Провадження №: 2/755/4834/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва, в складі головуючого судді Яровенко Н.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва», третя особа: Дніпровська районна в м.Києві державна адміністрація про виключення житла із числа службового та внесення змін до договору найму жилого приміщення ,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва», третя особа: Дніпровська районна в м.Києві державна адміністрація про виключення житла із числа службового та внесення змін до договору найму жилого приміщення посилаючись на те, що 26.11.1983 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб. У шлюбі народились діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . ОСОБА_5 працювала в КП по УЖГ Дніпровського району міста Києва на посаді двірника з 11.12.1989 року по 27.10.2000 року, звільнилась за власним бажанням. 03.10.1990 року ОСОБА_5 на підставі рішення виконкому Дніпровського району від 24.09.1990 року №649 отримала ордер №7148 на право заняття службового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , на сім`ю із чотирьох осіб. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 . 06.12. 2023 року через свого представника звернувся до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» із заявою про оформлення передачи в приватну власність квартири за адресою: АДРЕСА_1 , з метою безоплатної приватизації вказаного житла на підставі норм Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». 21.12.2023 року він отримав рішення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (орган приватизації житла), в якому йому було відмовлено у зв`язку із відсутністю наступних документів: а) оформленої належним чином копії витягу з розпорядження про виключення квартири з числа службових; б)оформленої належним чином копії витягу з розпорядження «Про зміну договору найму житлового приміщення». Також було вказано, що тільки після надання вищезазначених документів орган приватизації житла Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації повторно розгляне питання щодо приватизації житлового приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 17.01.2024 року він звернувся до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» про зміну договору найму на вказану квартиру зв`язку із смертю ОСОБА_5 24.01.2024 року за результатами розгляду його заяви щодо зміни договору найму та переведення особового рахунку за адресою: АДРЕСА_1 , він отримав відмову, де було зазначено, що станом на дату звернення вказана квартира не виключена з числа службових та закріплена за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва», а до користування службовими жилими приміщеннями не застосовуються правила про зміну договору найму жилого приміщення передбачені статтями 103-106 ЖК України. 10.04.2024 року він знову звернувся до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» із заявою щодо виключення квартири за адресою: АДРЕСА_1 , з числа службових, але знову отримав чергову відмову, посилаючись на те, що на сьогоднішній день не відпала потреба у використанні вказаної квартири як службової житлової площі, тож у підприємства не має підстав для клопотання про її виключення з числа службових. На даний час правом на приватизацію житла він не скористався. За законом громадяни можуть приватизувати лише після того, коли статус службових квартир (кімнат, будинків) буде з них знятий на підставі клопотання про її виключення з числа службових. В даному випадку, він звернувся до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» із заявою від 17 січня 2024 року №103/45/Т-40 про зміну договору найму на вказану квартиру зв`язку із смертю ОСОБА_5 , а також із заявою про виключення квартири за адресою: АДРЕСА_1 , з числа службових, та отримав відмови, хоча до цих відповідей жодного разу Відповідачем не було долучено належним чином завіреного рішення уповноваженого органу. Більше того, Відповідачем у своїй відмові, без будь-якої аргументації та додаткових пояснень, було тільки вказано, що «на сьогоднішній день не відпала потреба у використанні вказаної квартири як службової житлової площі». Але ж відповідно до норм законів та підзаконних актів України, у тому числі тих, які стосуються та регламентують порядок дій з питань приватизації житлових приміщень та порядку виключення квартир з числа службових, уповноважені посадові особи зобов`язані діяти в рамках чинного законодавства України, при цьому надавати заявнику аргументовану відповідь на звернення та належним чином підтверджуючі документи, чого Відповідачем не було зроблено, будь-якого рішення уповноваженого органу на підтвердження внесення квартири до числа службових приміщень не надано. Наведені факти відсутності аргументованих відповідей від відповідача та документально підтвердженого факту внесення вказаної квартири до числа службових житлових приміщень може свідчити про неприналежність квартири за адресою: АДРЕСА_1 до числа службових житлових приміщень. Облік службових жилих приміщень у всіх будинках, незалежно від їх належності, здійснюється у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, яка прийняла рішення про включення жилого приміщення до числа службових.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м.Києва від 24.07.2024 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

20.08.2024 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який долучений судом до матеріалів справи. З відзиву вбачається, що виходячи з системного аналізу чинного законодавства, вирішення питання про виключення квартири з числа службових належить не особам, які отримали службове приміщення і проживають у ньому, а підприємству, за яким вона закріплена, виходячи з потреби інших працівників, які також потребують отримання службового житла. Таким чином, вирішення питання про виключення жилого приміщення із числа службових є правом, а не обов`язком відповідного підприємства, установи чи організації, за яким житло закріплене як службове. На сьогоднішній день у відповідача не відпала потребу у використанні квартири АДРЕСА_1 , як службової житлової площі, про що зазначало Підприємство у листі на адресу Позивача, який додано до позовної заяви. Чинним законодавством не передбачено порядку вирішення спору шляхом примусової зміни статусу житла. Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» категорично вважає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту права під час звернення до суду з даною позови, заявою. Не дивлячись на те, що квартира АДРЕСА_1 була надана для проживання покійній дружині позивача, останній у трудових відносинах з відповідачем не перебуває, між тим, позивач продовжує проживати у спірній квартирі. Відповідачем не чиняться перешкоди щодо користування житлом. Позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б підтвердили, що діями відповідача були порушені права позивача, а також вимоги чинного законодавства.

23.09.2024 року до суду надійшли письмові пояснення на позовну заяву від третьої особи, які долучені до матеріалів справи. З пояснень вбачається, що спірна квартира АДРЕСА_1 складається з 2-х кімнат житловою площею 29,9 кв.м., має статус службової житлової площі Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» згідно з розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 26.01.2016 № 35 «Про перезатвердження службової житлової площі Дніпровського району». Квартира була надана ОСОБА_5 , як двірнику, на сім`ю із 4-х осіб: на неї, чоловіка ОСОБА_1 , сина ОСОБА_3 і сина ОСОБА_4 згідно ордеру на право зайняття службового житлового приміщення від 03 вересня 1990 року № 7148, виданого виконавчим комітетом Дніпровської районної Ради народних депутатів. Відповідно до довідки від 14.10.2005 № 333, виданої Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва, ОСОБА_5 працювала в КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва на посаді двірника з 11.12.1989р. по 20.08.1998р.. Звільнена за ст.40 п.4 КЗпП України згідно наказу від 18.08.1998 р. Повторно була прийнята на роботу з 26.07.1999 р. по 27.10.2000 р. Згідно з наказом від 20.10.2000 р. - звільнена за власним бажанням. Після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , синів: ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивач звернувся до органу приватизації Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації з заявою про передачу в приватну власність квартири АДРЕСА_1 . Згідно Рішення органу приватизації Дніпровської райдержадміністрації м. Києва від 21 грудня 2023 року № 43-392/23 ОСОБА_1 було відмовлено в приватизації квартири на тій підставі, що квартира не виключена із складу службових та не змінено договір найму. Звертаючись до балансоутримувача квартири, комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» щодо зміни договору найму, ОСОБА_1 була надана відповідь про відсутність правових підстав для зміни договору найму квартири, оскільки до службового житла не застосовуються правила про зміну договору-найму житлового приміщення, передбачені статтями 103-106 ЖК України. Також з приводу питання виключення із складу службових спірної квартири, позивачу була направлена відповідь комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» від 03.05.2024 № 103/45-1919-6 згідно якої у підприємства не відпала потреба у використанні квартири в якості службового житла. Позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» подати клопотання про виключення квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та внести зміни до договору найму, не підлягають задоволенню.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.03.2025 року справу передано в провадження судді Яровенко Н.О.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м.Києва Яровенко Н.О. від 01.04.2025 року справу прийнято до свого провадження.

Відповідно до ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 була надана ОСОБА_5 , як двірнику, на сім`ю із 4-х осіб: на неї, чоловіка ОСОБА_1 , сина ОСОБА_3 і сина ОСОБА_4 згідно ордеру на право зайняття службового житлового приміщення від 03 вересня 1990 року № 7148, виданого виконавчим комітетом Дніпровської районної Ради народних депутатів.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 26 лютого 2007 року серія НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації смерті у місті Києві, про що в Книзі реєстрації смертей 28 вересня 2005 року зроблено відповідний актовий запис за №17680.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 14 серпня 2014 року серія НОМЕР_2 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, про що 14 серпня 2014 року складено відповідний актовий запис за №1320.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 14 лютого 2020 року серія НОМЕР_3 , виданого Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що 14 лютого 2020 року складено відповідний актовий запис за №394.

06.12.2023 року позивач через свого представника, звернувся до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» із заявою про оформлення передачи в приватну власність квартири за адресою: АДРЕСА_1 , з метою безоплатної приватизації вказаного житла на підставі норм Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Рішенням Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації № 43/392/23 від 21.12.2023 року відмовлено ОСОБА_1 в приватизації квартири АДРЕСА_1 , оскільки за результатами опрацювання наданого пакету документів встановлено, що в ньому відсутні: оформлена належним чином копії витягу з розпорядження про виключення квартири з числа службових та оформлена належним чином копія витягу з розпорядження «Про зміну договору найму житлового приміщення». Також було вказано, що після надання вищезазначених документів орган приватизації житла Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації повторно розгляне питання щодо приватизації житлового приміщення.

17.01.2024 року ОСОБА_1 звернувся до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» із про зміну договору найму на вказану квартиру зв`язку із смертю ОСОБА_5 .

Листом від 24.01.2024 року КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» відмовила посилаючись на те, що станом на дату звернення двокімнатна квартира АДРЕСА_1 не виключена з числа службових, а тому у підприємства відсутні підстави для зімни договору найму службового жилого приміщення.

Листом від 03.05.2024 року КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» розглянувши звернення ОСОБА_1 від 10.04.2024 року щодо виключення квартири АДРЕСА_1 з числа службових, повідомила, що сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях членів сім`ї померлого працівника не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових. Враховуючи те, що на сьогодні день не відпала потреба у використанні квартири АДРЕСА_1 як службової житлової площі, підприємство не має підстав для клопотання про її виключення з числа службових.

Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Відповідно до частини першої статті 31 ЖК Української РСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, ЖК та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР, Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Відповідно до пункту 2 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації. Лише після вирішення питання про зняття з даного житла статусу службового воно може бути приватизоване на умовах і в порядку, передбаченому Законом.

Згідно зі статтею 6 ЖК Української РСР жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Надання приміщень у жилих будинках для потреб промислового характеру забороняється.

За змістом статті 118 ЖК Української РСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради.

Статтею 122 ЖК Української РСР передбачено, що на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

Згідно зі статтею 124 ЖК Української РСР робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до п. 6 Положення, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових. Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. У будинках, належних колгоспам, жиле приміщення виключається з числа службових за рішенням загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених, затверджуваним виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Про виключення жилого приміщення з числа службових у журналі обліку службових жилих приміщень робиться відповідна відмітка.

З аналізу відповідної норми випливає, що жиле приміщення підлягає виключенню з числа службових за наявності однієї з двох умов: 1) якщо відпала потреба в такому його використанні; 2) у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Із числа жилих спірна квартира не виключена, що не оспорюється жодною із сторін.

При вирішенні питання про наявність умов за яких відпадає потреба у використанні житла як службового слід зазначити, що законодавчо перелік підстав за яких така потреба може відпасти не визначений, відтак слід керуватись роз`ясненнями Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 02.04.2013, і до таких умов можна віднести: 1) скорочення посад, яким відповідно до переліку може бути надано службове житло; 2) особи, які працюють на посадах, яким відповідно до переліку може бути надано службове житло, забезпечені власним житлом, що дозволяє їм належним чином виконувати свої трудові обов`язки.

Законодавством передбачено, що підставою для виключення житла зі складу службових є відповідне клопотання підприємства, установи, організації, яка надавала службове житло, оскільки згідно законодавства прийняття відповідного рішення віднесено до компетенції виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Подання балансоутримувачем жилого фонду до визначеного органу відповідного клопотання є лише однією з умов, і одночасно, стадією у процедурі прийняття рішення про виключення житла зі складу службових.

Жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових.

Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті ради народних депутатів.

Подання такого клопотання є правом підприємства, установи, організації, а не його обов`язком.

Проживання позивача в спірній службовій квартирі після припинення трудових відносин з підприємством та смерті його дружини, якій було надано службову квартиру, не є підставою для виключення її з числа службових, оскільки як випливає з листа КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» потреба у використанні службової квартири як службової не відпала.

При цьому, вирішення питання про виключення жилого приміщення із числа службових слід вважати правом, а не обов`язком КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва». Недобросовісності при реалізації цього права судом не встановлено.

З огляду на зазначене, посилання позивача на те, що він не приймав участі у приватизації, саме по собі не може бути підставою для задоволення позову, суд вважає, що його право на житло жодним чином не порушено.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), розглядаючи справи за заявами про захист права на мирне володіння майном, напрацював загальновизнані стандарти захисту цього права, які зводяться до такого загального правила: вирішуючи питання про те, чи відбувається порушення статті 1 Першого протоколу, треба визначити: чи є в позивача право власності на майно, що охоплюється змістом статті 1; чи мало місце втручання в мирне володіння майном та яким є характер такого втручання; чи відбулося позбавлення майна.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. За змістом рішення ЄСПЛ у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло.

Поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або законно створені. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення у справі «Прокопович проти Росії», заява № 58255/00, пункт 36). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява № 19009/04, пункт 50).

Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла.

Як вбачається, не порушено права позивача на житло, оскільки ніхто не позбавляє його можливості проживати у спірному житловому приміщенні та користуватися ним, не ставиться питання про виселення ОСОБА_1 зі спірної квартири.

Що стосується вимоги позивача про зобов`язання відповідача внести зміни до договору найму жилого приміщення слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЖК УРСР договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім`ї і наймодавця, за винятком випадків, передбачених Основами житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік, іншими законодавчими актами Союзу РСР і цим Кодексом.

Статтею 106 ЖК УРСР визначено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.

Відповідно до. пункту 33 Розділу ІІ Положення «Про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в УРСР», затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 року № 37 визначено, що наймач службового жилого приміщення і члени його сім`ї користуються також іншими правами і несуть інші обов`язки, передбачені правилами про договір найму жилого приміщення, за винятками, викладеними нижче. До користування службовими жилими приміщеннями не застосовуються правила: про бронювання жилого приміщення (статті 73-76 Житлового кодексу УРСР; про обмін жилого приміщення (статті 79-83, 85 Житлового кодексу УРСР), в тому числі з наймачем іншого службового жилого приміщення; про зміну договору найму жилого приміщення (статті 103-106 Житлового кодексу УРСР). Наймач службового жилого приміщення, який має зайву жилу площу понад установлені норми, не користується правом, передбаченим статтею 90 Житлового кодексу УРСР, але може вимагати надання меншого службового жилого приміщення. При проведенні капітального ремонту наймачеві не надається в постійне користування інше

благоустроєне жиле приміщення (частина шоста статті 101 Житлового кодексу УРСР), але може бути надане інше службове жиле приміщення.

Отже, з викладеного чітко вбачається, що зміна договору найму житлового приміщення, яке службовим, законодавчо не передбачено, а тому підстав для зобов`язання КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» не має.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва», третя особа: Дніпровська районна в м.Києві державна адміністрація про виключення житла із числа службового та внесення змін до договору найму жилого приміщення.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України і в зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають стягненню з відповідачів.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 77-80, 88, 133, 141, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

В позові ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва», третя особа: Дніпровська районна в м.Києві державна адміністрація про виключення житла із числа службового та внесення змін до договору найму жилого приміщення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 19.05.2025 року.

Дані сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», , адреса місцезнаходження: місто Київ, вулиця Челябінська, 9-г;

Третя особа: Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація, , адреса місцезнаходження: місто Київ,бульвар Івана Котляревського,1/1.

Суддя Н.О.Яровенко