Справа № 713/668/25
Провадження №2/713/298/25
РІШЕННЯ

іменем України

14.05.2025 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Кибич І.А., з участю секретаря судових засідань Троценко Л.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вижниця в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Ткач Валентина Василівна, до ОСОБА_2 , де третьою особою, що не заявляє самостійних вимог є орган опіки та піклування Вижницької міської ради, Чернівецької області, про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ :

Стислий виклад позиції позивача.

Позивач ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Ткач В.В. звернувся в суд із позовною заявою про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітніх дітей до відповідачки ОСОБА_2 , де третьою особою, що не заявляє самостійних вимог є орган опіки та піклування Вижницької міської ради, Чернівецької області.

Просить встановити факт, що батько, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснює самостійне виховання та повне фінансове утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Свої вимоги обґрунтував наступним.

17 листопада 2022 року рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області №713/1943/22 шлюб між, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстрований 01.09.2015 року було розірвано. Від шлюбу є одна неповнолітня дитина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає разом з ним та перебуває на його утриманні. Після розірвання шлюбу самостійно виховує та здійснює догляд за сином ОСОБА_3 . Відповідно до Договору про участь у вихованні та утриманні дитини серії НСТ №962716, зареєстрованого в реєстрі за №113, посвідченого Мицкан Ж.І., приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області від 14.03.2023 року, ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 уклали договір згідно якого, домовились, що малолітній син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , буде проживати з батьком ОСОБА_1 .

Встановлення факту самостійного виховання та повного фінансового утримання дітей необхідно ОСОБА_1 для юридичної фіксації факту знаходження дитини на його утриманні з метою оформлення документів для отримання соціальної допомоги на дитину, яка виховується лише одним з батьків, а також для звернення до державних, медичних та освітніх закладів від імені та в інтересах дітей, без участі матері.

Заяви (клопотання) учасників справи.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 не з`явились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. До початку розгляду справи представник позивача ОСОБА_4 подала заяву про розгляд справи у її відсутність та у відсутність позивача, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити.

В судове засідання відповідачка ОСОБА_2 не з`явилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає, не має можливості належним чином здійснювати виховання дитини через скрутне фінансове становище. Син ОСОБА_3 перебуває на самостійному вихованні та утриманні у свого батька ОСОБА_1 .

В судове засідання представник третьої особи органу опіки та піклування Вижницької міської ради, Вижницького району Чернівецької області не з`явився, до початку розгляду справи від представника ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд справи у її відсутність за наявними в матеріалах справи документами. При ухваленні судового рішення покладаються на розсуд суду.

Процесуальні дії у справі.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити виходячи з наступного.

В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів .

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який 17 листопада 2022 року розірвано, що підтверджується копією рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 17.11.2022 року. Рішення набрало законної сили 19.12.2022 року.

У сторін є одна неповнолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 08.12.2016 року.

З довідки виданої старостатом с.Іспас, Майдан, Вижницької міської ради, Чернівецької області №3-896 від 21.10.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом із своїм сином, ОСОБА_3 .

З акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї виданого старостатом с. Іспас, Майдан Вижницької міської ради Вижницького району Чернівецької області №3-534 від 21.10.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 разом із сином зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Матеріально-побутові умови проживання задовільні. ОСОБА_1 , розлучений, після розірвання шлюбу виховує та здійснює догляд за сином ОСОБА_3 , 2016 року народження, який на даний час проживає разом з батьком, ОСОБА_1 . Ним створені всі умови для виховання та проживання дитини, доглядає та піклується про його стан та здоров`я.

З копії договору про участь у вихованні та утриманні дитини серії НСТ №962716, зареєстрованого в реєстрі за №113, посвідченого Мицкан Ж.І., приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області від 14.03.2023 року вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір згідно якого, домовились, що малолітній син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , буде проживати з батьком ОСОБА_1 . Відповідно до пункту 2 цього договору ОСОБА_1 здійснює самостійно виховання дитини: малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до його повноліття. Відповідно до пункту 3 батько, ОСОБА_1 одноособово приймає стосовно малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 всі необхідні рішення.

З довідки виданої старостатом с.Іспас, Майдан Вижницької міської ради Вижницького району Чернівецької області №3-906 від 23.10.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 не працює, не працював, не навчається, ІТД не займається, працює по найму у людей.

При вирішенні справи судом застосовано наступні норми права.

Позивач звертаючись до суду посилався на те, що встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини, необхідно йому для юридичної фіксації факту знаходження дитини на його утриманні з метою оформлення документів для отримання соціальної допомоги на дитину, які виховуються лише одним з батьків, а також для звернення до державних, медичних та освітніх закладів від імені та в інтересах дитини, без участі матері.

Відповідно до висновку викладеного в постанові Верховного Суду від 13.10.2022 року у справі №755/1938/22, для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети ні.

Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

У відповідності до вимог ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Конвенція про права дитини в п.3 ст.9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відносини по вихованню дітей регулюються нормами СК України на засадах добровільності.

Так, згідно із ч.ч.2, 3 ст.54 СК України усі найважливіші питання життя сім`ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Дружина, чоловік мають право противитися усуненню їх від вирішення питань життя сім`ї. Вважається, що дії одного з подружжя стосовно життя сім`ї вчинені за згодою другого з подружжя.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст.157 СК України.

Відповідно до ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

За приписами ч.1 ст.152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Спір щодо участі у вихованні дитини тим з батьків, який проживає окремо від неї, відповідно до ст.158 СК України вирішується органом опіки та піклування за заявою матері, батька дитини. Тоді орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Це рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

У випадку, коли той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Тоді суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, що встановлено у ст.159 СК України.

Відповідно до ч.1 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті, в якій зазначено, що той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця.

Згідно із ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Встановлення факту самостійного виховання неповнолітньої дитини можливе в ході вирішення питання про позбавлення одного з батьків батьківських прав та встановлення обставин невиконання одним з батьків батьківських обов`язків.

Згідно із ч.1 ст.319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах 1, 3 статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 червня 2023 року в справі №916/3027/21 зазначила, що «обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивачем не надано доказів того, що ОСОБА_2 позбавлена батьківських прав або, що вона не здатна їх виконувати в силу об`єктивних обставин та доказів того, що ОСОБА_1 звертався до уповноважених органів та йому було відмовлено у призначені будь-якої соціальної допомоги, як батьку, що самостійно утримує неповнолітню дитину.

Отже, відсутні підстави для встановлення факту самостійного виховання та утримання заявником неповнолітнього сина.

Крім того, сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною 1 статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним з батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

В даній справі вимога про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини без заявлення інших позовних вимог, у зв`язку з чим цей факт встановлюється, не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав позивача, а є лише підставою для подальшого вирішення інших позовних вимог, іншої справи.

Обрання позивачем неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19, від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19, від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 5, 150, 144, 157, 164 СК України, ст.ст.4, 13, ст.76, 77, 200, 206, 247, 258-265, 315, 354 ЦПК України, Суд, -

УХВАЛИВ :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Ткач Валентина Василівна, до ОСОБА_2 , де третьою особою, що не заявляє самостійних вимог є орган опіки та піклування Вижницької міської ради, Чернівецької області, про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 .

Третя особа: Орган опіки та піклування Вижницької міської ради, Чернівецької області, місцезнаходження м.Вижниця вул.Українська, 34, Чернівецька область.

Суддя Іван КИБИЧ