Провадження № 22-ц/4808/880/25
Головуючий у 1 інстанції Мелещенко Л. В.
Суддя-доповідач Томин
У Х В А Л А

12 травня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Томин О.О.,

суддів: Девляшевського В.А., Луганської В.М.,

ознайомившись із апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Тиніва Ігоря Дмитровича на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 23 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з внуками,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 23 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення судово-психологічної експертизи у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з внуками.

На вказану ухвалу за допомогою підсистеми «Електронний суд» представник ОСОБА_1 адвокат Тинів Ігор Дмитрович подав апеляційну скаргу.

Проте, апеляційне провадження за цією апеляційною скаргою не може бути відкрито, з огляду на таке.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Однією з основних засад судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Згідно з чинним цивільним процесуальним законодавством України реалізація права на апеляційне оскарження особою, яка звертається з апеляційною скаргою, передбачає виконання певних вимог щодо порядку апеляційного оскарження.

Відповідно до частини другої статті 352 ЦПК України ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

У частині першій статті 353 ЦПК України визначено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, на які можуть бути подані апеляційні скарги окремо від рішення суду.

У вказаному переліку є ухвала суду першої інстанції про призначення експертизи. Водночас ухвала про відмову у задоволенні клопотання про призначення експертизи у цьому переліку відсутня.

Отже, ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про призначення експертизи не може бути оскаржена в апеляційному порядку до ухвалення рішення суду по суті спору й окремо від цього рішення. Тобто, оскарження такої ухвали в апеляційному порядку можливе разом із рішенням суду, яким спір буде вирішений по суті.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (рішення у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine») від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03, § 22).

Правові висновки щодо порядку оскарження окремо від рішення суду ухвал суду першої інстанції висловлено Великою Палатою Верховного Суду в ухвалах від 13 червня 2018 року у справі № 522/14750/16-ц (провадження № 14-205цс18), від 13 червня 2018 року у справі № 761/6099/15-ц (провадження № 14-184цс18), від 04 липня 2018 року у справі №623/3792/15-ц (провадження № 14-259цс18), у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 522/18296/14-ц (провадження № 14-62цс19).

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Така мета є легітимною.

Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не передбачених у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження.

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11 листопада 2019 року в справі № 754/7038/17, а також від 23 листопада 2022 року у справі № 571/1541/21.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (частина друга статті 353 ЦПК України).

Таким чином, аналіз положень частини другої статті 353 ЦПК України дає підстави для висновку, що чинним цивільно-процесуальним законодавством не передбачено права на подання апеляційної скарги на ухвали, які не можуть бути оскаржені окремо від рішення суду, а лише встановлено, що заперечення на ці ухвали включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Враховуючи наведені обставини справи та положення процесуального закону, ухвала Івано-Франківського міського суду від 23 квітня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення судово-психологічної експертизи, не підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, що не перешкоджає учасникам судового спору подати апеляційну скаргу на рішення суду (після його ухвалення), в якій зазначити заперечення на вказану ухвалу.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

Керуючись п. 4 ч. 5 ст. 357, ч. 2 ст. 381 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Тиніва Ігоря Дмитровича на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 23 квітня 2025 року повернути особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач: О.О. Томин

Судді: В.А. Девляшевський

В.М. Луганська