Справа № 308/6660/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2025 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонний суд Закарпатської області Логойда І.В., розглянувши заяву заявника ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Бухтояров Роман Олександрович, про забезпечення позову до подання позовної заяви,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник - адвокат Бухтояров Р.О., звернувся в суд із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову представник заявника посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивача (заявника) ОСОБА_3 . Отримати свідоцтво наразі не може, оскільки постійно з 2021 року перебуває за кордоном. Після смерті ОСОБА_3 залишили своєму онуку заповіт на все своє майно. Зазначає, що увесь час за померлою спочатку до виїзду за кордон доглядав онук (позивач), а після виїзду за кордон дружина позивача ОСОБА_4 . Пояснює, що 13 січня 2025 року він в інтересах свого довірителя звернувся до приватного нотаріусу Ужгородського міського нотаріального округу Гулянич Т.М із заявою про прийняття спадщини.

05 травня приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Гулянич Т.М, повідомила, що спадкова справа була відкрита іншим нотаріусом, а саме, приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Шешеня Т.М. Цього ж дня невідкладно в інтересах свого довірителя прибув до нотаріуса Шешеня Т.М. з метою подати заяву про прийняття спадщини. Подавши нотаріально посвідчену заяву, приватний нотаріус Шешеня Т.М. повідомила, що вона вже відкрила спадкову справу за заявою громадянина ОСОБА_5 , оскільки на нього за день до смерті був зроблений ще один заповіт саме на нерухоме майно, яке належало померлій, а саме: квартира АДРЕСА_1 . Більше нотаріус нічого не повідомив.

Зазначає, що 09 травня 2025 року було отримано виписку від сімейного лікаря, де підтверджується той факт, що покійна останній рік не могла за собою доглядати в силу хвороб, в тому числі у покійної був фактично втрачений зір (втрата зору на 90 відсотків). У зв`язку з цим, вважає наявність заповіту, зробленого покійною у листопада 2024 року, неможливим, і такий заповіт викликає об`єктивні сумніви.

Вказує, що 16 травня сходить шестимісячний строк і нотаріус 17 травня може видати свідоцтва про прийняття спадщини і в цей день майно може бути відчуджено.

Пояснює, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить виконання рішення суду в майбутньому, оскільки після реалізації заповіту та прийняття спадщини майно може бути відчужено на користь третіх осіб. Даний ризик є підставним та таким, що не може бути спростований жодним чином. Відчуження майна, в майбутньому унеможливить виконання рішення суду.

На підставі наведеного просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, за адресою: АДРЕСА_2 ; вжити заходів забезпечення позову, а саме: заборонити приватному нотаріусу Ужгородського міського нотаріального округу Шешеня Т.О. робоча адреса: АДРЕСА_3 , засоби зв`язку НОМЕР_1 ; електронна адреса яка міститься в реєстрі ІНФОРМАЦІЯ_2 вчиняти будь-які дії, зокрема видавати свідоцтва про право на спадщину по відношенню до всього спадкового майна та квартири АДРЕСА_1 та вчиняти реєстраційні дії щодо реєстрації права власності на спадкове майно у спадковій справі 73405347 номер у нотаріуса 25/2024.

За правилами ч. ч. 1, 3, 4 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Подана представником заявника заява про забезпечення позову відповідає вимогам, закріпленим статтею 151 ЦПК України.

В силу положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України судом розглянуто дану заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Суд, перевіривши та дослідивши матеріали справи, доходить наступного висновку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Як роз`яснено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до положень ч. ч. 5-7 ст. 153 ЦПК України, залежно від обставин справи, суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову, підстави його обрання та вирішує питання про зустрічне забезпечення.

За твердженням представника заявника, невжиття заходів забезпечення позову унеможливить виконання рішення суду в майбутньому оскільки після реалізації заповіту та прийняття спадщини майно може бути відчужено на користь третіх осіб; даний ризик є підставним та таким, що не може бути спростований жодним чином; відчуження майна, в майбутньому унеможливить виконання рішення суду.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 150 ЦПК України, суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Положеннями ч. 7 ст. 153 ЦПК України встановлено, що про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Згідно з пунктами 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття певних заходів утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.

Крім того, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відтак, при обрані заходів забезпечення позову, суд повинен також враховувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб, не допускаючи використання заходу забезпечення позову у якості тиску на відповідача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказала, що особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів особи у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

До заяви додано інформаційну довідку зі Спадкового реєстру за №81049082 про відкриття спадкової справи 05.12.2024, заповіти від 19.09.2016 та від 04.10.2006, витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №45130222 заповіту від 19.09.2016, витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №6758563 скасування заповіту від 04.10.2006, заяву ОСОБА_1 від 05.05.2025, витяг з медичної документації ОСОБА_3 , адвокатські запити, лист приватного нотаріуса Гулянич Т.М. до Центру надання адміністративних послуг №3/02-14 від 13.01.2025.

Всупереч викладеному, заявник не обґрунтував та не надав суду належних і допустимих доказів, в чому полягає реальна загроза, що може призвести до невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, обсяг вимог до можливого відповідача у справі, підстав виникнення дійсного спору між сторонами.

Крім того, ч. 2 ст. 8-1 Закону України «Про нотаріат» встановлена заборона будь-якого втручання в діяльність нотаріуса, зокрема з метою перешкоджання виконанню ним своїх обов`язків.

Відповідно до підпункту 4.15 пункту 4 Глави 10 Розділу II "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року N 296/5, за обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулась до суду, та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

Отже, чинним законодавством України прямо передбачений обов`язок нотаріуса зупинити нотаріальне провадження, тобто тимчасово припинити вчинення нотаріальних дій на невизначений строк, за умови надходження від заінтересованої особи відповідної заяви та надання доказів звернення до суду з позовною заявою.

Доказів звернення заявника з відповідною заявою до нотаріуса, а також відмови нотаріуса у прийнятті такої заяви, суду не надано.

При цьому, суддя зауважує, що особа не позбавлена можливості у подальшому повторно ініціювати питання перед судом про доцільність забезпечення його позову на будь-якій стадії розгляду справи у разі встановлення відповідних підстав для цього.

Враховуючи вищевикладене, суддя дійшов висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову та відсутність підстав для її задоволення, а тому у забезпеченні позову належить відмовити.

Керуючись ст. ст. 2, 150-153, 157, 260-261, 353, 354 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Бухтояров Роман Олександрович, про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області І.В.Логойда