У х в а л а

12 травня 2025 року

м. Київ

Справа № 404/1229/21

Провадження № 61-3191ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - ознайомився із касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржниця)

на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 червня 2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 19 грудня 2023 року

у справі за позовом скаржниці до Кропивницької міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про скасування рішення міської ради та

в с т а н о в и в :

1. 18 січня 2024 року скаржниця вперше подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просила скасувати зазначені судові рішення й ухвалити нове - про задоволення позову.

2. 31 січня 2024 року Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Петрова Є. В. постановив ухвалу, згідно з якою залишив без руху касаційну скаргу скаржниці. Остання мала: зазначити про наявність або відсутність у неї електронного кабінету, надати копії касаційної скарги, яких не додала раніше, для інших учасників справи, обґрунтувати, в чому полягає неправильне застосування судами першої й апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зазначивши підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1-4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

3. У лютому 2024 року скаржниця надіслала уточнену касаційну скаргу.

4. 4 березня 2024 року вказаний суд постановив ухвалу про повернення касаційної скарги скаржниці. Мотивував тим, що вона не усунула недоліки касаційної скарги: не зазначила про наявність чи відсутність у неї електронного кабінету, не обґрунтувала, в чому полягає неправильне застосування судами першої й апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права та не зазначила передбачені пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України підстави касаційного оскарження.

5. У квітні 2024 року скаржниця повторно звернулася з касаційною скаргою на ті самі судові рішення.

6. 5 квітня 2024 року Верховний Суд у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю. постановив ухвалу, згідно з якою повернув касаційну скаргу скаржниці. Мотивував тим, що скаржниця не зазначила підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України, що згідно з пунктом 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України є підставою для повернення касаційної скарги.

7. 4 травня 2024 року скаржниця втретє подала касаційну скаргу на ті самі судові рішення.

8. 27 травня 2024 року Верховний Суд у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. постановив ухвалу, згідно з якою повернув касаційну скаргу скаржниці. Мотивував аналогічно до попередньої.

9. 12 червня 2024 року скаржниця вчетверте подала касаційну скаргу на ті самі судові рішення.

10. 26 червня 2024 року Верховний Суд у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду Сакари Н. Ю. постановив ухвалу, згідно з якою повернув касаційну скаргу скаржниці. Мотивував тим, що скаржниця, подаючи вчетверте скаргу, не зазначила підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України, що є проявом неповаги до суду та зловживанням процесуальними правами.

11. 25 липня 2024 року скаржниця вп`яте подала касаційну скаргу на ті самі судові рішення.

12. 6 серпня 2024 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Дундар І. О. постановив ухвалу, згідно з якою повернув касаційну скаргу скаржниці. Мотивував так: скаржниця повторно не навела підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України; посилання на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без обґрунтування випадків (випадку), передбачених пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

13. 12 вересня 2024 року скаржниця вшосте подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ті самі судові рішення.

14. 18 жовтня 2024 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Гудими Д. А. постановив ухвалу, згідно з якою повернув касаційну скаргу скаржниці. Мотивував тим, що скаржниця у касаційній скарзі не зазначила передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав для оскарження судового рішення в касаційному порядку та не навела відповідне обґрунтування.

15. У грудні 2024 року скаржниця всьоме подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ті самі судові рішення.

16. 17 грудня 2024 року Верховний Суд у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду Сакари Н. Ю. постановив ухвалу, згідно з якою повернув касаційну скаргу скаржниці. Мотивувала так: перевіривши зміст поданої всьоме у цій справі касаційної скарги, суд встановив, що немає посилань на конкретний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу касаційного оскарження та належних обґрунтувань таких посилань; зміст касаційної скарги зводиться до викладення обставин справи, незгоди скаржниці з оскарженими рішеннями судів попередніх інстанції та посилань на нормативно-правові акти, що засвідчує формальний підхід заявниці до належного оформлення касаційної скарги в частині обов`язкового зазначення підстав касаційного оскарження з урахуванням частини другої статті 389 ЦПК України; об`єктивних перешкод для виконання ухвал Верховного Суду від 4 березня, від 5 квітня, від 27 травня, 26 червня, від 6 серпня, від 18 жовтня 2024 року скаржниця не навела; такі її дії є зловживанням процесуальними правами, оскільки Верховний Суд вже шість разів повернув скаржниці її касаційну скаргу з одних і тих самих підстав.

17. 21 січня 2025 року скаржниця увосьме подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ті самі судові рішення.

18. 30 січня 2025 року Верховний Суд у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою повернув касаційну скаргу скаржниці. Мотивував тим, що вона, звертаючись увосьме із касаційною скаргою, не усунула обставин, які стали підставою для повернення її попередніх скарг, не виклала передбачені ЦПК України підстави для оскарження судових рішень у касаційному порядку.

19. 17 лютого 2025 року скаржниця вдев`яте подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ті самі судові рішення.

20. 24 лютого 2025 року Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою повернув касаційну скаргу скаржниці. Мотивував тим, що вона не усунула обставин, що стали підставою для повернення попередніх восьми касаційних скарг; крім того, подання дев`ять разів касаційної скарги без усунення цих обставин є проявом неповаги до суду та зловживанням процесуальними правами.

21. 10 березня 2025 року скаржниця вдесяте подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ті самі судові рішення. Визначених в ухвалах Верховного Суду від 4 березня, 5 квітня, 4 травня, 27 травня, 26 червня, 6 серпня, 18 жовтня, 17 грудня 2024 року та 30 січня, 24 лютого 2025 року причин, які стали підставами повернення поданих раніше касаційних скарг, не усунула.

22. Верховний Суд вважає, що дії з подання 10 березня 2025 року вказаної касаційної скарги є очевидним зловживанням скаржницею процесуальним правом на подання цієї скарги, проявом неповаги до чинних судових рішень і суду, нехтуванням завданням цивільного судочинства та вимогами процесуального закону. Верховний Суд неодноразово повідомляв скаржниці про необхідність зазначити підстави касаційного оскарження, визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. Незважаючи на це, достеменно знаючи про необхідність вказати й обґрунтувати конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження, скаржниця продовжила подавати касаційну скаргу без зазначення цих підстав. Навіть після неодноразового визнання дій скаржниці зловживанням процесуальними правами. З огляду на вказане чергову касаційну скаргу слід повернути скаржниці через зловживання процесуальними правами та застосувати до неї як захід процесуального примусу штраф у мінімальному розмірі, визначеному законом.

22.1. Учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти 1 і 7 частини другої статті 43 ЦПК України).

22.2. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами (пункт 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).

22.3. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

22.4. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

22.5. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина друга статті 2 ЦПК України).

22.6. За змістом частини другої статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами будь-які дії, що суперечать завданню цивільного судочинства.

22.7. Верховний Суд в ухвалах від 26 червня, 17 грудня 2024 року та 24 лютого 2025 року вже визнав зловживанням процесуальними правами дії скаржниці з неодноразового подання касаційної скарги без зазначення й обґрунтування усупереч ухвалам Верховного Суду підстав касаційного оскарження судових рішень. Однак 10 березня 2025 року скаржниця десятий раз подала касаційну скаргу, не усунувши обставини, які стали причиною для її повернення у попередні рази. Такі дії скаржниці не спрямовані на виконання завдання цивільного судочинства, є недобросовісною поведінкою, явним зловживанням відповідним процесуальним правом і проявом неповаги до Верховного Суду.

22.8. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (частина четверта статті 44 ЦПК України).

22.9. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частина третя статті 44 ЦПК України).

22.10. Оскільки скаржниця у черговий раз зловжила процесуальним правом на подання касаційної скарги на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 червня 2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 19 грудня 2023 року, касаційну скаргу слід повернути.

22.11. Суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству (пункту 2 частини першої статті 148 ЦПК України).

22.12. Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

22.13. Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня становить 3 028,00 грн.

22.14. Оскільки скаржниця допустила чергове зловживання процесуальним правом на подання касаційної скарги, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі частини другої статті 148 ЦПК України стягнути зі скаржниці у дохід Державного бюджету України штраф у розмірі 0,3 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908,40 грн.

22.15. Ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Стягувачем за таким виконавчим документом є Державна судова адміністрація України (частина п`ята статті 148 ЦПК України).

22.16. Верховний Суд попереджає скаржницю, що у разі подальшого зловживання процесуальними правами на неї може бути накладений штраф у розмірі до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина друга статті 148 ЦПК України).

Керуючись статтями 2, 43, 44, 148, 260, 261 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

у х в а л и в :

1. Повернути ОСОБА_1 її касаційну скаргу на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 червня 2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 19 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кропивницької міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про скасування рішення міської ради.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) у дохід Державного бюджету України (стягувач: Державна судова адміністрація України; вул. Липська, буд. 18/5, м. Київ, 01021; код у ЄДР: 26255795) штраф у розмірі 908,40 (дев`ятисот восьми) грн 00 коп.

3. Надіслати учасникам справи та Державній судовій адміністрації України копію цієї ухвали.

Ухвала є виконавчим документом та може бути пред`явлена до примусового виконання протягом трьох місяців з наступного дня після набрання нею законної сили.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко