Справа № 450/1945/25 Провадження № 2/450/1580/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року суддя Пустомитівського районного суду Львівської області Мусієвський В.Є., розглянувши в залі суду м. Пустомити клопотання представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Сидій Олега Володимировича, третьої особи ОСОБА_3 , про визнання незаконною та скасування постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження і зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

12 травня 2025 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Сидій О.В., третьої особи ОСОБА_3 , про визнання незаконною та скасування постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження і зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою від 14 травня 2025 року позовну заяву залишено без руху, стороні позивача надано десятиденний строк для усунення недоліків, описаних у такій.

Разом з позовною заявою представником позивача ОСОБА_2 подано до суду заяву про забезпечення позову, шляхом зупинення виконавчих дій у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа, виданого у справі № 450/2605/20. Мотивував заяву тим, що приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Сидій О.В. після 21 квітня 2025 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення у справі № 450/2605/20. Вказав, що виконавче провадження відкрито після 21 квітня 2025 року, тобто після спливу трирічного строку з дня набрання законної сили рішенням суду від 21 квітня 2022 року у справі № 450/2605/20. Таким чином, на момент звернення з позовом до суду, виконавчі дії можуть тривати та створювати ОСОБА_1 загрозу порушення його майнових прав. Зазначив, що п. 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено забезпечення позову шляхом зупинення виконання рішення, що оскаржується або зупиненням виконавчих дій. З огляду на вказане, просив заяву задовольнити.

Дослідивши матеріали справи та заяву про забезпечення позову, приходжу до наступного висновку.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається до суду, після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

За ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

У відповідності до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц.

Як вбачається з мотивів заяви про забезпечення позову, представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 покликається на п. 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, згідно якого передбачено, що позов може бути забезпечено шляхом зупинення виконання рішення, що оскаржується або зупиненням виконавчих дій.

З цього приводу слід вказати, що п. 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачає забезпечення позову шляхом заборони іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Водночас, суд критично ставиться до мотивів заяви представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову, оскільки позовні вимоги стосуються визнання незаконною та скасування постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження і зобов`язання вчинити дії.

При цьому, стороною позивача не оскаржується виконавчий документ, а лише дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Сидій О.В.

Таким чином, ЦПК України не передбачено можливості забезпечення позову шляхом зупинення виконавчого провадження, виконавчий документ за яким не оскаржується боржником у судовому порядку.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи та загальнодоступного реєстру судових рішень, позивач ОСОБА_1 і його представник ОСОБА_2 систематично вчиняють дії, які свідчать про умисне невиконання судового рішення, яке набрало законної сили.

За ч.ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 (справа щодо конституційності окремих положень Кримінально-процесуального кодексу України) Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до положень Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання; обов`язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя; виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Пунктом 74 рішення ЄСПЛ (справа «Іммобільяре Саффі», заява № 22774/93) визначено, що затримка у виконанні судового рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції, у зв`язку з чим саме на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці.

Своєю чергою, виконання судового рішення, висока якість та ефективність його виконання корелює меті судочинства та є складовою права на справедливий суд в контексті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, ЄСПЛ у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року вказав, що виконання судового рішення є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Водночас, реальне та своєчасне виконання судових рішень в Україні вже тривалий час є складним та найбільш проблемним етапом судового спору. Право на справедливий суд стало б ілюзорним у разі, коли правова система держави допускала б, щоб остаточне, обов?язкове судове рішення залишалося невиконаним.

Окрім наведеного, сторона позивача у позовній заяві просить визнати незаконною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження, винесену приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Сидій О.В., після 21 квітня 2025 року щодо виконання рішення у справі № 450/2605/20; зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Сидій О.В. припинити виконавче провадження як таке, що відкрито з порушенням строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

З прохальної частини заяви про забезпечення позову вбачається, що сторона позивача просить зупинити виконавчі дії у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа, виданого у справі № 450/2605/20.

За ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Таким чином, заходи забезпечення позову, які просить вжити сторона позивача, за своїм змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог і при цьому спір не вирішується по суті.

З огляду на вказане, у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову, слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 81, 149, 150, 152, 153 ЦПК України, суддя, -

п о с т а н о в и в:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Мусієвський В.Є.