Справа № 946/2374/25
Провадження № 2-н/946/406/25
УХВАЛА

14 травня 2025 року м. Ізмаїл

Суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Бортейчук Ю.Ю., ознайомившись із матеріалами заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна Компанія «Нафтогаз Україна» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за споживання природного газу з ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна Компанія «Нафтогаз Україна» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення сум заборгованості за споживання природного газу за період з 01.06.2022 по 28.02.2025 року в сумі 9 858,95 грн. та судового збору в розмірі 302,80 грн. з ОСОБА_1 .

14.05.2025 року до суду надійшла адресна довідка з інформацією про місце проживання (перебування) фізичної особи боржника, згідно якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Відповідно до ст. 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Отже, за загальним правилом, позови до фізичної особи подаються за її зареєстрованим місцем проживання.

Водночас, згідно з ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, які виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У справі №462/7217/18 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постанові від 11 липня 2019 року зазначив, що правила ст. 30 ЦПК України про виключну підсудність застосовуються до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна (наприклад, звернення стягнення на нерухоме майно, передане в заставу іпотечне майно, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, визнання договору іпотеки недійсним тощо).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі №910/10647/18 зазначено, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Крім того, в постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №638/1988/17 зазначено: "Правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно. Предметом позову у цій справі є зобов`язання, які випливають з надання житлово-комунальних послуг. Такі послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна. З урахуванням наведеного, позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності".

В той же час, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 лютого 2021 року у справі №911/2390/18 зазначила, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині третій статті 30 ЦПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Тому до спорів, предметом яких є заборгованість, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладено щодо користування нерухомим майном, поширюються правила виключної підсудності.

У цій справі, встановлено, що надання житлово-комунальних послуг з утримання майна нерозривно пов`язане з об`єктом нерухомого майна, зокрема житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та власником якого є ОСОБА_1 .

Житлове приміщення, до якого надаються житлово-комунальні послуги у вигляді постачання природного газу, знаходиться не в межах територіальної юрисдикції Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, а заява про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, тобто за правилами виключної підсудності.

Відповідно до ч. 9 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням правил підсудності.

Таким чином, суд вважає, що заява не належить до територіальної підсудності Ізмаїльському міськрайонному суду Одеської області, а відтак у видачі судового наказу слід відмовити.

Керуючись ст.160, 161,163, 165, 166, 167, 260, 353 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на користьТовариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна Компанія «Нафтогаз Україна» заборгованості за споживання природного газу.

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 ЦПК України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день її проголошення, або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Ю.Ю.Бортейчук