Справа №:755/8483/25
Провадження №: 2-з/755/116/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про забезпечення позову

"16" травня 2025 р. м.Київ

Суддя Дніпровського районного суду м. Києва Коваленко І.В., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Каращука Юрія Ігоровича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

13 травня 2025 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Каращук Ю.І., до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Як убачається із заявлених позовних вимог, позивач просить суд ухвалити рішення, яким:

- в порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на частину трикімнатної квартири загальною площею 56,4 кв.м., яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ;

- в порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на частину трикімнатної квартири загальною площею 56,4 кв.м., яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

До матеріалів позовної заяви долучено заяву про забезпечення позову, відповідно до якої позивач просить суд з метою забезпечення накласти арешт на квартиру загальною площею 56,4 кв.м., яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 10.04.2001 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори Мостицькою С.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 5-1664.

Заяву про забезпечення позову заявник обґрунтовує тим, що 13.11.1997 року позивачка та ОСОБА_2 (далі також - відповідач) уклали шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського району міста Києва, актовий запис № 1585 та видано свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 . Згідно Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 10.04.2001 року державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори Мостицькою С.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 5-1664, відповідач набув у власність квартиру номер АДРЕСА_2 . 05.10.2006 року шлюб між сторонами розірвано, про що Відділ реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управляння юстиції у м. Києві зробив відповідний актовий запис за № 1071 та видав Свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 . Згідно Звіту про незалежну оцінку майна від 01.05.2025 року ринкова вартість об`єкта оцінки - трикімнатної квартири, складає 2 870 083,00 грн (два мільйони вісімсот сімдесят тисяч вісімдесят три гривні 00 коп.). Ціна позову становить половину вартості квартири, тобто 1 435 041,50 грн. Є підстави вважати, що дана квартира, що є спільною сумісною власністю позивача та відповідача, без згоди позивача може бути відчужена на користь третіх осіб, а це у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Так, Відповідач на сьогоднішній день вже скасував реєстрацію місця проживання спільного сина, ОСОБА_3 , за адресою даної квартири, про що інформація наявна у Витягу з реєстру територіальної громади. Така реєстрація скасована 07.04.2025 року, хоча син сторін був зареєстрований там ще з 26.04.2001 року. Також Відповідач через свого представника надіслав Позивачці Вимогу від 08.04.2025 року про усунення перешкод у праві власності шляхом звільнення, згідно якої зазначає, що він є єдиним власником спірної квартири, вимагає звільнити квартиру та передати ключі від неї уповноваженим Відповідачем особам. Тобто Відповідач заперечує право Позивачки на 1/2 частину спільної квартири, почав вчиняти активні дії з метою обмеження доступу Позивачки до квартири і існує реальна загроза того, що він може її продати або відчужити іншим способом. Наразі Відповідач має юридичну можливість відчужити спірну квартиру будь-який момент, до вирішення спору Судом. Вказане вже свідчить, про наявність достатнього ризику ускладнення або унеможливлення ефективного захисту порушених прав Позивача, у разі задоволення позовних вимог Судом, оскільки у випадку використання Відповідачем своєї можливості відчужити майно, виконання рішення суду щодо визнання права власності на його частину може бути неможливим. Внаслідок цього виникла необхідність у забезпеченні позову шляхом накладення арешту на майно, про визнання права власності на частину якого подано позов - квартиру АДРЕСА_2 . Застосування арешту не обмежить прав відповідача, і водночас забезпечить реальний захист прав позивача у випадку прийняття рішення на її користь. В разі застосування вказаних заходів забезпечення позову буде забезпечений зв`язок між цими заходами та предметом позовних вимог, оскільки саме у випадку забезпечення позову такими заходами можливим буде забезпечення ефективного захисту прав Позивача за таким судовим рішенням в разі задоволені позову, буде дотримано принципу співмірності заходів забезпечення зі заявленими Позивачем вимогами, оскільки вказані заходи забезпечення не виходять за межі позовних вимог даного позову. Також у разі застосування цих заходів не буде порушено прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не сучасниками даного судового процесу. Між сторонами дійсно наявний спір з приводу набутого під час шлюбу майна та заявник подала до суду позовну заяву про поділ спільного майна подружжя. Як у позові, так і у тексті даної заяви Позивач повідомляла, що Відповідач скасував реєстрацію місця проживання спільного сина за адресою спірної квартири, перешкоджає позивачці у доступі до квартири. Заперечує її право власності на 1/2 частину, та існує реальна загроза того, що він може відчужити спірну квартиру, оскільки має юридичну можливість цього.

Частиною 1 статті 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно правил частин 5 та 6 вказаної статті залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Заява про забезпечення позову розглянута без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із розглядом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та заяву про забезпечення позову, суддя дійшов висновку про її задоволення з наступних підстав.

Згідно правил статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом. (ч.2 ст.149 ЦПК України)

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається у письмовій формі, підписується заявником і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Зокрема, згідно п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, серед іншого забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на ту особу, яка заявляє відповідне клопотання. Отже, за загальним правилом, заявник зобов`язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Тобто, повинні бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.08.2018 у справі №922/4587/13.

Встановлено, що предметом спору є визнання за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на частину трикімнатної квартири загальною площею 56,4 кв.м., яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та визнання за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на частину трикімнатної квартири загальною площею 56,4 кв.м., яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» регулюються відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) це - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Під терміном «обтяження» розуміється - заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших осіб, яких законом уповноважено накладати відповідну заборону (обмеження), або такі, що виникли з правочину.

Згідно абзацу 3 ч. 1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації прав підлягають обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, зокрема: арешт.

Проведення реєстраційних дій зупиняється на підставі судового рішення про заборону вчинення реєстраційних дій. Судове рішення або заява власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій реєструється у Державному реєстрі прав.

Державний реєстратор приймає рішення про відновлення реєстраційних дій на підставі судового рішення пр о скасування судового рішення, що було підставою для прийняття рішення про зупинення проведення реєстраційних дій та/або судового рішення про скасування заборони вчинення реєстраційних дій, або на підставі заяви власника об`єкта нерухомого майна про відкликання власної заяви про заборону вчинення реєстраційних дій, зареєстрованих у Державному реєстрі прав.

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що предметом розгляду, поданої позивачем, позовної заяви є визнання за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на частину трикімнатної квартири загальною площею 56,4 кв.м., яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та визнання за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на частину трикімнатної квартири загальною площею 56,4 кв.м., яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , обґрунтованими, та взаємопов`язаними зі способом забезпечення позову.

Таким чином, з огляду на ціну позову, невжиття заходів такого забезпечення позову істотно ускладнить ефективний захист прав позивача у разі їх задоволення та стане перешкодою у відновленні таких, оскільки спонукатимуть до додаткових процесуальних дій, законність якого ставиться під сумнів наразі позивачем.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Таким чином, враховуючи наявність спору між сторонами, обсяг позовних вимог, враховуючи також вимоги співмірності виду забезпечення позову із заявленими вимогами, приймаючи до уваги предмет позову, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про забезпечення позову, так як за викладених заявником обставин, невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а тому заява про забезпечення позову підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-18, 149-150, 153, 154, 157, 261 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Каращука Юрія Ігоровича про забезпечення позову, - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру загальною площею 56,4 кв.м., яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 10.04.2001 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори Мостицькою С.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 5-1664.

Відповідно до норм Закону України "Про виконавче провадження" ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом. Строк пред`явлення ухвали до виконання в межах строків, визначених Законом України «Про виконавче провадження» для пред`явлення виконавчого документа.

Відомості про боржника: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 .

Відомості про стягувача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 .

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її скарження.

Ухвала може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

Ухвала набирає чинності з 16 травня 2025 року.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Текст ухвали суду складено 16 травня 2025 року.

Суддя: