Справа № 127/6978/14-ц
Провадження № 4-с/127/16/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2025 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Воробйова В.В.,

за участю: секретаря Врублевської О.В.,

представника заявникаОСОБА_1 ,

суб`єкта оскарження державного виконавця Бойка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бойка Сергія Володимировича,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бойка С.В., мотивуючи її тим, що на виконанні у вказаному Відділі перебував виконавчий лист №127/6978/14-ц, виданий 29.05.2014 року Вінницьким міським судом Вінницької області, про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором №31.3 ВН/53/07-Склв від 05.07.2007 року в розмірі 9122221,87 грн., а також 3654,00 грн. судового збору.

19.03.2025 року постановою головного державного виконавця Відділу Бойка С.В. було закінчено виконавче провадження №45731805 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження». Однак, на думку заявника, такі дії державного виконавця є неправомірними та підлягають оскарженню, оскільки ухвалою суду від 11.03.2025 року визнано виконавчий лист №127/6978/14-ц відносно нього таким, що не підлягає виконанню, яка набула законної сили негайно після її проголошення. Проте, не враховуючи вказану обставину, державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження у звзку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Тобто державним виконавцем не правильно кваліфіковано підставу для закінчення виконавчого провадження, в результаті чого він незаконно відкрив нове провадження щодо стягнення виконавчого збору, що не ґрунтується на нормах закону та суттєво порушує права та інтереси заявника. Оскільки дії державного виконавця є неправомірними, тому ОСОБА_2 звернувся до суду з цією скаргою.

Ухвалою суду від 26.03.2025 року скаргу прийнято до розгляду, відкрито провадження та залучено до участі у справі в якості заінтересованої особи - боржника ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 15.04.2025 року клопотання суб`єкта оскарження було задоволено та зупинено провадження у цій справі до прийняття рішення Вінницьким апеляційним судом в апеляційному провадженні у справі № 127/6978/14-ц за апеляційною скаргою Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області ЦМУ МЮ (м.Київ) на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 11.03.2025 року у цивільній справі № 127/6978/14-ц.

02.05.2025 року провадження у справі було поновлено після закриття апеляційного провадження за вказаною вище апеляційною скаргою державнеого виконавця.

Головним державим виконавцем Бойком С.В. надано суду відзив на скаргу, відповідно до змісту якого скаргу вважає необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. На примусовому виконанні перебувало виконавче провадження №45731805, яке було відкрито 08.12.2014 року. 16.12.2014 року винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 912587,58 грн. Зазначене виконавче провадження входило до складу зведеного виконавчого провадженя №37377298 з примусового виконання виконавчих документів про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів на користь стягувачів. В ході примусового виконання зведеного виконавчого провадження №37377298 державним виконавцем проведено ряд виконавчих дій, спрямованих на повне фактичне виконання рішення суду за період з листопада 2011 року по лютий 2025 року, в тому числі: арештовано майно боржика та оголошено заборону на його відчудження: розшук майна боржника (транспортного засобу); підготовлено подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України; звернуто стягнення на заробітну плату боржника; підготовлено подання про примусове проникнення до житла боржника; проведено опис та арешт майна боржника; зверненя з листом про надання дозволу на примусову реалізацію нерухомого майна боржника 3/4 частин будинку, де проживає малолітня дитина; виконання рішення суду про зняття арешту з автомобіля боржника; винесено постанову про припинення розшуку майна боржника (автомобіля); винесено постанову про розшук майна боржника (іншого автомобіля); винесено постанову про арешт майна боржника частки учасника товариства; проведено опис та арешт майна боржника; винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності; направлено пакет документів та заявку на реалізацію рухомого майна; накладено арешт на все майно боржника; підготовлено подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України; проведено опис та арешт майна боржника земельної ділянки; винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності; направлено пакет документів та заявку на реалізацію земельної ділянки, яку згодом передано стягувачу; винесено постанову про арешт коштів боржника; винесено постанову про визначення поточного рахунку фізичної особи боржника у банку для здійснення видаткових операцій; визначено ринкову вартість описаного 3/4 частин будинку боржника; винесено постанову про арешт іншої земельної ділянки боржника; проведено опис та арешт цієї земельної ділянки, визначено її ринкову вартість; винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження; опубліковано інформацію про реалізацію майна боржника 3/4 частини будинку та однієї земельної ділянки; зупинено вчинення виконавчих дій; зупинено торги нерухомого майна; замінено сторону виконавчого провадження стягувача на сина боржника, зупинено виконавче провадження та торги на час розгляду в суді заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Таким чином державим виконавцем вчинено низку виконавчих дій та винесено ряд процесуальних документів спрямованих на фактичне виконання рішення суду. 18.03.2025 року до Відділу надійшла заява представника боржника про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» та ухвали суду від 11.03.2025 року. Так, в ухвалі суду зазначено, що 04.02.2025 року ОСОБА_4 складено розписку, якою повністю врегульовано боргові зобов`язання за кредитним договором. Тому виконавче провадження підлягає закінченню у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення (п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»), про що винесено постанову 19.03.2025 року та на підставі вимог ч. 3 ст. 40 Закону в той же день винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по стягненню з боржника виконавчого збору в розмірі 890155,16 грн. В порушення норм ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони не надали до Відділу документів про виконання рішення боржником. Натомість з метою уникнення стягнення залишку нестягнутого виконавчого збору в розмірі 890155,16 грн. та повернення боржнику правомірно стягнутого Відділом виконавчого збору в сумі 22432,42 грн., боржник звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, яка по суті є безпідставною та має очевидно штучний характер. Ухвала суду від 11.03.2025 року постановлена з не правильним застосуванням норм матеріального права та порушення норми процесуального права, тому виконавцем було подано апеляційну скаргу вказану ухвалу суду. Таким чином, суб`єкт оскарження вважає, що його дії при виконанні виконавчого провадженя №45731805 вчинені відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», в межах наданих повноважень, тому просив в задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовити повністю.

В судовому засіданні представник заявника скаргу підтримав з підстав викладених в ній та просив вимоги скарги задовольнити.

Головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бойко С.В. в судовому засіданні заперечив щодо задоволення заяви з підстав викладених у відзиві на скаргу.

В судове засідання стягувач та боржник ОСОБА_3 не з`явилися, хоча були повідомлені судом належним чином про час, дату і місце розгляду скарги, причини неявки суду не повідомили.

Згідно з ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Заслухавши пояснення представника заявника, суб`єкта оскарження, дослідивши матеріали скарги, матеріали цивільної справи №127/6978/14-ц, суд дійшов висновку, що скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Судом встановлено, що заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.05.2014 року у справі №127/6978/14-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 31.3ВН/53/07-Склв від 05.07.2007 року в розмірі 9122221,87 грн., з яких 8161919,45 грн. - тіло кредиту, 960302,43 грн. - заборгованість за відсотками, а також 3654,00 грн. судового збору.

За вказаним вище судовим рішенням, Вінницьким міським судом Вінницької області 29.05.2014 року було видано стягувачу виконавчий лист №127/6978/14-ц відносно боржника ОСОБА_2 (а.с. 39), який в подальшому переданий на примусове виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області, яким 08.12.2014 року відкрито виконавче провадження №45731805 відносно цього боржника (а.с. 44).

16.12.2014 року державним виконавцем Відділу винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 912587,58 грн. (а.с. 54).

Під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець неодноразово виносив постанови про заміну сторони виконавчого провадження, зокрема: 18.11.2024 року на ТОВ «Міксбудінвест», 14.02.2025 року на ОСОБА_4 (а.с. 65, 67).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.03.2025 року заяву ОСОБА_2 задоволено, визнано виконавчий лист, виданий 29 травня 2014 року Вінницьким міським судом Вінницької області щодо боржника ОСОБА_2 в справі №127/6978/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, таким, що не підлягає виконанню. Також зазначено, що ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та роз`яснено строк, порядок подання апеляційної скарги (а.с. 14-15, 80-82). Так, накопії ухвали суду міститься відмітка про набрання нею законної сили 11.03.2025 року.

Зі змісту вказаної ухвали суду вбачається, що 03.02.2025 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено додатковий договір №б/н до кредитного договору №31.3ВН/53/07-Склв від 05.07.2007 року, яким внесено зміни до розділу 1 «Предмет договору» кредитного договору, визначено суму заборгованості, строк її погашення 10 років, але не пізніше 05 червня 2035 року, графік оплати та проценти за користування коштами 0,001% річних. Крім того, сторони узгодили, що за п.1.4 визнати всі виконавчі документи, видані до реструктуризації цього кредиту, такими, що не підлягають виконанню. До даного додаткового договору долучений графік платежів за кредитом, підписаний обома сторонами.

04 лютого 2024 року ОСОБА_4 складена розписка, якою повідомлено, що між ним та ОСОБА_2 повністю врегульовано боргові зобов`язання, що виникли за кредитним договором №31.3ВН/53/07-Склв від 05 липня 2007 року зі всіма змінами і доповненнями, та відповідно вимог майнового (фінансового) характеру за цим кредитним договором він не має.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд звертає увагу, що в мотивувальній частині вказаної ухали суду міститься зауваження про те, що чинним законодавством не визначений правовий механізм проведення стягнення виконавчих витрат у разі визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню за наявних конкретних підстав.

Суд звертає увагу, що Відділом примусового виконання рішень вчинялись дії щодо скарження цієї ухвали, проте ухвалою Вінницького апеляційного суду від 30.04.2025 року апеляційне провадження було закрито, оскільки він не є учасником цієї справи.

18.03.2025 року представником боржника Виговського В.Є. подано до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заяву, в якій представник просив прийняти до виконання ухвалу суду від 11.03.2025 року та просив вжити заходів щодо виконання вказаної вище ухвали суду, в тому рахунку закінчення відповідного виконавчого провадження (п. 5 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», зняти всі арешти та обмеження накладені під час проведення виконавчих проваджень, скасувати всі інші вжиті заходи відносно боржника (а.с. 79).

Під час розгляду вказаної вище заяви, головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бойком С.В. 19.03.2025 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом) та постанову про стягнення з боржника виконавчого збору №45731805 від 16.12.2014 року із вказівкою про реєстрацію постанови в автоматизованій системі виконавчого провадження, як виконавчого документа, що підлягає виконанню (залишок нестягнутого виконавчого збору станом на 19.03.2025 року складає 890155,16 грн.) (а.с. 84-85).

В період здійснення виконавчого провадження головним державним виконавцем вчинялось ряд виконавчих дій для виконання рішення судів у зведеному виконавчому провадженні (зокрема і і щодо виконавчого листа №127/6978/14-ц).

Щодо посилання суб`єкта оскарження на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13.09.2024 року у справі №120/10811/24 (а.с. 56-61), яким було відмовлено боржнику в скасуванні постанови про стягнення з нього виконавчого збору у зведеному виконавчому провадженні №37377298 з примусового виконання виконвчого листа №2-1916-2011 від 02.11.2011 року, то суд не приймає його до уваги, оскільки воно не стосується предмету оскарження та предмету доказування у цій справі. Зокрема, виконавчі листи є різними та постанови ухвалювались в період часу (03.07.2024 року та 16.12.2014 року) коли діяли різні редакції Закону України «Про виконавче провадження».

Доводи державного виконавця з приводу закриття виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» фактично зводяться до необхідності стягнення залишку нестягнутого виконавчого збору в розмірі 890155,16 грн.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 7 ст. 27 вказаного вище Закону, у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Згідно з ч. 10 ст. 27 вказаного вище Закону, виконавчий збір не стягується, якщо інше не передбачено угодою про врегулювання спору (мировою угодою), укладеною між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулюваня спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, відповідно до якої виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню. За наявності обставин, визначених абзацом першим цієї частини, виконавче провадження, відкрите на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у тому числі до дати укладення такої угоди, підлягає закінченню відповідно до пункту 19-1 частини першої статті 39 цього Закону.

За змістом ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження) виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема:

- скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (п. 5);

- фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (п. 9).

З викладеного вище вбачається, що внаслідок визнання судом виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, виконавче провадження підлягає закінченню, що врегульовано спеціальною нормою Закону України «Про виконавче провадження», а саме п. 5 ч. 1 ст. 39 цього Закону.

Відповідно до п.п. 16 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 02.04.2012 року № 489/20802 (далі Інструкція) за наявності підстав для закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа виконавчий документ виводиться із зведеного виконавчого провадження за постановою виконавця про виведення виконавчого документа зі зведеного виконавчого провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

З долучених до скарги доказів вбачається, що сторони виконавчого провадження - стягувач та боржник ОСОБА_2 досягли домовленості про ліквідацію боргу шляхом проведення реструктуризації зобов`язань та погашення заборгованості протягом 10 років, але не пізніше 05.06.2035 року. Тому вказана обставина не може вважаться належним виконанням рішення суду, на що посилається виконавець в оскаржуваній постанові.

Враховуючи матеріали скарги, суд дійшов висновку, що на момент винесення оскаржуваної постанови від 19.03.2025 року були відсутні правові підстави для застосування державним виконавцем п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону, при наявності ухвали суду від 11.03.2025 року, яка набрала законої сили в цей же день. Тобто, державний виконавець при прийнятті оскаржуваної постанови діяв не у спосіб, визначений Законом, та не закінчив виконавче провадженя на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», хоча на день винесення постанови про закінчення виконавчого провадження виконавчий лист №127/6978/14-ц щодо боржника ОСОБА_2 вже був визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, а тому втратив чинність.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Згідно з ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Виходячи з наведеного вище, суд дійшов висновку, що головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бойко С.В. закрив виконавче провадження не з підстав визнання судом виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, чим порушив вимоги Закону України «Про виконавче провадження». З огляду на це, оскаржувана дія є неправомірною. Тому, суд вважає, що права, свободи та інтереси ОСОБА_2 головним державним виконавцем Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бойком С.В., при вчиненні виконавчих дій, було порушено, а тому скарга є обґрунтованою та підлягає до часткового задоволення.

Щодо вимоги скарги в частині зобов`язання державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження, то вона не підлягає задоволенню, оскільки суд не має права виходити за межі своїх повноважень та зобов`язувати державного виконавця до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 01.09.2021 року у справі №364/1128/13-ц.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 5, 18, 27, 39, 74 Закону України «Про виконавче провадження», п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», ст.ст. 447-451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бойка Сергія Володимировича задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бойка Сергія Володимировича щодо закінчення виконавчого провадження №45731805 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавч провадження».

Скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бойка Сергія Володимировича про закінчення виконавчого провадження №45731805 від 19 березня 2025 року.

Зобов`язати головного державного виконавця Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бойка Сергія Володимировича поновити порушене право боржника ОСОБА_2 .

В решті вимоги скарги - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складений 13.05.2025 року.

Суддя: