Справа № 509/6738/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року с-ще Овідіополь

Овідіопольського районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.,

при секретарі Сірман Г.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду с-ща Овідіополь цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про

визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

20.11.2024 року до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Чудновська Ольга Михайлівна до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Державним нотаріусом була заведена спадкова справа № 170/2012. Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, а саме: житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0,150 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та має кадастровий номер :01:003:1006. На підставі викладеного позивач просить: визнати за ним, ОСОБА_1 , право власності на 1/4 частини житлового будинку із господарськими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_3 ; визнати за ним, ОСОБА_1 , право власності на 1/4 частини земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та має кадастровий номер :01:003:1006 в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_3 .

Позивач та його представник в підготовче судове засідання не з`явились, представником надано клопотання, в якому просив суд слухати справу без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідач та його представник в підготовче судове засідання не з`явились, представником відповідача, адвокатом Лашкевич Д.В. надана заява, в якій зазначив, що позовні вимоги визнали в повному обсязі, просив суд розглянути справу без їх участі.

З урахуванням вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України, відповідно до якої, за результатами розгляду підготовчого провадження, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, суд вважає необхідним ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість цивільного позову та наявність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Державним нотаріусом була заведена спадкова справа № 170/2012.

Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, а саме:

- житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 ;

- земельна ділянка площею 0,150 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та має кадастровий номер :01:003:1006.

26 жовтня 2007 року ОСОБА_3 зареєстрував шлюб із відповідачкою - ОСОБА_2 .

З 2005 року ОСОБА_3 розпочав будівництво житлового будинку на вищевказаній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , та має кадастровий номер :01:003:1006

24 грудня 2007 року було складено, та підписано Акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.

Державний акт на земельну ділянку був набутий ОСОБА_3 07 грудня 2006 року на підставі договору купівлі-продажу від 04 липня 2006 року.

В той же час, як вбачається з постанови від 14.11.2024 року № 3702/02-14, виданої т.в.о. державного нотаріуса Овідіопольської державної нотаріальної контори Одеської області державним нотаріусом Грабовенко-Ворсуляк Д.М. Біляївської державної нотаріальної контори, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 , в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, за змістом ст. 1217 Цивільного кодексу України.

Статтею 1258 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Відповідно до вимог ст.1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч. 1ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого законодавством для прийняття спадщини він не заявив про відмову від неї. Отже, позивач згідно ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У силу ч. 5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст.1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Як вбачається із ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку у порядку спадкування переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Пунктом 10 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що відповідно достатті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

При цьому, Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на необхідності держав дотримуватися принципу «якості законів» при їх прийнятті або зміні. Зокрема, у своєму рішенні у справі «Сєрков проти України» ЄСПЛ зазначив, що якість законодавства передбачає доступне для зацікавлених осіб, чітке і передбачуване у застосуванні законодавство; відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з важливого питання, що призводить до його суперечливого тлумачення, в тому числі судом, має наслідком порушення вимог положень Конвенції щодо «якості закону». Крім того, у справі «Новік проти України» ЄСПЛ зробив висновок, що надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога «якості закону» у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для убезпечення від будь-якого ризику свавілля.

Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Керуючись п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 2 ст. 16, 328, 392, 1216-1218, 1258, 1261, ч.ч. 1,5 ст. 1268, 1270, 1225 ЦК України, п.4 ст.200, п.4 ст.206 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 (Паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Шевченківським ВМ Приморського РВ УМВС України в Одеській області 18 листопада 2003 р.), право власності на 1/4 частини житлового будинку із господарськими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 (Паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Шевченківським ВМ Приморського РВ УМВС України в Одеській області 18 листопада 2003 р.), право власності на 1/4 частини земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та має кадастровий номер :01:003:1006, в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_3 .

Рішення може бути оскаржено в Одеський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Овідіопольський районний суд Одеської області.

Суддя А.І. Бочаров