Справа № 583/1612/25
16 травня 2025 року
Охтирський міськрайонний суд Сумської області у складі:
головуючого судді Савєльєвої А.І.
за участю секретаря Доценко Т.Г.
розглянувши в залі суду м. Охтирка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за цивільним позовом ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,
18.04.2025 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, у якому просить збільшити розмір стягнення аліментів з відповідача з твердої грошової суми 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття на 1/4 частину від усіх видів його доходів щомісяця, відкликавши виконавчий лист, та стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів його доходів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення донькою повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що 25.04.2015 зареєструвала шлюб з відповідачем, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька, ОСОБА_4 . Однак спільне життя не склалося, судовим рішенням Охтирського міськрайонного суду від 27.12.2019 шлюб було розірвано. Після припинення стосунків донька залишилася проживати разом з нею. Судовим наказом від 17.02.2019 з відповідача стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якої є ОСОБА_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 12 вересня 2019. Однак на даний час змінилися обставини, які являються підставою для збільшення розміру стягуваних з відповідача аліментів. Майновий стан погіршується, незважаючи на підвищення цін забезпечувати доньку всім необхідним, зокрема продуктами харчування, житлом, одягом, предметами для розвитку здібностей, для шкільних занять. Донька відвідує танцювальний гурток, репетитора по англійській мові. Позивачка ніде не працює. Матеріальне становище відповідача навпаки значно покращилося в порівнянні з 2019 роком, адже він є військовослужбовцем ЗСУ та має високий дохід, а також має автомобіль, житло, інших утриманців не має, а тому може сплачувати аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частки всіх видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У зв`язку з наведеним позивач просить позов задовольнити.
Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою судді від 28.04.2025 відкрито спрощене позовне провадження по справі без повідомлення учасників справи.
Відповідачем відзиву на позов не надано, а тому суд вважає за можливе відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Судом встановлено, з позовної заяви видно, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 25.04.2015 зареєстровали шлюб, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , складено актовий запис №68. Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27.12.2019 шлюб було розірвано.
Сторони є батьками малолітньої ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 09.09.2015 (а.с. 5).
Судовим наказом Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17.02.2019 №583/3932/19 з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 12 вересня 2019 року (а.с. 6).
Згідно з ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
За нормами ч.ч. 1 та 2 ст. 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до пп. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. При цьому стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Таким чином, особа, яка одержує аліменти, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, змінився сімейний стан чи стан його здоров`я чи дитини, або ж покращилося матеріальне становище, змінився сімейний стан (зменшилась кількість утриманців) чи стан здоров`я платника аліментів.
При вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.
За змістом ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_3 на підставі судового наказу, посилаючись на збільшення витрат на утримання дитини у зв`язку зі зростанням цін, а також на те, що відповідач є військовослужбовцем, отримує значний дохід, а тому може сплачувати аліменти у заявленому позивачкою розмірі.
Виходячи з положень статей 182, 192 СК України, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я, зміни сімейного стану сторін.
Однак, при пред`явленні позову про збільшення розміру аліментів, позивачем не доведено та не надано жодних належних та допустимих доказів того факту, що після видачі судового наказу про стягнення з відповідача аліментів змінився матеріальний або сімейний стан платника (покращився) або одержувача аліментів (погіршився), виникли інші обставини, що відіграють суттєве значення в житті сторін чи їхньої неповнолітньої дитини, що є підставою для збільшення розміру аліментів.
Надані позивачем докази лише констатують наявність у сторін спільної дитини та присуджені за наказом суду аліменти на утримання дитини. Належних та допустимих доказів на підтвердження мінімального доходу позивача та досить високої заробітної плати відповідача, а також витрат на утримання дитини, місце проживання дитини а інші докази, про які позивач зазначає у позовній заяві, суду не надано.
Таким чином, розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, позивач не виконала вимог закону щодо належного обґрунтування та доказування позову.
Щодо доводів позивача про те, що зросли витрати на утримання дитини у зв`язку із зростанням цін, суд зазначає наступне.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 №2475-VIII внесено зміни у ч. 2 ст.182 СК України, після чого статтею визначено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 3196,00 гривень.
Стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, боржник, щомісячно самостійно сплачує аліменти на користь ОСОБА_1 .
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 04 березня 2020 року у справі № 682/3112/18, зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, а є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості.
Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.
Доводи позивача про те, що з часу присудження аліментів зросли ціни, суд вважає необґрунтованими, оскільки такі доводи не є правовою підставою для задоволення позовних вимог про збільшення розміру аліментів за вище встановлених обставин справи.
Таким чином, враховуючи, що належних та допустимих доказів наявності обставин зміни матеріального або сімейного стану сторін, їх стану здоров`я, інших обставин, які відповідно до ст. 192 СК України є підставою для зміни способу стягнення аліментів та їх розміру, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю.
Відповідно ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок держави.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до положень статті133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Позивачем надано докази на підтвердження розміру витрат на правову допомогу, а саме: договір про надання правничої допомоги від 01.04.2025, акт приймання-передачі виконаних робіт ( надання послуг) за договором про надання правничої допомоги (визначений у фіксованому розмірі) від 18.04.2025, квитанцію до прибуткового ордера від 18.04.2025 про оплату ОСОБА_1 адвокату Кудіну О.М. згідно договору про надання правничої допомоги та акту-передачі виконаних робіт (наданих послуг) 4000,00 грн.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін, а також враховуючи, складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, що справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Таким чином, виходячи з критеріїв реальності та розумності, слід дійти висновку про неспівмірність заявленого до стягнення розміру судових витрат на правничу допомогу у сумі 4000,00 грн., який є завищеним.
Оскільки, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю, в задоволенні витрат на правничу допомогу слід відмовити на підставі п.2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.
керуючись ст.ст.141,150,180,181,182,192 Сімейного Кодексу України,
ст.ст. 10,11,27,31,60,88,209,212,214,215,280,247,367 ЦПК України, суд
Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), представник позивача Кудін Олександр Михайлович, до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
Заочне рішення може бути переглянуте Охтирським міськрайонним судом Сумської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя А.І.Савєльєва