Справа №339/115/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2025 року м. Болехів . Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Головенко О. С.

секретаря судового засідання Латик В.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом про встановлення йому додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що він є зятем ОСОБА_3 , якій на праві власності належала земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0.1000 га та об`єкт незавершеного будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 /

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла і після її смерті відкрилася спадщина на вищевказане нерухоме належне їй майно.

У встановлений законом шестимісячний термін не звернувся до нотаріуса про прийняття спадщини так як не знав, що має право на спадщину, оскільки після смерті спадкодавця залишився спадкоємець першої черги, а також ніхто не повідомив про існування заповіту.

Отже, не знаючи про існування заповіту, не вчиняв жодних активних дій щодо прийняття спадщини після смерті тещі ОСОБА_3 , не звертався до нотаріуса про прийняття спадщини, оскільки не знав, що має право на спадщину.

Окрім того, після смерті ОСОБА_3 спадкоємець першої черги, а його дружина ОСОБА_2 , яка не зверталася до нотаріуса про прийняття спадщини та не прийняла спадщину.

Коли нещодавно знайшов документи, які залишилися після смерті ОСОБА_3 , то виявив заповіт, складений на його ім`я, про існування якого до цього часу не знав і ніхто не повідомив про цей документ.

Відповідно до вказаного заповіту від 30 квітня 2009 року, ОСОБА_3 заповіла йому та відповідачу в рівних частках земельну ділянку площею 0.2728 га для ведення особистого селянського господарства, земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0.1000 га та житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_3 нотаріус, яка посвідчувала заповіт не сповістила про наявність заповіту, складеного спадкодавцем на нього, а тому він не знав про нього і у встановлений законом шестимісячний строк не звернувся до нотаріуса про прийняття спадщини. Отже, виявивши нещодавно заповіт складений ОСОБА_3 звернувся до нотаріуса про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але отримав відмову, оскільки пропустив строк для прийняття спадщини (6 місяців).

Так, як він був необізнаний про наявність заповіту, складеного на його користь, не є спадкоємцем першої черги, на час смерті спадкодавця був спадкоємець першої черги, спадкова справа після смерті спадкодавця ОСОБА_3 не заводилася та відповідно не були здійснені повідомлення і виклик спадкоємця за заповітом, то вважає, що ним з поважних причин пропущено строк на прийняття спадщини, що є підставою для визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Сторони в судове засідання не з"явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, подавши заяви про розгля справи у їх відсутності, що не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, в яких, відповідно, зазначили про те, що позивач пітримує позовні вимоги та просить задоволити, а відповідач визнає позовні вимоги та не заперечує проти задоволення позову (а.с.29-30).

Частиною 4 ст.206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов належить задовольнити, так як він обґрунтований, доведений позивачем, відповідає матеріальному закону, визнаний відповідачем і це визнання не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

Частиною першою ст. 15, частиною 1 ст. 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Як встановлено судом, предметом розгляду справи є встановлення поважності пропуску строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , зокрема право на: земельну ділянку площею 0.2728 га для ведення особистого селянського господарства; земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0.1000 га та житловий будинок х господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 , які належали ОСОБА_3 згідно договору дарування (а.с.11-13).

Спадкодавець ОСОБА_3 зареєстрована та прожила одна по АДРЕСА_1 (а.с.9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла і після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно (а.с.7).

За життя вона розпорядилася своїм майном, склавши заповіт 30 квітня 2009 року в користь позивача (зятя) та відповідача (дочки) (а.с.5-6, 10).

ОСОБА_2 , дочка спадкодавця та дружина позивача у встановлений законом строк не зверталася з заявою про прийняття спадщини ( а.с.14).

У шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , позивач, проживаючи окремо від неї, теж не звертався із заявою про її прийняття, як то передбачено ст.1270 ЦК України, оскільки не був спадкоємцем за законом.

Заповіт - особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті та є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача (стаття 1233 ЦК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з положеннями статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які пов`язані, зокрема, з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте таку необізнаність суд не повинен ототожнювати з його (спадкоємця) незнанням про його право на спадкування загалом, оскільки в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування.

Як вбачається з змісту правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, під час вирішення питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також неодмінність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

Тобто, складаючи заповіт, спадкодавець виражає свою волю на набуття спадкоємцем права на визначене в ньому майно.

У постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24) Велика Палата Верховного Суду дійшла переконання про наявність підстав для відступу від загального правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, про те, що «необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини», шляхом конкретизації, зазначивши таке:

Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає

з принципу свободи заповіту, проте така необізнаність повинна ототожнюватися з незнанням спадкоємцем про його право на спадкування загалом; в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування.

Обставини усвідомлення особою того, що вона має право на спадкування за законом, наприклад, на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, та невчинення нею жодних активних дій з прийняття спадщини та щодо встановлення спадкової маси не можуть обґрунтовувати поважність причин пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, про існування якого особа не знала.

Після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття / відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем та відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність у нього права на спадкування.

Резюмуючи, Велика Палата Верховного Суду, з урахуванням конкретних обставин справи, що переглядається, висновує, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Проте це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини. Спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк з часу відкриття спадщини.

Тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини тільки для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі їх обізнаності про відсутність спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом.

Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норм права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з тим, як свідчать обставини справи, позивач не є спадкомцем за законом ні першої, ні другої черги і заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини.

Встановлено, що після смерті спадкодавця свідоцтво про право на спадщину не видавалося і спадкова справа не була заведена.

Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або в сільських населених пунктах посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.

Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Згідно з пунктом 1.2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок № 296/5), при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття (пункт 3.2 глави 10 розділу II Порядку № 296/5).

Пунктом 3.16 глави 10 розділу II Порядку № 296/5 передбачено, що суд може визначити спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Отже, на нотаріуса покладено обов`язок щодо повідомлення спадкодавця про необхідність подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом чи про відмову від її прийняття, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, позивач не був повідомлений нотаріусом про наявність на нього заповіту.

Дізнавшись про заповіт, позивач вчинив дії, що свідчать про прийняття спадщини, зокрема, подав заяву про відкриття спадщини за заповітом.

Однак, нотаріус 25 березня 2025 року відмовив у відкриття спадщини через пропуск строку для подання такої заяви ( а.с.8), що і стало підставою для звернення до суду.

Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру інформація відсутня після смерті ОСОБА_3 ( а.с.14).

Таким чином, доводи позивача щодо поважності пропуску звернення про прийняття спадщини є обгрунтованим та доведеними в суді та визнаються відповідачем, який є спадкоємцем за законом.

Ураховуючи викладене, вирішуючи питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, суд врахував свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та установив, що позивач не знав про наявність заповіту, спадкова справа після смерті спадкодавця не відкривалися, не були здійснені повідомлення та виклики спадкоємця за заповітом, позивач не є спадкомцем за законом ні першої, ні другої черги і заповіт є єдиною підставою спадкування.

І подальша активна поведінка позивача дійсно свідчить про те, що він зацікавлений у прийнятті спадщини.

Отже, існують підстави для висновку, що неподання позивачем нотаріусу заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті спадкодавця відбулось з об`єктивних, незалежних від позивача причин незнання про заповіт на його користь, а отже незнання і про наявність у нього права на спадкування, що стало перешкодою в реалізації позивачем цього права у строки, передбачені законом.

Вказане визнається судом поважною причиною пропуску позивачем строку для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, ст. 1268, 1270, 1272 ЦК України та керуючись ст. 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов задоволити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк терміном два місяці для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , з часу набуття рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Найменування та ім`я сторін, їх місцезнаходження та проживання :

ОСОБА_1 реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 місце реєстраціїАДРЕСА_2 .

Суддя О.С.Головенко