Справа № 490/8084/24
Центральний районний суд м. Миколаєва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Рябой Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Миколаївської міської ради про визнання переходу права власності на земельну ділянку під житловим будинком та її витребування,

ВСТАНОВИВ:

09.09.2024 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Миколаївської міської ради, в якій позивачі просили визнати перехід права на земельну ділянку у зв`язку з набуттям права власності, господарського відання, оперативного управління на об`єкт нерухомого майна за ОСОБА_1 в розмірі 2/3 частки та ОСОБА_2 в розмірі 1/3 частка на земельну ділянку загальною площею 0,1293га за адресою АДРЕСА_1 та витребувати земельну ділянку за державним актом на право приватної власності на землю від 10.12.1996 року площею 0,1293га за адресою АДРЕСА_1 зареєстровану за ОСОБА_4 у порядку спадкування з ОСОБА_3 .

В обгрунтування вимог в позові зазначили, що ОСОБА_4 з ОСОБА_5 уклали 10.04.1997 року договір дарування житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами за адресою АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, внаслідок чого відкрилась спадщина і до спадкового майна увійшов зокрема житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами за адресою АДРЕСА_1 і відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.03.2021 року: ОСОБА_1 отримала 2/3 частини, а ОСОБА_2 отримав 1/3 частину вказаного майна. Поряд з тим, укладаючи 10.04.1997 року договір дарування, не звернули уваги на наявність державного акту на право приватної власності на землю, виданого 10.12.1996 року на земельну ділянку площею 0,1293га за адресою АДРЕСА_1 з цільовим призначенням: для індивідуального будівництва та присадибної ділянки. Тобто, це та земельна ділянка, на якій знаходиться житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, яким володіють позивачі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.09.2024 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 11.09.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, почато підготовче провадження та призначено проведення підготовчого засідання.

28.01.2025 року представник позивачів адвокат Головченко О.А. подав до суду заяву, про зменшення/збільшення розміру позовних вимог, в якій вказав уточнені позовні вимоги, а саме: визнати перехід права на земельну ділянку у зв`язку з набуттям права власності, на об`єкт нерухомого майна за ОСОБА_1 в розмірі 2/3 частки та ОСОБА_2 в розмірі 1/3 частка на земельну ділянку загальною площею 0,1293га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та зареєстровану за ОСОБА_4 згідно до запису у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №516 та її витребувати. А також подав клопотання про витребування доказів, в якому просив витребувати:у Першій Миколаївській нотаріальній конторі (54030, м. Миколаїв, вул. Пушкінська, 14/6) інформацію (витяг) про наявність (відсутність) посвідченого заповіту, спадкового договору, заведеної спадкової справи та виданого свідоцтва про право на спадщину відносно ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про смерть НОМЕР_1 видане 02.04.2003 року міським відділом РАГС Миколаївського ОУЮ України); у Державному архіві Миколаївської області (54001, м. Миколаїв, вул. Маріупольська, 1) копії рішення Тернівської селищної ради народних депутатів №90 від 29.11.1996 року відносно виділення ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ) земельної ділянки ( АДРЕСА_1 та копію рішення Тернівської селищної ради народних депутатів №143 від 28.06.1973 року відносно адреси АДРЕСА_1 .

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 06.02.2025 року клопотання представника позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Головченка О.А. про залучення до участі у справі в якості співвідповідача Миколаївську міську раду було задоволено. Залучено до участі у справі, в якості співвідповідача Миколаївську міську раду. Також було задоволено клопотання представника позивачів ОСОБА_6 про витребування доказів, та витребувано вищевказані докази. Прийнято заяву представника позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Головченка О.А., про зменшення позовних вимог. Продовжено строк підготовчого провадження у справі до 06.03.2025 року.

25.02.2025 року представниця Миколаївської міської ради Авраменко Т.М., подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, а рішення по справі прийняти за наявними матеріалами справи та у відповідності до вимог діючого законодавства.

26.02.2025 року Державний архів Миколаївської області на виконання ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 06.02.2025 року надали копії рішення Тернівської селищної ради народних депутатів №90 від 29.11.1996 року відносно виділення ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ) земельної ділянки ( АДРЕСА_1 та копію рішення Тернівської селищної ради народних депутатів №143 від 28.06.1973 року відносно адреси АДРЕСА_1 .

06.03.2025 року представник позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокат Головченко О.А. подав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує стосовно закриття підготовчого засідання та призначення розгляду справи по суті, також просив провести підготовче засідання без участі сторони позивачів.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 06.03.2025 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 09.04.2025 року.

11.03.2025 року Перша Миколаївська державна нотаріальна контора на виконання ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 06.02.2025 року надало інформаційну довідку зі Спадкового реєстру від 05.03.2025 року №80343492 про відсутність заведеної спадкової справи після смерті громадянки ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 за даними Спадкового реєстру.

09.04.2025 року та 13.05.2025 року представник позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокат Головченко О.А. подав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, розгляд справи просить провести без його з позивачами участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

В судове засідання 13.05.2025 року ОСОБА_3 повторно не з`явивися, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідачу за адресою зареєстрованого місця проживання направлялись копії позовної заяви з додатками та копії ухвали про відкриття провадження у справі, а також судові повістки про виклик до суду. Вказані поштові відправлення повернулися на адресу суду, що підтверджується зворотніми повідомленнями наявними в матеріалах справи, причинами повернення зазначено "адресат відсутній за вказаною адресою" та "за закінченням терміну зберігання", крім того на офіційному веб-сайті Судової влади України розміщувалися відповідні оголошення про слухання справи.

У відповідності до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

10.04.1997 року ОСОБА_4 уклала з ОСОБА_5 договір дарування житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , з якого вбачається, що ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_5 прийняла у дар житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, внаслідок чого відкрилась спадщина і до спадкового майна увійшов зокрема житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами за адресою АДРЕСА_1 , і відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.03.2021 року: ОСОБА_1 отримала 2/3 частини, а ОСОБА_2 отримав 1/3 частину вказаного майна, що підтверджується копіями свідоцтв про право на спадщину за заповітом, які наявні в матеріалах справи.

Державний акт на право приватної власності на землю ОСОБА_4 отримала на підставі рішення №90 Тернівської селищної ради від 29.11.1996р., з норми землеволодіння, встановленого рішенням №143 від 28.06.1973р. та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №516, яка зберігалась в Тернівській селищній раді.

Відповідно до постанов Верховної Ради України від 15.11.1996р. №518/96-ВР «Про затвердження меж міста Миколаєва Миколаївської області» та від 22.12.1998р. №339-XIV «Про зміну меж Жовтневого, Миколаївського та Новоодеського районів Миколаївської області» селище міського типу Тернівка увійшло до меж м. Миколаєва (Центральний район).

Поряд з тим, укладаючи 10.04.1997 року договір дарування, не звернули уваги на наявність державного акту на право приватної власності на землю, виданого 10.12.1996 року на земельну ділянку площею 0,1293 га за адресою АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням: для індивідуального будівництва та присадибної ділянки. Тобто, це та земельна ділянка, на якій знаходиться житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, яким володіють позивачі.

Згідно до ч. 2 ст. 30 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), в редакції, яка діяла на момент укладання договору дарування, при переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об`єктів.

Статттею 67 ЗК України, діючого на момент укладення договору дарування, громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність або надаються у користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач.

Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара.

Спірна земельна ділянка має площу 0,1293 га, - що не перевищує на той час встановлену площу для меж селища міського типу, якою тоді була смт. Тернівка та така норма не суперечила рішенню №143 від 28.06.1973 року Тернівської селищної ради. Варто відзначити, що цим рішенням передбачалось нормування площі земель по АДРЕСА_2 , та таке найменування вулиці змінено на Софіївську згідно до рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 11.03.1984 року №264.

Згідно до ст. 38 ЗК України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.

Цільове призначення спірної земельної ділянки є: для індивідуального будівництва та присадибної ділянки.

Житловий будинок з усіма господарськими спорудами та будівлями, який належить на праві спільної часткової власності позивачам та який знаходиться на спірній земельній ділянці, згідно до даних технічного паспорту в розділі Екскліпація до схеми розташування будівель та споруд, займає площу 1293 кв.м. Площа земельної ділянки 0,1293 га або 1293 кв.м.

Тобто нерухоме майно позивачів повністю знаходиться на спірній земельній ділянці.

За ст.128 Цивільного кодексу УРСР, яка діяла на час укладання договору дарування, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві.

Житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами за адресою АДРЕСА_1 був в повному обсязі переданий 10.04.1997 року, право власності на який в подальшому перейшло до позивачів 03.03.2021 року.

ОСОБА_4 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 при житті була на повному утриманні позивачів, які також здійснювали її поховання.

Спадкова справа внаслідок смерті ОСОБА_4 не відкривалась. Проте позивачам відомо, що єдиним найближчим родичем померлої є ОСОБА_3 .

Згідно листа Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 24.01.2025 року вбачається відсутність поданих заяв про визнання відумерлою спадщини відносно померлої ОСОБА_4 та відсутність відповідного рішення про визнання спадщини відумерлої щодо земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 377 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), в редакції, яка діяла на момент прийняття спадщини, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації).

Згідно до частини першої статті 120 ЗК України, в редакції, яка діяла на момент прийняття позивачами спадщини, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 грудня 2018 у справі №910/18560/16 (провадження №12-143гс18, пункти 8.3 - 8.5) наголосила на тому, що:

- правові норми, які визначали долю земельної ділянки, наданої у власність чи користування, у разі відчуження розташованих на ній будівель чи споруд неодноразово змінювалися. Так, при відчуженні об`єктів нерухомого майна під час дії статті 30 ЗК України в редакції 1992 року закон передбачав автоматичний перехід права власності на земельну ділянку до набувача з необхідністю подальшого оформлення набувачем цього права. За приписами статті 120 ЗК України в редакції від 25 жовтня 2001 року при відчуженні об`єкта нерухомого майна, розташованого на відповідній ділянці, до набувача могло переходити право на цю земельну ділянку. Водночас автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди передбачала стаття 377 ЦК України;

- стаття 120 ЗК України (в редакції Закону України № 997-V від 27 квітня 2007 року) знову закріпила автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди. Поточна редакція статті 120 ЗК України (зі змінами, внесеними Законом України №1702-VI від 5 листопада 2009 року) також передбачає автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі або споруди, і ці норми мають імперативний характер.

Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давного Риму (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.

Оскільки, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 померли, а при їх житті право власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 не було вказано як предмет договору дарування від 10.04.1997р. і наразі нотаріально посвідчити таку угоду не є можливим, виникає необхідність у визнані права власності на таку земельну ділянку за позивачами в розмірі їх успадкованих часток.

Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації (п.65 постанови від 22.06.2021 року у справі №200/606/18 провадження №14-125цс20 Великої Палати Верховного Суду).

Отже, одночасно з набуттям особою у володіння нерухомого майна шляхом державної реєстрації за нею права власності така особа за наявності правових підстав набуває право власності на таке майно (п.66 постанови від 22.06.2021 року у справі №200/606/18 провадження № 14-125цс20 Великої Палати Верховного Суду).

Згідно зі ст. 125 та ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також права постійного користування та оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 79-1?ЗК України формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру (з присвоєнням кадастрового номеру та внесення на відомостей про неї на публічну кадастрову карту). Формування земельної ділянки супроводжується розробкою відповідної документації із землеустрою.

За ч. 2 ст. 377 ЦК України та ч. 6 ст. 120 ЗК України встановлено вимоги щодо обов`язковості зазначення в договорі, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, кадастрового номера земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації.

Статтею 380 ЦК України визначено, що житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, установлених законом, іншими нормативно правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Житловий будинок, будівля або споруда не можуть бути відокремлені від земельної ділянки без їх пошкодження або істотного знецінення. Такі об`єкти є фактично складовою частиною земельної ділянки.

Враховуючи зазначене, позивачі у своїх відповідних частках володіють також і спірною земельною ділянкою, право власності на яку необхідно зареєструвати та одержати в подальшому кадастровий номер і розробити землевпорядну технічну документацію, а перед цим таку землю необхідно витребувати у особи (її спадкоємця) та зареєструвати право власності, що є належним способом захисту порушеного права позивачів.

Таким чином, оскільки позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , набули право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , тому за ними має бути визнано право на всю земельну ділянку під вказаним будинком, що становить 0,1293 га або 1293 кв.м.

Що стосується вимог про витребування земельної ділянки що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , суд зазначає таке.

Так, статтею 387 ЦК України встановлено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Судом при розгляді справи встановлено, що відповідачі не є власниками (користувачами) земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , тобто відповідачі не заволоділи незаконно, без відповідної правової підстави вказаною земельною ділянкою, що виключає застосування положень статті 387 ЦК України, також судом не встановлено наявності підстав передбачених статтею 388 ЦК України для витребування зазначеної земельної ділянки.

Таким чином, в частині вимог позовної заяви про витребування земельної ділянки що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , слід відмовити, з урахуванням необгрунтованісті та недоведеності вимог в цій частині.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП невідомий, проживає за адресою: АДРЕСА_4 ), Миколаївської міської ради (, адреса: 54027, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20) про визнання переходу права власності на земельну ділянку під житловим будинком та її витребування, задовольнити частково.

Визнати перехід права на земельну ділянку у зв`язку з набуттям права власності, на об`єкт нерухомого майна за ОСОБА_1 в розмірі 2/3 частки та ОСОБА_2 в розмірі 1/3 частки на земельну ділянку загальною площею 0,1293 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за ОСОБА_4 згідно до запису у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №516.

В іншій частині позову, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Саламатін