реєстрації іншого речового права, права оренди земельної ділянки на підставі вказаного договору оренди землі від 05.12.2008. Ще у липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Решетиілвського районного суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих коштів на підставі /якого відкрито провадження у справі №546/305/21. Як вбачається із прийнятих судами рішень наявних в Єдиному державному реєстрі судових рішень, в обґрунтування вимог нею було заначено, що: «05 грудня 2008 року між нею та відповідачем було укладено договір оренди землі, який посвідчений державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори. Строк дії договору 49 років. Об`єктом даного договору була земельна ділянка, кадастровий номер :00:001:0031, площею 4,06 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Жовтневої сільської ради Решетилівського району Полтавської області. У жовтні 2018 року позивач виявила намір провести державну реєстрацію вказаного договору оренди, однак рішенням державного реєстратора виконавчого комітету Решетилівської міської ради їй відмовлено, оскільки було встановлено інше речове право, зареєстроване Державному реєстрі речових прав за номером 25334169. Пропозиція з приводу укладення нового договору оренди залишена ним без задоволення. Позивач зазначала, що відповідач порушив взяті на себе обов`язки за договором оренди та у березні 2018, скориставшись відсутністю державної реєстрації укладеного договору передав належну йому земельну ділянку іншій особі, а тому з посиланням на норми ст. 1212 ЦК України ОСОБА_1 вважала, що ОСОБА_4 має повернути їй кошти, передані на виконання зобов`язання». Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 04 листопада 2020 року позовні вимоги про стягнення безпідставно набутих коштів задоволено. Рішення районного суду мотивовано тим, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано факту отримання узгодженого в договорі оренди землі грошових коштів в сумі 63208,29 грн в якості орендної плати за використання земельної ділянки та те, що договір оренди земельної ділянки між сторонами фактично укладений не був, а тому суд прийшов до висновку, що дані грошові кошти набуті без достатньої правової підстави і підлягають поверненню позивачці. Звертає увагу, що позивач в повній мірі погодилась із вказаними висновками Решетилівського районного суду Полтавської області та не здійснювала оскарження такого в апеляційному порядку. Тобто, позивач визнала, що договір на який вона зараз посилається укладений не був. Лише після завершення вказаної справи, діючи всупереч своїй попередній позиції, позивач звертається до Решетилівського районного суду Полтавської області із новим позовом в якому посилаючись вже на укладеність та начебто чинність договору оренди землі від 05.12.2008 року просить визнати інший діючи договір оренди земельної ділянки недійсним та вимагає скасування державної реєстрації права оренди на підставі такого.

Представник відповідача вказує, що позивачем взагалі замовчується той факт, що з того моменту, коли йому стало відомо (05.10.2018 року) про факт не визнання ОСОБА_4 чинності договору оренди землі від 05.12.2008 року пройшло майже 6 (шість) років. При цьому, така ситуація стала можливою виключно в результаті дій позивача (обрання не належних способів захисту та визначення не належного складу учасників по справі). Водночас позивачем не заявлено клопотання про поновлення строку позовної давності. З викладеного вбачається, що у даному випадку, позивачем пред`явлено позовну заяву з пропуском трьох річного строку позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

На обґрунтування відсутності порушеного права оренди земельної ділянки у позивача, представник відповідача з посиланням на практику Верховного Суду відмічав, що до позовної заяви не додано доказів належної реєстрації договору оренди землі від 05.12.2018 року між орендодавцем ОСОБА_4 та орендарем ОСОБА_1 , що свідчить про відсутність у позивача права, яке підлягає судовому захисту в обраний позивачем спосіб. Наданий суду позивачем примірник договору оренди землі не засвідчений гербовою печаткою та підписом уповноваженої особи. Доказів щодо реєстрації договору у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі сторонами по справі не надано і суду таких обставин не доведено.

Посилаючись на викладені обставини, представник відповідача адвокат Павлюк І.О. просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі та стягнути з позивача на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн. У разі якщо суд прийде до переконання про наявність підстав для задоволення позовних вимог просив врахувати, що позовна заява пред`явлена з пропуском строків позовної давності та відмовити у задоволення позовних вимог з цієї підстави (т. 1, а. с. 154 159).

29 серпня 2024 року до суду від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Павлюка І.О. до суду надійшов відзив на позовну заяву, аналогічний відзиву Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільське комунальне підприємство «СІЛЬКОМУНГОСП», у якому представник відповідача адвокат Павлюк І.О. також просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі та стягнути з позивача на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн. У разі якщо суд прийде до переконання про наявність підстав для задоволення позовних вимог просив врахувати, що позовна заява пред`явлена з пропуском строків позовної давності та відмовити у задоволення позовних вимог з цієї підстави (т. 1, а. с. 166 175).

04 вересня 2024 року від позивачки ОСОБА_1 та 23 вересня 2024 року від представниці позивачки ОСОБА_8 до суду надійшли відповіді на відзиви відповідачів аналогічного змісту, у яких зазначено наступне. Стосовно обґрунтування представником відповідача щодо звернення позивача із позовом з пропуском строків позовної давності, як самостійної підстави для відмови у задоволенні позовних вимог сторона позивача вказує, що ОСОБА_1 дізналася про порушення своїх прав та інтересів за наступних обставин. Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 27.01.2022 року зобов`язано орган досудового розслідування внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення від 23.11.2022 року щодо ймовірного заволодіння ОСОБА_4 її коштами шляхом обману. 23 лютого 2022 року відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань було зареєстровано кримінальне провадження № 0000058 за ознаками ч. 1 ст. 190 КК України. 31 травня 2022 року старшим дізнавачем СД ВП №2 Полтавського РУП ГУ НП в Полтавській області майором поліції Хиль С.М. було винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000058 від 23.02.2022 за ознаками ч. 1 ст. 190 КК України, яку було отримано адвокатами, ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , 06 вересня 2022 року у приміщенні Відділу поліції № 2 РУП ГУНП в Полтавській області, що підтверджується підписами останніх на оскаржуваній постанові із зазначенням дати. В цей же день представники позивачки, адвокати Ткаченко Анна Володимирівна та Нестеренко Наталія Миколаївна, ознайомилися з матеріалами справи та виявили, що орендовану земельну ділянку було відчужено за Договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Довбиш С.М. за р. № 934 від 17.07.2021 року. Таким чином, ОСОБА_1 стало відомо про Договір купівлі - продажу, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Довбиш С.М. за р. № 934 від 17.07.2021 року лише в 2022 році, то ж, відповідно і право на позов у матеріальному сенсі виникло у Позивачки саме в цей час.

Стосовно обґрунтування представником відповідача, адвокатом Павлюком Ігорем Олександровичем, щодо відсутності порушеного права оренди земельної ділянки у позивача звертали увагу, що 05 грудня 2008 року між ОСОБА_1 , та ОСОБА_4 було укладено договір оренди землі, який посвідчено державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 5527. Об`єктом даного договору є земельна ділянка кадастровий номер :00:001:0031, площею 4,06 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Жовтневої сільської ради Решетилівського району Полтавської області. Згідно з умовами даного договору позивачка, як орендар, прийняла у строкове платне користування земельну ділянку на 49 років зі встановленою орендною платою у розмірі 3 % від нормативно-грошової оцінки, яка була сплачена нею наперед за весь час користування земельною ділянкою ще 05.12.2008 р. у розмірі 63 208, 29 грн. Згідно умов даного договору ОСОБА_4 (п. 28), як орендодавець, взяв на себе обов`язок не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою. Відповідно до вимог даного Договору Відповідач у грудні 2008 року передав позивачці оригінал державного акту та технічну документацію на дану земельну ділянку. Саму земельну ділянку також було передано за актом приймання-передавання 05 грудня 2008 року та позивачка разом зі своїм чоловіком, ОСОБА_9 , почали обробляти земельну ділянка кадастровий номер :00:001:0031. Умовами договору не було передбачено на кого саме зі сторін покладається обов`язок проведення державної реєстрації та в який строк вона повинна бути проведена. Позивачка через свою необізнаність з положеннями законодавства її не здійснила. Протягом 2017-2018 років орендарі, які використовують земельні ділянки селян на території Жовтневої сільської ради Решетилівського району Полтавської області, почали масово вносити дані про орендовані ними земельні ділянки до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, то ж і позивачка в жовтні 2018 року виявила намір провести державну реєстрацію договору оренди землі від 05.12.2008 р., однак отримала відмову у вигляді рішення державного реєстратора виконавчого комітету Решетилівської міської ради № 43368151 від 05 жовтня 2018 року, в якому зазначено було, що щодо земельної ділянки кадастровий номер №:00:001:0031 в Державному реєстрі речових прав за номером № 25334169 вже зареєстровано інше речове право. У зв`язку з цим позивачкою 24 липня 2019 року було подано до Решетилівського районного суду Полтавської області позовну заяву про стягнення з ОСОБА_4 безпідставно набутих коштів. Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 04 листопада 2020 року уточнені позовні вимоги позивачки були задоволені повністю та мотивовано тим, що нею доведено, а ОСОБА_4 не спростовано факту отримання узгодженого в договорі оренди землі грошових коштів в сумі 63208,29 грн в якості орендної плати за використання земельної ділянки та те, що договір оренди земельної ділянки між сторонами фактично укладений не був, а тому суд прийшов до висновку, що дані грошові кошти набуті без достатньої правової підстави і підлягають поверненню.Постановою Полтавського апеляційного суду від 20.01.2021 р. апеляційну скаргу адвоката Бойченка Владислава Павловича, який діє в інтересах ОСОБА_4 задоволено, а Рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 04 листопада 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих коштів відмовлено. Позивачкою було подано касаційну скаргу на постанову Полтавського апеляційного суду від 20.01.2021 року, однак їй було відмовлено у відкритті касаційного провадження у зв`язку з тим, що судове рішення у малозначній справі не підлягає касаційному оскарженню.

У зв`язку з цим, зважаючи на вищевикладені обставини та керуючись нижченаведеними нормами права та судовою практикою, позивачка знову звернулась до Решетилівського районного суду Полтавської області з позовною заявою за захистом свого права та інтересу як первинного орендаря земельної ділянки кадастровий номер :00:001:0031.

Велика Палата Верховного Суду вже зазначала, що орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою (абзац четвертий частини другої статті 24 Закону України «Про оренду землі»); укладення договору оренди земельної ділянки під час дії іншого договору оренди цього ж об`єкта може перешкоджати первинному орендареві реалізувати його право користування відповідною ділянкою (див. постанови від 20 березня 2019 року у справі № 587/2110/16-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 587/2135/16-ц, від 2 жовтня 2019 року у справі № 587/2331/16-ц та від 15 січня 2020 року у справі № 587/2326/16-ц).

29 листопада 2023 року Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільське комунальне підприємство «Сількомунгосп» і ОСОБА_4 було задоволено частково, а саме постанову Полтавського апеляційного суду від 22 травня 2023 року скасовано, рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 05 вересня 2022 року змінено, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. Верховний Суд прийняв рішення, яким підтвердив обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та фактично підтвердив те, що на момент укладення договору оренди землі, серія та номер 7, виданий 21.03.2019 року між ОСОБА_4 (від імені якого діяв Гудзенко В.Ю.) та товариством з обмеженою відповідальністю «Сільське комунальне підприємство «Сількомунгосп» в особі керівника Гудзенка О.Ю. був чинним договір землі, який 05.12.2008 року було укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та посвідчено державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 5527.

Окрім цього, Північно-Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції України Полтавського обласного державного нотаріального архіву було повідомлено, що за даними Реєстру для реєстрації нотаріальних дій Решетилівської державної нотаріальної контори на 2008 рік, встановлено наступне: 05.12.2008 року за реєстровим № 5527 внесено запис про посвідчення договору оренди земельної ділянки. Дана нотаріальна дія була вчинена для ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Стосовно обґрунтування представником відповідача, адвокатом Павлюком Ігорем Олександровичем, щодо необхідності стягнення судових витрат із позивача сторона позивача зазначила, що вирішення питання про розмір витрат на правничу допомогу на даній стадії судового процесу є абсолютно передчасним, оскільки ними в позовній заяві було зазначено, що докази понесених судових витрат будуть надані до Решетилівського районного суду Полтавської області в порядку, встановленому ч. 8 ст. 141 ЦПК України, саме тоді у представника відповідача з`явиться право і можливість написати заперечення з приводу їхньої співмірності (т. 1, а. с. 184 191, 225 230).

За клопотанням представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Павлюка І.О. підготовче судове засідання, яке було призначене на 24 вересня 2024 року було відкладено на 01 листопада 2024 року, а у подальшому - на 15 листопада 2024 року.

Підготовче провадження у справі було закрите ухвалою суду від 25 листопада 2024 року та призначено справу до судового розгляду по суті на 18 грудня 2024 року. За клопотанням сторін розгляд справи неодноразово відкладався, востаннє на 13 травня 2025 року.

Позиція учасників судового процесу

У судовому засіданні 13 травня 2025 року позивачка ОСОБА_1 та її представниця Нестеренко Н.М. позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав викладених у позові та відповіді на відзив. Зокрема, представниця позивачки ОСОБА_2 звертала увагу на практику Верховного Суду, щодо таких засад цивільного права, як добросовісність та розумність. Також просила звернути увагу на практику Верховного Суду у справах за обставин, коли договір виконувався обома сторонами, то кваліфікація договору як неукладеного виключається.

Відповідачі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільське комунальне підприємство «СІЛЬКОМУНГОСП» та ОСОБА_3 , а також третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

Представник відповідачів та третьої особи Павлюк І.О. у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі з підстав викладених у відзивах на позовну заяву.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, виданого ОСОБА_4 на підставі розпорядження голови Решетилівської РДА від 02 вересня 1998 року №290, ОСОБА_4 передано у приватну власність земельну ділянку площею 4,06 га, яка знаходиться на території Жовтневої сільської ради Решетилівського району, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 44).

05 грудня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі (т. 1, а. с. 18 - 21). Предметом договору оренди була земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Жовтневої сільської ради Решетилівського району Полтавської області, кадастровий номер :00:001:0031, загальною площею 4,06 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (п. п. 1, 2 договору). Договір укладено на 49 років (п. 9 договору). Відповідно до пункту 10 цього договору орендна плата сплачується орендарем у грошовій формі та становить 3,0% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки. Пунктом 12 даного договору визначено, орендна плата в сумі 63208,29 грн сплачена орендарем, а орендодавцем отримана повністю при підписання цього договору сам на сам за весь час дії цього договору.

Передача земельної ділянки орендарю здійснюється у триденний строк після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі (пункт 20 договору оренди).

Цей договір набирає чинності після підписання сторонами, нотаріального посвідчення та державної реєстрації (пункт 42 договору).

Указаний договір підписаний сторонами в присутності державного нотаріуса Решетилівської державної нотаріальної контори Кириченко Т.М., посвідчений нею та зареєстрований в реєстрі за №5527.

Згідно витягу з Державного реєстру правочинів №6810169 договір оренди від 05.12.2008, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , зареєстрований Решетилівською державною нотаріальною конторою 05.12.2008 (а. с. 45).

Відповідно до акту приймання - передавання земельної ділянки від 05.12.2008 ОСОБА_4 передав, а ОСОБА_1 прийняла земельну ділянку, що розташована на території Жовтневої сільської ради Решетилівського району Полтавської області, кадастровий номер :00:001:0031, згідно договору оренди посвідченого Решетилівською держнотконторою 05.12.2008 по реєстру №5527 (т. 1 а. с. 22).

Також стороною позивача надано технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва щодо земельної ділянки ОСОБА_4 з кадастровим номером :00:009:0093 (т. 1, а. с. 24 - 45). На запитання суду з приводу зазначеного кадастрового номеру земельної ділянки (оскільки між сторонами виник спір з приводу земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0031) позивачка пояснила, що даний кадастровий номер :00:009:0093 внесений помилково.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області від 13.12.2022 №01.3-06/2062, ОСОБА_1 дійсно одноосібно обробляла земельну ділянку, яка знаходиться за межами села Шкурупії, з кадастровим номером :00:001:0031 з 2009 по 2018 роки включно (а. с. 46).

21 березня 2019 року між ОСОБА_4 , як орендодавцем, від імені якого діяв ОСОБА_3 , та орендарем Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільське комунальне підприємство «СІЛЬКОМУНГОСП», в особі керівника Гудзенка О.Ю., було укладено договір оренди землі №7. Предметом договору є земельна ділянка сільськогосподарського призначення загальною площею 4,0602 га, кадастровий номер :00:001:0031, яка знаходиться на території Покровської (колишня назва Жовтневої) сільської ради Решетилівського району Полтавської області. Відповідно до пунктів 6 та 7 даного договору, він укладений строком на 49 років 11 місяців. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та становить 4000 гривень на рік.

Відповідно до пункту 18 вищевказаного договору, передача земельної ділянки орендарю здійснюється у 30-ти денний термін після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі.

Цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (пункт 42 договору оренди) (т. 1 а. с. 47 - 52).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, державним реєстратором Виконавчого комітету Решетилівської міської ради Верховодом К.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень було внесено запис про інше речове право: 30884860 право оренди земельної ділянки ТОВ «СКП «СІЛЬКОМУНГОСП», що виникло на підставі договору оренди землі, серія та номер 7, виданий 21.03.2019 (т. 1, а. с. 53 - 54).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - земельної ділянки площею 4,06 га, кадастровий номер :00:001:0031, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Покровської сільської ради Решетилівського району Полтавської області, 13 березня 2018 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Верховода К. В. від 13 березня 2018 року до реєстру внесено відомості про право приватної власності ОСОБА_4 на вказану земельну ділянку, номер запису в реєстрі - 25334079. 13 березня 2018 року державний реєстратор Верховод К. В. на підставі договору оренди земельної ділянки від 13 березня 2018 року, серія та номер 1, укладеного між ОСОБА_6 і ОСОБА_4 , здійснив реєстрацію права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0031 за ОСОБА_6 , номер запису в реєстрі - 25334169. 25 березня 2019 року інше речове право припинено на підставі додаткової угоди від 01 вересня 2018 року до договору оренди землі від 13 березня 2018 року № 1. 25 березня 2019 року державний реєстратор Верховод К. В. на підставі договору оренди земельної ділянки від 21 березня 2019 року, серія та номер 7, укладеного між ТОВ «СКП «Сількомунгосп» та ОСОБА_3 , здійснив реєстрацію права оренди указаної земельної ділянки за ТОВ «Сількомунгосп», орендодавець ОСОБА_4 , номер запису в реєстрі - 30884860 (т.1, а. с. 55 57).

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.02.2022 до СПД №1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області надійшла ухвала слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 27.01.22, якою зобов`язано орган досудового розслідування внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 від 23.11.2021 щодо ймовірного заволодіння ОСОБА_4 її коштами шляхом обману. Відомості за даним фактом внесено до ЄРДР 23.02.2022, правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 1 ст. 190 КК України (т.1 а.с.34).

Постановою старшого дізнавача сектору дізнання ВП №2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області Хиля С.М. від 31.05.2022 указане кримінальне провадження було закрите у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (т.1, а. с. 59 - 62).

17 липня 2021 року між продавцем ОСОБА_4 , від імені якого за довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Решетилівського районного нотаріального округу Полтавської області Довбишем С.М. 21.02.2018, діяв ОСОБА_10 , з однієї сторони та покупцем ОСОБА_3 з другої сторони, укладено договір купівлі продажу, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Довбишем С.М., відповідно до якого продавець передав у власність, а покупець прийняв у власність земельну ділянку площею 4,06 га, кадастровий номер :00:001:0031, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Полтавського району Полтавської області (т. 1, а. с. 218).

На виконання ухвали суду від державного реєстратора Верховода К.В. до суду надійшли копії документів, що розміщені в реєстраційній справі в електронній формі, на підставі яких було зареєстроване право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0031 (т. 1, а. с. 205 216), а саме:

заява про державну реєстрацію права оренди Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільське комунальне підприємство «СІЛЬКОМУНГОСП» від 03.04.2023, реєстраційний номер - 54749291 (т. 1, а. с. 205);

відомості із бази даних про реєстрацію заяв та запитів Державного реєстру речових прав про реєстрацію указаної заяви (т. 1, а. с. 206);

інформація з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, відповідно до якої на підставі договору купівлі продажу від 17.07.2021 рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Довбиша С.М. 17.07.2021 до реєстру внесено відомості про право приватної власності ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0031, номер запису в реєстрі 43022866. 25 березня 2019 року державний реєстратор Верховод К. В. на підставі договору оренди земельної ділянки від 21 березня 2019 року, серія та номер 7, укладеного між ТОВ «СКП «Сількомунгосп» та ОСОБА_3 , здійснив реєстрацію права оренди указаної земельної ділянки за ТОВ «Сількомунгосп», орендодавець ОСОБА_4 , номер запису в реєстрі 30884860 (т. 1, а. с. 207 - 208);

рішення державного реєстратора Крамар В. про проведення державної реєстрації прав за заявою від 03.04.2023 за реєстраційним номером 54749291 (т. 1, а. с. 209);

витяги з Державного реєстру речових прав щодо реєстрації права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0031 за ТОВ «СКП «Сількомунгосп» (т. 1, а. с. 210, 211);

додаткова угода про розірвання до Договору оренди землі №7 від 21.03.2019 від 17.03.2023, відповідно до якої орендодавець ОСОБА_3 , з одного боку, та ТОВ «СКП «Сількомунгосп» в особі керівника ОСОБА_10 , з другого боку, розірвали Договір оренди землі від 21 березня 2019 року на земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0031 (а. с. 212);

відомості з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0031 (т. 1, а. с. 213);

договір оренди землі від 27 березня 2023 року, укладений між орендодавцем ОСОБА_3 , з одного боку, та орендарем ТОВ «Сільське комунальне підприємство «Сількомунгосп», в особі керівника Гудзенка О.Ю., з другого. Відповідно до пунктів 1, 2 цього договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 4,0602 га з кадастровим номером :00:001:0031. Договір укладено на 7 років (пункт 6 цього договору). Згідно пункту 42 договору оренди цей договір набирає чинності з моменту підписання сторонами (т. 1, а. с. 214 216).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - земельної ділянки площею 4,06 га, кадастровий номер :00:001:0031, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Покровської сільської ради Решетилівського району Полтавської області, на підставі договору купівлі продажу від 17.07.2021 рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Довбиша С.М. 17.07.2021 до реєстру внесено відомості про право приватної власності ОСОБА_3 на вказану земельну ділянку, номер запису в реєстрі - 43022866. Речове право на дану земельну ділянку ОСОБА_4 припинено. 03 квітня 2023 року державний реєстратор Крамар В.В. на підставі договору оренди землі від 27 березня 2023 року, укладеного між ТОВ «СКП «Сількомунгосп» та ОСОБА_3 , здійснив реєстрацію права оренди указаної земельної ділянки за ТОВ «Сількомунгосп», орендодавець ОСОБА_3 , номер запису про інше речове право - 49801137 (т.1, а. с. 63 - 68).

Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 05 вересня 2022 року у справі № 546/305/21 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільське комунальне підприємство «Сількомунгосп», про визнання договору оренди землі недійсним та скасування його державної реєстрації було відмовлено у повному обсязі (а. с. 71 76).

Постановою Полтавського апеляційного суду від 22 травня 2023 року у справі № 546/305/21 апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено, рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 05 вересня 2022 року скасовано та ухвалено по справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково; визнано недійсним договір оренди землі, укладений 21 березня 2019 року між орендодавцем ОСОБА_4 та орендарем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Сількомунгосп» щодо земельної ділянки площею 4,0602 га кадастровий номер :00:001:0031, що розташована на території Покровської сільської ради Решетилівського району Полтавської області (а. с. 79 -81).

Постановою Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 546/305/21 касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільське комунальне підприємство «Сількомунгосп» і ОСОБА_4 задоволено частково. Постанову Полтавського апеляційного суду від 22 травня 2023 року скасовано, рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 05 вересня 2022 року змінено, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови (а. с. 82 96).

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд

За змістом частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі». При цьому, саме Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Приписами статей 626, 629, 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин це юридичний факт, який слугує належною правовою підставою виникнення, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 202 ЦК України). Договір оренди землі як вид правочину відновиться до двосторонніх правочинів.

Спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про оренду землі» (тут і далі в редакції, чинній на час укладення договору оренди землі від 05 грудня 2008 року).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності. Орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи (статті 3, 4 ЗУ «Про оренду землі»).

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально (частина перша статті 14 цього Закону).

Відповідно до статті 18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Позивачка вважає, що оспорювані правочини порушують її права як первинного орендаря, які виникли на підставі договору оренди землівід 05 грудня 2008 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Проте з даним твердженням суд погодитися не може з таких підстав.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 322/1178/17 указала, що відповідно до частини третьої статті 640 ЦК України, у редакції, яка була чинною як на час укладення договору оренди земельної ділянки, так і на момент його державної реєстрації, визначено момент, коли договір, який підлягав державній реєстрації, є укладеним, а саме: договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Оскільки моменти укладення договору та набрання ним чинності збігаються (частина друга статті 631 ЦК України), то моментом укладення договору оренди земельної ділянки на час дії зазначеної редакції частини третьої статті 640 ЦК України є саме його державна реєстрація, якщо сторони договору не передбачили у договорі інше, відповідно до частини третьої статті 631 ЦК України.

Верховний Суд у постанові від 12 квітня 2024 року у справі №131/970/23 зазначив наступне: «з 01 січня 2013 року набрали чинності зміни, внесені Законом № 1878-VI, якими з тексту статей 182, 640, 657, 732, 745 ЦК України виключено посилання щодо державної реєстрації правочинів, а із Закону № 161-XIV були виключені статті 18 та 20 про обов`язковість державної реєстрації договорів оренди землі.

До виключення вимоги обов`язкової державної реєстрації договорів оренди землі з тексту нормативно-правових актів Законом № 1878-VI одночасно існували такі підстави визнання договору укладеним: якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України); договір, який підлягає державній реєстрації, є укладеним з моменту його державної реєстрації (частина третя статті 640 ЦК України). Зокрема, статті 18 та 20 Закону № 161-XIV передбачали, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації; укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Стаття 6 Закону № 161-XIV (у редакції Закону № 1878-VI) передбачає, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

З огляду на зазначене, поняття «державна реєстрація договору оренди землі» стосується правовідносин щодо оренди землі, які виникли до 01 січня 2013 року, а поняття «державна реєстрація права оренди на земельну ділянку» - правовідносин щодо оренди землі, які виникли після».

Судом установлено, що на підставі договору оренди землі від 05 грудня 2008 року сторонами погоджено, що передача земельної ділянки орендарю здійснюється у триденний строк після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі. Цей договір набирає чинності після підписання сторонами, нотаріального посвідчення та державної реєстрації (пункт 42 договору).

Отже, момент набрання чинності договору оренди землі сторони визначили та пов`язали з моментом державної реєстрації.

Такі умови договору відповідають статті 18 Закону України «Про оренду землі», чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Оскільки сторонами договору не здійснено державну реєстрацію договору оренди землі, даний договір між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 чинності не набрав і відповідно ОСОБА_1 не набула прав орендаря за спірним договором оренди землі.

Висновок суду базується на висновках Великої Палати Верховного Суду, висловлених у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 696/1693/15-ц з подібними правовідносинами.

Таким чином доводи представника відповідачів та третьої особи ОСОБА_11 щодо відсутності у позивача права, яке підлягає судовому захисту в обраний позивачем спосіб, заслуговують на увагу.

Щодо листа Полтавського обласного державного нотаріального архіву, відповідно до якого 05.12.2008 року за реєстровим № 5527 внесено запис про посвідчення договору оренди земельної ділянки та дана нотаріальна дія була вчинена для ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , на що звертала увагу сторона позивача, суд зазначає, що реєстрація в Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій не може замінити собою державну реєстрацію договору оренди, яка на час його укладення (05 грудня 2008 року) була обов`язковою.

Сторона позивача у відповіді на відзив посилалася на те, що умовами договору не було передбачено, на кого саме зі сторін покладається обов`язок проведення державної реєстрації та в який строк вона повинна бути проведена. А позивачка через свою необізнаність з положеннями законодавства її не здійснила.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Сторони в договорі оренди землі мали право зазначати про момент початку перебігу та припинення дії вказаного договору, оскільки такі права прямо передбачені принципами та закріплені загальними нормами цивільного законодавства.

Як було указано вище, умовами договору оренди землі від 05 грудня 2008 року визначено, що він набирає чинності після підписання сторонами, нотаріального посвідчення та державної реєстрації.

Тобто, як договором оренди землі від 05 грудня 2008 року, так і нормами Закону України «Про оренду землі», встановлено, що договір оренди земельної ділянки набирає чинності після його державної реєстрації.

Суд звертає увагу, що на кожну із сторін, яка підписує договір, покладається обов`язок узгодження всіх спірних питань, які виникають під час укладення договору, до моменту його підписання, та самостійного аналізу можливих негативних наслідків при підписанні такого договору, а також кожна сторона не позбавлена права відмовитись від підписання договору, якщо його умови чи частина суперечить інтересам сторони або нормам чинного законодавства (постанова Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19 березня 2021 року у справі № 904/2073/19).

Договір оренди землі від 05 грудня 2008 року особисто підписаний його сторонами, зокрема і позивачкою ОСОБА_1 . Суд вважає, що позивачка, яка відповідно до умов цього договору передала в момент його підписання орендну плату за весь час його дії, була більше зацікавлена у його належному виконанні та дотриманні його умов, зокрема і у частині моменту набрання його чинності, однак ймовірні негативні наслідки через непроведення відповідних дій, спрямованих на державну реєстрацію цього договору, не передбачила.

Між тим Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 322/1178/17 зазначила, що обов`язок забезпечити державну реєстрацію договору оренди покладено на орендаря.

Тому, дане твердження сторони позивача судом до уваги не беруться.

Окрім того сторона позивачки посилалася на те, що Верховний Суд у постанові від 29 листопада 2023 року у справі № 546/305/21 підтвердив обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та підтвердив, що на момент укладення договору оренди землі від 21.03.2019 був чинним договір оренди землі від 05.12.2008, зазначивши наступне: «водночас не може бути і залишене в силі рішення суду першої інстанції, оскільки місцевий суд відмовив у задоволенні позову, виходячи з його необґрунтованості, а не у зв`язку з неналежним суб`єктним складом учасників».

Однак дане твердження сторони позивача судом до уваги не береться, оскільки у постанові від 29 листопада 2023 року Верховний Суд указав, що заявлені вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків ТОВ «СКП «Сількомунгосп» як орендаря земельної ділянки, а отже не можуть бути вирішені у спорі позивачки з третьою особою. В такій ситуації ТОВ «СКП «Сількомунгосп» має бути залучене співвідповідачем, оскільки лише за наявності належних відповідачів у справі суд може вирішувати питання про обґрунтованість чи необґрунтованість позовних вимог. Встановлені обставини свідчать про неналежний суб`єктний склад учасників цієї справи, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Тобто, саме з підстав неналежного складу учасників справи було змінено рішення суду першої інстанції. При цьому обґрунтованість позовних вимог Верховним Судом не установлювалася.

А отже заперечення сторони представника третьої особи та відповідачів з цього приводу суд вважає слушними.

Так само судом не береться до уваги і посилання сторони позивача на постанову Полтавського апеляційного суду від 20.01.2021 у справі № 546/775/19за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих коштів, у якій було зроблено висновок про те, що в даному випадку відсутність реєстрації укладеного договору не свідчить про безпідставність набуття відповідачем грошових коштів Так, як установлено з Єдиного державного реєстру судових рішень, апеляційний суд у даній постанові вказав, що на час розгляду справи зазначений договір внесений до Державного реєстру правочинів, ніким не оскаржений. Твердження позивача про неукладеність договору не приймаються до уваги, зважаючи на його оспорюваність. При цьому ОСОБА_1 з відповідним позовом про визнання договору неукладеним, недійсним чи розірваним не зверталась.

Тобто, у даній справі апеляційним судом вирішувалося питання про наявність підстав для повернення сплачених за договором грошових коштів, однак питання щодо належної реєстрації договору оренди не було предметом розгляду даної справи.

Суд не приймає посилання сторони позивача на постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №610/1030/18 та від 29 вересня 2020 року № 378/596/16-ц з таких підстав.

Так у вказаних постановах сформовано висновок, що якщо особа, якій належить право оренди земельної ділянки (первинний орендар) за законодавством, що було чинним до 01 січня 2013 року, після настання цієї дати не зареєструвала її право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, то укладення наступного договору оренди того ж майна під час первинного договору оренди може порушити відповідне право первинного орендаря у разі, коли на підставі наступного договору оренди відповідна земельна ділянка передана у користування наступного орендареві, а право останнього - зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Така реєстрація унеможливлює внесення запису до вказаного реєстру про право оренди тієї ж ділянки первинним орендарем.

У такому випадку суд може захистити право первинного орендаря тоді, коли на підставі відповідного судового рішення цей орендар зможе зареєструвати його право оренди у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Проте, означену можливість первинний орендар матиме тільки тоді, коли на момент набрання судовим рішенням про задоволення відповідного позову законної сили цей орендар матиме чинне право оренди, зокрема, якщо не спливе строк оренди чи буде поновленим первинний договір оренди. В іншому випадку в позові слід відмовити.

Проте сторона позивача не звернула увагу, що у справах №610/1030/18 та № 378/596/16-ц судом було установлено, що первинні договори оренди на момент укладення наступних договорів були зареєстрованими та чинними. Тож відповідно за таких обставин укладення орендодавцем (власником орендованої земельної ділянки) нового договору оренди земельної ділянки під час дії договору оренди цієї земельної ділянки з іншим орендарем суперечить законодавству та порушує права та інтереси первинного орендаря.

Між тим у даній справі судом було установлено, що державну реєстрацію договору оренди землі від 05 грудня 2008 року здійснено не було, отже указаний договір оренди чинності не набрав. Відповідно на момент укладення оспорюваних позивачем правочинів позивачка не мала прав орендаря за договором оренди землі від 05 грудня 2008 року.

За таких обставин, коли судом установлено відсутність порушеного права позивачки відповідачами, не можуть бути враховані і висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 07 вересня 2022 року у справі № 910/16579/20, де викладено правовий висновок щодо порушення загальних засад цивільного законодавства (засад справедливості, добросовісності та розумності), визначених імперативно пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України, які мають наслідком вихід учасниками правочину за межі здійснення цивільних прав, наданих договором чи актами цивільного законодавства, з наміром завдати шкоди іншій особі (частина третя статті 13 ЦК України) може бути самостійною підставою недійсності правочину, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц, у якій зазначено, що обов`язок діяти добросовісно поширюється на усі сторони дійсного правочину та особу, яка прийняла виконання, на які посилалася сторона позивача.

Щодо посилання представниці позивачки на постанови Верховного Суду, у яких зазначено про те, що якщо договір виконувався обома сторонами, то кваліфікація договору як неукладеного виключається, суд звертає увагу на наступне.

Так, зокрема, у справі № 338/180/17 Великою Палатою Верховного Суду наведено правову позицію, відповідно до якої не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частина перша - друга статті 640 ЦК України).

З огляду на вказані приписи не можна вважати неукладеним договір після його повного або часткового виконання сторонами.

У той же час судом установлено, що договір оренди землі від 05 грудня 2008 року його сторонами всупереч діючих на той час вимог законодавства зареєстровано не було, а тому чинності він не набрав.

За таких умов, на думку суду, відсутні правові підстави вважати договір оренди землі укладеним.

Таким чином, оскільки позивачка ОСОБА_1 не набула прав орендаря за спірним договором оренди землі, тому укладення договору купівлі - продажу від 17.07.2021 між продавцем ОСОБА_4 , від імені якого за довіреністю діяв Гудзенко О.Ю., та покупцем ОСОБА_3 з другої сторони, та укладеного у подальшому договору оренди землі, серія та номер 26, виданого 27 березня 2023 року не свідчить про порушення прав позивачки.

З огляду на викладене у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Щодо заявленого стороною відповідача позовної давності у даній справі суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Частиною п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

Виходячи з вимог статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц (провадження № 14-252цс18).

Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, наслідки спливу позовної давності в даному випадку до застосуванню не підлягають.

Щодо судових витрат

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приписами ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги (частина дванадцята статті 141 ЦПК України).

Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, суд покладає понесені судові витрати на позивачку ОСОБА_1 .

Щодо судових витрат, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу третьої особи ОСОБА_4 та відповідачів ТОВ «Сільського комунального підприємства «СІЛЬКОМУНГОСП» та ОСОБА_3 слід зазначити таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження обставин понесення витрат на правничу допомогу відповідачами та третьою особою їх представником було долучено копії договорів про надання правничої допомоги, копії додаткових угод до договорів, ордери на надання правничої (правової) допомоги Козиняку Ю.Я.,ТОВ «СКП «СІЛЬКОМУНГОСП» та ОСОБА_3 адвокатом Павлюком І.О. (т.1, а. с. 126 - 128, 129, 130, 160, 176 178, 179, 180).

Так, 05 липня 2024 року між третьою особою ОСОБА_4 та Адвокатським бюро «Ігоря Павлюка» було укладено договір №625 - ПІО про надання правової допомоги (далі - Договір) (т. 1, а. с. 126 - 128).

Відповідно до п. п. 1.1. п. 1 Договору, клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає до виконання доручення, яке полягає у наданні правової допомоги у формі представництва інтересів у всіх судових інстанціях по справі № 546/687/24.

Підпунктом 4.1. п. 4 Договору визначено, що розмір гонорару, порядок його оплати та інші умови погоджуються сторонами шляхом підписання додаткової угоди.

Згідно п. 1 додаткової угоди №1 від 05.08.2024 до договору про надання правової допомоги №625-ПІО від 05.08.2024 сторони погодили, що розмір гонорару Адвокатського бюро за надання правової допомоги передбачено підпунктом 1.1.1. пункту 1.1 Договору складає 15000,00 грн. Сторони погодили, що оплата за надані послуги здійснюється у формі післяоплати, тобто після набрання рішенням суду першої інстанції законної сили (пункт 2 Додаткової угоди) (т. 1, а. с. 129)

26 серпня 2024 року між відповідачем ОСОБА_3 та Адвокатським бюро «Ігоря Павлюка» було укладено договір №636 - ПІО про надання правової допомоги (далі Договір 2) (т. 1, а. с. 176 - 178).

Відповідно до п. п. 1.1. п. 1 Договору 2, клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає до виконання доручення, яке полягає у наданні правової допомоги у формі представництва інтересів у всіх судових інстанціях по справі № 546/687/24.

Підпунктом 4.1. п. 4 Договору 2 визначено, що розмір гонорару, порядок його оплати та інші умови погоджуються сторонами шляхом підписання додаткової угоди.

Згідно п. 1 додаткової угоди №1 від 05.08.2024 до договору про надання правової допомоги №636-ПІО від 26.08.2024 сторони погодили, що розмір гонорару Адвокатського бюро за надання правової допомоги передбачено підпунктом 1.1.1. пункту 1.1 Договору складає 15000,00 грн. Сторони погодили, що оплата за надані послуги здійснюється у формі післяоплати, тобто після набрання рішенням суду першої інстанції законної сили (пункт 2 Додаткової угоди) (т. 1, а. с. 129)

Отже розмір винагороди та порядок її сплати за надання правової допомоги визначений у вищевказаних Договорах та додаткових угодах у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

При цьому судом ураховуються висновки Верховного Суду, висловлені у постанові від 27 липня 2022 року у справі №686/28627/18. Так, суд зазначив наступне: «аналізуючи вказані норми ЦПК України про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, Верховний Суд дійшов висновку, що до понесених стороною витрат на професійну правову допомогу відносяться як витрати, які оплачені стороною/третьою особою до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування так і ті, які будуть оплачені нею в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору».

Як було зазначено вище, сторони договорів про надання правничої допомоги погодили, що оплата за надані послуги здійснюється у формі післяоплати, тобто після набрання рішенням суду першої інстанції законної сили.

Тому клопотання третьої особи та відповідача ОСОБА_3 про стягнення з позивача судових витрат підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Вищевказаний висновок Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду зазначений у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Враховуючи вищезазначене, те, що стороною позивача не було заявлено будь яких клопотань про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, з огляду на положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, тобто враховуючи, що у задоволенні позовних вимог було відмовлено у повному обсязі, та положення ч. 12 ст. 141 ЦПК України, тобто враховуючи, що третя особа ОСОБА_4 заперечував проти заявлених позовних вимог, суд доходить висновку, що з позивачки ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати на користь відповідача ОСОБА_3 , понесені ним у зв`язку з отриманням професійної правничої допомоги у розмірі 15000,00 грн, та на користь третьої особи ОСОБА_4 , понесені ним у зв`язку з отриманням професійної правничої допомоги у розмірі 15000,00 грн.

У свою чергу понесені судові витрати відповідача ТОВ «Сільського комунального підприємства «СІЛЬКОМУНГОСП» до відшкодування не підлягають з огляду на наступне.

Відповідно до висновків, викладених Великою Палатою Верховного Судуу постанові від 06 листопад 2019 року у справі № 817/66/16, системний аналіз положень статейЗакону України 26 та 27 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» дозволяє дійти висновку, що надання правової допомоги адвокатом без укладення договору в письмовій формі не допускається, окрім випадків, передбачених частиною другою статті 27 цього Закону.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У постанові від 06 березня 2019 року у справі №922/1163/18 Верховний Суд звернув увагу, що суди, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». За відсутності у тексті договору умов (пунктів) щодо порядку обчислення зазначених витрат, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди залежно від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Аналогічні правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 07 вересня 2020 року у справі № 910/4201/19, від 19 листопада 2021 року у справі № 910/4317/21.

Також Верховний Суд у постанові від 20 липня 2021 року у справі N 922/2604/20 зазначив, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

З огляду на відсутність в матеріалах справи договору про надання професійної правничої допомоги, укладеного між відповідачем ТОВ «Сільське комунальне підприємство «СІЛЬКОМУНГОСП»та адвокатом Павлюком І.О., додаткової угоди до договору, що в свою чергу не дає суду можливості пересвідчитись у дійсній домовленості відповідача та його представника щодо розміру адвокатського гонорару,у задоволенні клопотання відповідача про розподіл судових витрат, яке було зазначене у відзиві, слід відмовити.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До закінчення судових дебатів представницею позивачки адвокатом Нестеренко Н.М. суду було заявлено, що стороною позивача докази понесених витрат на професійну правничу допомогу будуть подані протягом п`яти днів.

На підставі викладеного, та керуючись статтями 4, 12, 13, 76-80, 81, 83, 84, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільське комунальне підприємство «СІЛЬКОМУНГОСП» та ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 , про визнання недійсними договорів та скасування їх державної реєстрації відмовити у повному обсязі.

Судові витрати позивачки у справі покласти на позивачку ОСОБА_1 .

Стягнути з позивачки ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_3 судові витрати, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з позивачки ОСОБА_1 на користь третьої особи ОСОБА_4 судові витрати, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Судові витрати відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільське комунальне підприємство «СІЛЬКОМУНГОСП» віднести на рахунок даного відповідача.

Надати стороні позивачки строк для подання доказів щодо розміру понесених нею судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, роз`яснивши, що у випадку неподання відповідних доказів протягом встановленого строку заява залишається без розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників судового процесу:

Позивачка ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представниця позивачки ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Представниця позивачки ОСОБА_8 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільське комунальне підприємство «Сількомунгосп», місцезнаходження: 38400, м. Решетилівка Полтавської області, вул. Базарна, 18 ІКЮО в .

Третя особа ОСОБА_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Представник відповідачів, третьої особи ОСОБА_11 , адреса: АДРЕСА_6 .

Повне рішення складено 14 травня 2025 року.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 268 ЦПК України судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Копію повного рішення вручити учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні.

Суддя Ю.В. Зіненко