КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/4689/2025 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Євграфової Є.П., Писаної Т.О.,

при секретарі Ганжалі С.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Харківській області, Служби безпеки України про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Служби безпеки України про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15.02.2024 до участі у справі у якості співвідповідачів залучено Головне управління Національної поліції у Харківській області та Державну казначейську службу України.

З урахуванням уточненої позовної заяви від 20.02.2024 позивач остаточно просив суд стягнути з Державного бюджету України на його користь на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування суму у розмірі 40 000,00 грн; судові витрати в рівних частинах покласти на Державну казначейську службу України, Головне управління Національної поліції у Харківській області і Службу безпеки України.

В обґрунтування позову зазначив, що позивачу було завдано моральну шкоду, яка полягала в спричиненні душевних та психічних страждань через неможливість направити збір для допомоги ЗСУ крипто валюту, яка знаходилась в крипто гаманці на ноутбуці, який було вилучено та не повернуто, моральних втрат, яких позивач зазнав унаслідок незаконних дій слідства, а саме: незаконному проникненню у житло позивача працівниками СБУ та незаконній конфіскації ГУ НП у Харківській області належного позивачу майна.

Зазначені дії призвели до погіршення стану здоров`я позивача через стресові ситуації у вигляді депресивного стану, погіршення відносин з оточуючими людьми, порушення нормальних життєвих зв`язків з колегами.

Позивач зазначав, що згідно ухвали суду від 24.01.2022 у справі №953/23287/21, якою надано дозвіл на обшук житла позивача, Служби безпеки України не було надано право на проведення обшуку, оскільки Служба безпеки України не зверталась до слідчого судді з відповідним клопотанням про проникнення в квартиру.

Керівництво Служби безпеки України та Головного управління Національної поліції у Харківській області покривало своїх співробітників, які не виконували рішення суду щодо повернення позивачу вилученого під час обшуку майна та не надають відповіді на подані скарги.

Серед фактів, які доводять протиправність дій відповідачів Служби безпеки України та Головного управління Національної поліції у Харківській області позивач зазначав наступне.

02.02.2022 співробітники СБУ проникли до житла позивача. Відео доказ цього факту було розміщено в мережі Інтернет в youtube.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19.09.2022 у справі №761/19085/22 на Службу безпеки України покладено обов`язок, який не виконано.

Служба безпеки України листом від 09.11.2023 №К-7-П/в/39/5980-в відмовила у виконанні обов`язку, покладеного зазначеною ухвалою.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 07.02.2023 у справі №953/23287/21 у задоволенні клопотання про арешт майна вилученого під час проведення обшуку, у кримінальному провадженні №0001801 від 30.11.2021 було відмовлено.

Майно позивача не повернуто.

Позивач зазначає, що в одному із вилучених у нього ноутбуків був крипто гаманець, на рахунку якого було більше 50 000 дол. США.

Позивач мав намір перевести частину коштів у вигляді крипто валюти на спеціалізовані рахунки для допомоги ЗСУ, однак не може вчинити зазначені дії через те, що відповідач не виконує норми чинного законодавства та рішення суду, що набрало законної сили.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 15.03.2023 у справі №953/728/23 зобов`язано повернути позивачу тимчасово вилучене 02.02.2022 під час обшуку майно.

Обґрунтовуючи суму моральної шкоди позивач наводив наступний розрахунок: 1) 24 місяці * 7100 (мінімальний розмір заробітної плати), що становить 170400 грн.; 2) витрати по реабілітації наслідків ураження нервової системи та проходження курсу психотерапії у розмірі 78 900 грн.

12.02.2024 від позивача надійшло клопотання про залучення співвідповідачів, а саме: Головне управління Національної поліції у Харківській області та Державну казначейську службу України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивачем не доведено наявність жодного з елементів складу цивільно-правової відповідальності щодо заподіяння моральної шкоди, як і самого факту моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідачів, що відповідно до ст. 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 24 листопада 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2024 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що під час розгляду справи в суді першої інстанції Служба безпеки України та Головне управління Національної поліції у Харківській області не довели, що майно позивача, яке вони мали повернути на підставі рішень у справах № 761/19085/22 та 953/728/23, ще існує.

Вказує, що в судовому засіданні 25.10.2024 суд першої інстанції не досліджував ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 19 вересня 2022 року по справі 761/19085/22 та від 15 березня 2023 року по справі 953/728/23.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції Головне управління Національної поліції у Харківській області не змогло пояснити, чому ним не було виконано ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 15 березня 2023 року по справі 953/728/23, а Служба безпеки України не змогла пояснити, чому не було виконано ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 19 вересня 2022 року по справі 761/19085/22.

Вважає, що внаслідок тривалого невиконання відповідачами обов`язків, які були покладені на них рішеннями суду у справах 953/728/23 та 761/19085/22 позивачу було заподіяно шкоду, яка полягає в неможливості використати крипто валюту, яка була в крипто гаманці в одному із ноутбуків.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

03 січня 2025 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання про доповнення апеляційної скарги.

28 січня 2025 року від Гвоздецької О.М. представника Головного управління Національної поліції у Харківській області надійшов відзив на апеляційну скаргу.

30 січна 2025 року від Гвоздецької О.М. представника Головного управління Національної поліції у Харківській області надійшла заява про розгляд справи без участі.

17 лютого 2025 року від Сучкової А.М. представника Служби безпеки України найшов відзив на апеляційну скаргу.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав, просив її задовольнити. Рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Представник СБУ Проскурякова Н.А. заперечувала проти апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція суду апеляційної інстанції

Вислухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу які з`явились у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та наявні у справі докази колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що 02.02.2022 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 24.01.2022, в межах кримінального провадження №0001801 від 30.11.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 259 КК України, було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_1 в ході якого було вилучено майно, зокрема ноутбук.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 04.02.2022 у справі №953/23287/21 було накладено арешт на вилучене за місцем проживання ОСОБА_1 майно, зокрема на комп`ютерну техніку, флеш-накопичувачі, зарядні пристрої,сім-карти, мобільні телефони.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 07.02.2023 у справі № 953/23287/21, ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 04.02.2022 у справі №953/23287/21, про накладення арешту на майно ОСОБА_1 було скасовано.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 15.03.2023 у справі №953/728/23, провадження № 1-кс/953/780/23, зобов`язано слідчого СУ ГУ НП в Харківській області Фіщенкова Р.В. повернути ОСОБА_1 тимчасово вилучене 02.02.2022 у ході проведення обшуку майно.

Станом на даний час вилучене під час обшуку майно позивачу повернуто не було.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції частково відповідає зазначеним вимогам закону враховуючи наступне.

Згідно ч. 7 ст. 1176 ЦК України порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Законом, який визначає порядок відшкодування шкоди є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Нормами ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» зазначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:

1) постановлення виправдувального вироку суду;

2) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

3) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;

4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Матеріалами справи встановлено, щообшук за місцем проживання позивача було здійснено на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 24.01.2022, в межах кримінального провадження №0001801 від 30.11.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 259 КК України.

Тобто проникнення до житла позивача відбулося за вмотивованим судовим рішенням.

Доводи апелянта позивача про те, що працівники СБУ незаконно проникли до його житла не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства.

Колегія суддів вважає, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у апелянта не виникло права на відшкодування моральної шкоди оскільки незаконність дій відповідачів ним не доведена.

Жодного процесуального документу щодо встановлення неправомірних дій працівників правоохоронних органів суду надано не було.

Щодо не повернення майна апелянту колегія суддів звертає увагу на те, що позивачу було запропоновано з'явитись для отримання ноутбуків до СБУ, чого він не зробив.

В судовому засіданні апелянт сам підтвердив, що не з'являвся до відповідачів з приводу отримання свого майна, оскільки не може перевірити стан цього майна.

Такі дії суд не може кваліфікувати як умисне не повернення позивачу майна.

Вважає, що такими діями апелянта спростовуються його доводи апеляційної скарги щодо не виконання відповідачами ухвал Шевченківського районного суду міста Києва від 19 вересня 2022 року по справі 761/19085/22 та від 15 березня 2023 року по справі 953/728/23.

Оскільки незаконність дій відповідачів не встановлена відповідними процесуальними документами зазначеними в ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Частиною 1 ст. 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. При цьому обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів держаної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність вини не є обов`язковою. Проте цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факт неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб.

Факт неправомірності (незаконності) прийняття неправомірного рішення чи вчинення дій або бездіяльності органу державної влади, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку, тобто повинен підтверджуватись відповідним рішенням, ухвалою, постановою, вироком суду, яке має значення для справи про відшкодування шкоди.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення посадових осіб органу державної влади вищого рівня.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З урахуванням викладеного колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, зміни рішення суду першої інстанції з викладенням мотивувальної частині рішення в редакції цієї постанови

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2024 року змінити виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 30 квітня 2025 року

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Є.П. Євграфова

Т.О. Писана