Номер провадження: 22-ц/813/3789/25
Головуючий у першій інстанції Аліна С.С.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Назарової М.В. (суддя-доповідач), Карташова О.Ю., Коновалової В.А.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Інна Леонтіївна,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 03 січня 2025 року, постановлену Суворовським районним судом м. Одеси у складі: судді Аліної С.С. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , третя особа що не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Інна Леонтіївна про зняття арешту з нерухомого майна,

в с т а н о в и в:

Предметом апеляційного перегляду є ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 03 січня 2025 року, якою цивільну справу за № 523/21051/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , третя особа що не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Інна Леонтіївна про зняття арешту з нерухомого майна, направлено за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва для розгляду.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 03 січня 2025 року та направити справу до Суворовського районного суду м. Одеси для продовження розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції незаконно послався на ст. 31, 446 ЦПК України, які в порушення вимог ч. 2 ст. 30 ЦПК України, п. 6 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03.06.2016, не підлягають застосуванню.

Зазначає, що за змістом ч. 2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини (виключна підсудність).

Вказує, що відносно скаржниці не приймалися судові рішення, вона не була учасником справи, не подавала зустрічних позовів, не укладала договори, а також з відповідачкою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не була знайома, що також підтверджується ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 27 вересня 2024 року.

Стверджує, що наявність арешту перешкоджає їй реалізувати своє право власника щодо вказаного нерухомого майна.

Від ОСОБА_1 13 лютого 2025 року надійшов відзив на апеляційну скаргу разом з клопотанням про поновлення строку для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17 березня 2025 року клопотання про поновлення строку для подання відзиву задоволено, поновлено процесуальний строк на подачу відзиву та прийнято до розгляду.

У відзиві ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення та вказує, що вона не є належним відповідачем по справі, оскільки їй не відомо про заходи забезпечення позову та накладення арешту на майно, яке їй не належало. Зазначені заходи були накладені помилково за клопотанням іншої сторони. При постановлені ухвали від 07 вересня 2016 року суддя не перевірив належність майна, на яке накладається арешт, наслідком чого було накладено арешт на майно інших людей з ідентичним прізвищем « ОСОБА_2 ».

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала суду, зазначена у п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для подальшого розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За матеріалами справи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у грудні 2024 рок звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про зняття арешту з нерухомого майн, розташованого, зокрема за адресою: АДРЕСА_1 (в частці 1/3), накладеного приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Інною Леонтіївною (обтяження № 16408465) на підставі ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 07.09.2016 у цивільній справі № 752/10532/16-ц.

Постановляючи ухвалу про направлення справи за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва для розгляду, суд виходив із положень 446 УПК України, оскільки позивачем подано позов, пов`язаний з виконанням судових рішень, а саме зняття арешту 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 , який накладений на підставі ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року у цивільній справі № 752/10532/16-ц ( провадження 2/752/4403/16), тому судом для розгляду даної справи є Голосіївський районний суд м. Києва.

З таким висновком суду колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне.

Діючий ЦПК України передбачає загальну підсудність за місцезнаходженням відповідача, альтернативну підсудність за вибором позивача та виключну підсудність.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Відповідно до п. 41, 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність (стаття 114 ЦПК Закон N 1618-IV ) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально.

Відповідно до п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року № 5, позови про зняття арешту з нерухомого майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини (виключна підсудність). Якщо майно розташоване або знаходиться у різних районах міста чи в різних містах, то позов пред`являється до одного із судів за вибором позивача, але за місцезнаходженням основної частини майна, вартість якої перевищує вартість тих, що знаходяться в інших районах чи місцевостях.

Як вбачається з матеріалів справи, вимогою позовної заяви є зняття арешту з 1/3 частки трикімнатної квартири АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , накладений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Шевченко І.Л. (обтяження № 16408465, зареєстроване 15.09.2016 року)

Відповідно до копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (серії СВС № 424551 номер: 3748385) вказана квартира знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 33).

Вказане свідчить про наявність спору, який стосується зняття арешту з майна та належить до виключної підсудності, і належним судом, визначеним законом, в даному випадку є саме Суворовський районний суд м. Одеси.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року в справі «Занд проти Австрії» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Таким чином апеляційний суд вважає, що вказаний позов відповідно до положень ч. 2 ст. 30 ЦПК України повинен пред`являтись за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 Цивільного процесуального кодексу України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За вимогами ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 03 січня 2025 року слід скасувати як таку, що перешкоджає руху справи, та направити справу до Суворовського районного суду м. Одеси для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст. 367, 374, 379 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 03 січня 2025 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови 13 травня 2025 року

Судді: М.В. Назарова

В.А. Коновалова

О.Ю. Карташов