КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 758/4745/24 Головуючий у суді І інстанції: Якимець О.І.
провадження №22-ц/824/6934/2025 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Музичко С.Г., Болотова Є.В.,

секретар судового засідання: Дуб С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Бойка Віталія Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 20 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Київська міська рада про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинного будівництва,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою (прибудинковою територією), розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинного будівництва, а саме прибудови до належної відповідачу квартири АДРЕСА_2 .

Позивач в обґрунтування позову зазначав, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_2 . У період з вересня 2023 він розпочав реконструкцію вказаної квартири, з метою переведення її до нежитлового фонду для відкриття аптечного закладу.

При цьому, без узгодження із співвласниками багатоквартирного будинку, які також є користувачами прибудинкової території (земельної ділянки), не маючи документів на земельну ділянку, здійснив самовільне зайняття частини прибудинкової території, встановивши поза геометричними межами належної йому квартири, споруду у вигляді прибудови до квартири.

Вказана споруда закриває вхід до підвального приміщення, де знаходяться будинкові комунікації та обладнання.

Більш того, відповідачем здійснено самовільне зайняття тієї частини земельної ділянки, яка прилягає до збудованої ним споруди, де складаються будівельні матеріали, інструмент.

Вважає, що відповідач побудував споруду на земельній ділянці не відведеній для цієї мети, межі якої не визначені, чим порушив права позивача як власника квартири у багатоповерховому будинку на вільне користування прибудинковою територією.

Добровільно демонтувати прибудову відповідач відмовляється.

У зв`язку з введенням військового стану, органи, уповноважені здійснювати архітектурно - будівельний контроль не можуть здійснити перевірки за зверненнями співвласників будинку, у зв`язку з чим подано позовну заяву до суду.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 20 листопада 2024 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 привести елементи багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 в попередній стан, шляхом демонтування вхідної групи на АДРЕСА_1 .

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, адвокат Бойко В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що відповідач, ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 08.09.2023 №1570 являється власником кватрири №2 у будинку АДРЕСА_1 .

З метою переобладнання квартири під нежитлове приміщення з влаштуванням вхідної групи, на підставі п. 1 ч. 1ст.29 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» були отримані вихідні дані, а саме містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва «Реконструкція квартири під нежитлове приміщення торгівельного призначення з влаштуванням вхідних груп на АДРЕСА_3 », які затверджені наказом Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради від 25.09.2023 року №627.

На виконання вимог п. 5 містобудівних умов та обмежень відповідач отримав згоду власників (співвласників) приміщень щодо реконструкції квартири під нежитлове приміщення, яке належить ОСОБА_1 ..

Згода співвласників багатоквартирного будинку, яка міститься в матеріалах справи, була отримана в наступних квартирах АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_17 , АДРЕСА_18 , АДРЕСА_19 , АДРЕСА_20 , АДРЕСА_21 , АДРЕСА_22 , АДРЕСА_23 (том 1 а.с.88-93,а.с 200-203; том 2. а.с. 30).

Предметом згоди є те, що ОСОБА_1 має намір реконструкції квартири під нежитлове приміщення торгівельного призначення з влаштуванням вхідних груп та благоустроєм прилеглої території за адресою: АДРЕСА_3 із дотриманням всіх процедур передбачених чинним законодавством України.

Також, був отриманий лист погодження від КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» від 29.11.2023 року про надання згоди на проведення реконструкції квартири відповідача за умови дотримання вимог містобудівного законодавства.

Апелянт вважає твердження суду першої інстанції про те, що відповідач не отримав згоди співвласників багатоквартирного будинку на проведення реконструкції квартири є помилковим та жодним належним та допустимим доказом позивачем не спростовано.

Враховуючи, що після завершення будівельних робіт, відповідачем зареєстровано Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, вказане свідчить про те, що в процесі здійснення реконструкції нерухомого майна відповідачем не були порушені приписи діючого законодавства у сфері містобудівної діяльності, а тому проведення реконструкції не може вважатися незаконним та самочинним будівництвом.

Крім того, посилався на те, що позивачем не надано доказів невідповідності об`єкта будівництва «Реконструкція квартири під нежитлове приміщення торгівельного призначення з влаштуванням вхідних груп на АДРЕСА_3 », які підтвердили факт незаконного будівництва, як і немістять матеріали справи доказів порушення прав позивача в тому числі доказів наявності перешкод у реалізації своїх повноважень щодо належного майна.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані також тим, що судом першої інстанції порушено вимоги ч. 2 ст. 264 ЦПК України, з огляду на те, що звертаючись до ОСОБА_1 з позовом, позивачка просила усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою (прибудинковою територією), розташованою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення самочинного будівництва, а саме прибудови до належної відповідачу квартири АДРЕСА_2 .

Після відкриття провадження у справі позивач не змінював предмет позову, відповідач не отримував копії заяви про зміну предмету позову та доданих до неї документів, а матеріали справи не містять заяви про зміну предмету позову.

Однак суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив: «зобов`язати ОСОБА_1 привести елементи багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 в попередній стан, шляхом демонтування вхідної групи на АДРЕСА_1 .».

Таким чином, суд першої інстанції незаконно та безпідставно змінив предмет позову та зобов`язав ОСОБА_1 привести елементи багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 в попередній стан, шляхом демонтування вхідної групи на АДРЕСА_1 , тоді як позивач просив усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою (прибудинковою територією), розташованою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення самочинного будівництва, а саме прибудови до належної відповідачу квартири АДРЕСА_2 .

17 лютого 2025 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представика ОСОБА_2 - адвоката Горєва Д.А., просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги зазначав те, що апеяційна скарга представника відповідача не підлягає задоволенню через те, що усі доводи скарги є майже точною копією відзиву на позовну заяву, який був поданий представником відповдіача під час розгляду справи по суті у суді першої інстанції. При цьому усі доводи апелянта не грунтуються на законі та не відображають фактичних обставин справи, через що були повністю спростовані під час розгляду справи по суті у суді першої інстанції.

Представник позивача вважає, що судом першої інстанції винесене законне та обгрунтоване рішення, при цьому висновки суду викладені у рішенні від 20.11.2024 року повністю відповідають боставинам справи, грунтуються на відповідних нормах права, якими регулюються спірні правовідносини та відповідають усталеній судовій практиці з розгляду цієї категорії цивільних справ.

07 травня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Бойко Віталій Васильович надіслав на електронну адресу Київського апеляційного суду (вх. № 57551) та через підсистему ЄСІТС - «Електронний суд» (вх. № 57696) подав клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи, які є ідентичні за своїм змістом.

В обгрунтування клопотання представника відповідача посилався на те, що не має змоги прийняти участь у судовому засіданні, яке призначено на 07.05.2025 року на 16 год. 00 хв., у зв`язку з тим, що медичною установою йому було проведено операційне втручання (операція) та на даний час проводяться лікувально-реабілітаційні заходи спрямовані на покращення стану здоров`я, що позбавляє можливості приймати участь у судовому засіданні.

Тому просив суд апеляційної інстанції визнати причину не прибуття адвоката Бойко В.В. 07.05.2025 року в судове засідання поважною та не здійснювати 07.05.2025 року розгляд справи без участі адвоката Бойка В.В. та відкласти судове засідання на іншу дату.

Однак, належних та допустимих доказів на підтвердження даних обставин представник відповідача - адвокат адвокат Бойко Віталій Васильович суду не надав, на підставі зазначеного, колегія суддів дійшла до висновку про залишення клопотання про відкладення розгляду справи без задоволення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що відповідачем не отримано згоди співвласників багатоквартирного будинку на проведення реконструкції квартири, оскільки відповідне рішення в порядку, передбаченому ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» № 417-VIII не приймалось. Зазначене порушило право позивача на користування спільним майном багатоквартирного будинку, оскільки будівельні роботи призвели до втручання в несучі конструкції будинку, шляхом влаштування вхідної групи замість існуючих віконних прорізів.

Суд першої інстанії обгрунтовував свої висновки також тим, що створення на прибудинковій території певних об`єктів (зокрема, бетонні сходи, пандус з бетону, бруківка, що прилягає до сходів та пандусу) має проводитися тільки за згодою співвласників і за умови, що такі об`єкти не призведуть до порушень прав інших співвласників у багатоквартирному житловому будинку.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» житловий комплекс - єдиний комплекс нерухомого майна, що утворений земельною ділянкою в установлених межах, розміщеним на ній жилим багатоквартирним будинком або його частиною разом із спорудами та інженерними мережами, які утворюють цілісний майновий комплекс; загальне майно - частина допоміжних приміщень житлового комплексу, що можуть використовуватися згідно з їх призначенням на умовах, визначених у статуті об`єднання (кладові, гаражі, в тому числі підземні, майстерні тощо); конструктивні елементи багатоквартирного будинку - частини споруди, які забезпечують її цілісність та необхідні технічні умови функціонування (фундамент, несучі стіни, міжповерхові перекриття, сходові марші, конструкції даху, покрівля, в`їзна група тощо); нежиле приміщення - приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин.

Відповідно до частини першої та другої статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

Відповідно до пункту 1 частини першої та частина друга статті 6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників. Реалізація співвласником своїх прав не може порушувати права інших співвласників.

Відповідно до частини другої статті 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 травня 2021 року у справі № 461/9578/15-ц викладено висновок, що будь-які переобладнання або перепланування допоміжних приміщень у жилих багатоквартирних будинках можуть проводитися тільки за згодою співвласників і за умови, що такі зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку. Отже, щоб не порушувався принцип спільності здійснення права спільної сумісної власності, будь-яка дія стосовно переобладнання чи реконструкції допоміжних приміщень вимагає погодження всіх співвласників.

Для проведення власником приватного житлового фонду переобладнання і перепланування житлових приміщень, зокрема тих, які передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, необхідний дозвіл власника будинку (квартири). На підставі дозволу співвласників на проведення переобладнання і перепланування житлових приміщень власник звертається до виконавчого комітету місцевої ради.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне навести правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 14 серпня 2024 року у справі № 442/1888/23 провадження № 61-7526св24, оскільки вони є релевантними до спірних правовідносин:

«Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до частин 2-3 ст. 42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники мають право, зокрема, вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників.

Відповідно до частина друга статті 6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» реалізація співвласником своїх прав не може порушувати права інших співвласників.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані, зокрема, використовувати спільне майно багатоквартирного будинку за призначенням.

Касаційний суд зауважував, що використання прибудинкової території має відбуватися за її призначенням; створення на прибудинковій території певних об`єктів (зокрема, бетонні сходи, пандус з бетону, бруківка, що прилягає до сходів та пандусу) має проводитися тільки за згодою співвласників і за умови, що такі об`єкти не призведуть до порушень прав інших співвласників у багатоквартирному житловому будинку; право спільної власності багатоквартирного будинку здійснюється співвласниками за їх згодою, а тому створення на прибудинковій території певних об`єктів (зокрема, бетонні сходи, пандус з бетону, бруківка, що прилягає до сходів та пандусу) вимагає погодження співвласників (див. подібний висновок у пунктах 75 - 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 461/9578/15-ц (провадження № 14-175цс20)).

У постанові Верховного Суду від 27 січня 2023 року у справі № 621/2300/16-ц (провадження № 61-6391св20) зазначено, що: «із аналізу цільового призначення земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, та норм статті 42 ЗК України вбачається, що земельна ділянка належить співвласникам жилого будинку на праві спільної сумісної власності, яка разом із загальним майном і допоміжними приміщеннями є майном співвласників, які визначають порядок його використання. […] Прибудинкова територія багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_3 є особливим об`єктом права власності на землю чи користування нею, оскільки призначена для розміщення й обслуговування житлового будинку і належних до нього будівель та споруд та має задовольняти інтереси всіх мешканців цього будинку».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2024 року у справі № 757/13549/16-ц (провадження № 61-12973св23) вказано: «виникнення прав на земельну ділянку у власника квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку пов`язане із набуттям у власність самої квартири або нежитлового приміщення, земельна ділянка при цьому не виступає самостійним об`єктом правочину, пов`язаного із переходом права власності на квартир у або нежитлове приміщення. Отже, сама по собі відсутність реєстрації за власником квартири або нежитлового приміщення багатоквартирного будинку права власності на земельну ділянку не позбавляє його права на захист своїх прав на володіння та користування земельною ділянкою, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2023 року у справі № 591/1849/20 (провадження № 61-18359св21) зазначено: «суди встановили, що ОСОБА_1 здійснено реконструкцію нежитлового приміщення зі збільшенням площі з 39,0 кв. м на 67,4 кв. м без отримання вихідних даних, повідомлення про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність об`єкта до експлуатації та за відсутності правовстановлюючого документу на земельну ділянку. Проведено добудову нежитлового приміщення з облаштуванням в несучій стіні багатоквартирного будинку окремого входу до нежитлового приміщення. У самовільно прибудоване нежитлове приміщення ОСОБА_1 завів газопровід і на зовнішню стіну, обклеєну горючим пінопластом, вивів димохід парапетного котла, із прибудови через зовнішню несучу стіну завів в будинок трубопровід, який має довжину 3 м і в пробитий в перекритті між першим та другим поверхами отвір виведений на другий поверх. Тобто, ОСОБА_1 здійснив реконструкцію належного йому нежитлового приміщення зі збільшенням його площі до 67,4 кв.м, а не лише провів роботи з влаштування засобів безперешкодного доступу осіб з інвалідністю та інших маломобільних груп населення до нежитлового приміщення. Державний реєстратор приймаючи рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на нежитлове приміщення зі збільшеною площею 67,4 кв. м без дозвільних документів та зазначаючи підставу права виникнення права власності договір купівлі-продажу від 12 вересня 2008 року, не встановила відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. За таких обставин суди зробили обґрунтований висновок, що вказана забудова (реконструкція нежитлового приміщення зі збільшенням його площі) на земельній ділянці прибудинкової території багатоквартирного будинку ОСББ «Герасима Кондратьєва 127/2», з прибудовою до несучої стіни багатоквартирного будинку, яка є конструктивним елементом будинку та спільною сумісною власністю всіх співвласників будинку без їх згоди, є самочинним будівництвом. Тому державна реєстрація такої забудови проведена без законних підстав. Оскільки позивач заперечує проти знаходження на земельній ділянці, що перебуває у нього на праві постійного користування, самочинно збудованого нерухомого майна ОСОБА_1, тому відновлення порушених прав позивача можливе лише його знесенням».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2024 року у справі № 523/8263/20 (провадження № 61-8041св23) вказано, що: «рішення суду щодо демонтажу об`єкта нерухомості має бути виконуваним не лише у добровільному порядку, але й у примусовому (без участі відповідачки, але її коштом), враховуючи мету відповідного позову міської ради, формулювання такого рішення у резолютивній частині слід змінити, а саме: за рахунок відповідачки привести об`єкт за адресою: АДРЕСА_24 , до попереднього стану шляхом знесення самочинної прибудови до цієї квартири на земельній ділянці, що є власністю територіальної громади м. Одеси».»

Встановлено, що позивач проживає у квартирі АДРЕСА_25 , яка належить їй на праві власності.

У вказаному будинку ОСББ не створено.

Відповідач набув у власність квартиру АДРЕСА_2 на підставі нотаріально посвідченого договору-купівлі продажу від 08.09.2023 № 1570 площею 94,6 кв.м..

Відповідачем здійснено реконструкцію вказаної квартири під нежитлове приміщення торгівельного призначення, яке згідно проекту полягало у демонтажі самонесучих перегородок та влаштування нових перегородок, влаштування входів на місці існуючих віконних прорізів шляхом демонтажу підвіконної частини, влаштування приставної, збірно-розбірної конструкції сходів вхідної групи із забезпеченням потреб маломобільних груп населення на АДРЕСА_1 .

В суді апеляційної інстанції встановлено з фото долучених до справи, що позивачем збудований вхід до приміщення на першому поверсі разом зі сходами, які знаходяться на прибудинковій території, також встановлено, що землю відповідачу під будівництво вхідної групи не виділялись.

Відповідно до даних наданого відповідачем витягу з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва 08.01.2024 року завершено будівельні роботи.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав № 365670858 від 13.02.2024 року, наданого відповідачем, з`ясовано, що після реконструкції зареєстровано право власності останнього на закінчений будівництвом об`єкт (група приміщень) загальною площею 95.9 кв.м..

На підтвердження згоди співвласників багатоквартирного будинку на проведення реконструкції відповідачем представлено опитувальні листи (без дат), які містять прізвища, ініціали, підписи та номери квартир АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_17 , АДРЕСА_26 , АДРЕСА_19 , АДРЕСА_20 , АДРЕСА_21 , АДРЕСА_22 , АДРЕСА_23 (том 1 а.с.88-93, а.с 200-203; том 2 а.с. 30).

Відповідно до відповіді Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 28.06.2024 № 0570202/2-8824 про те, що за даними міського земельного кадастру земельна ділянка за адресою знаходження багатоквартирного будинку належить до комунальної власності, а дозволи на її відведення, розроблення документації з землеустрою не видавались.

У судових засіданнях суду першої інстанції були допитані як свідки мешканці цього будинку ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які повідомили суду, що співвласників будинку для прийняття рішення не збирали. Крім того, коли розпочалося будівництво, деякі мешканці будинку виходили на протести та викликали поліцію. Проведенням добудови було порушено фасад будинку, перекрито запасний вихід з підвалу будинку, який використовується як укриття.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач ОСОБА_1 всупереч вимог законодавства України, без згоди всіх мешканців квартир відповідного будинку, здійнив самовільне зайняття частини прибудинкової території (земельної ділянки), встановивши поза геометричними межами належної відповідачу квартири, споруду у вигляді прибудови до належної йому квартири.

Такими протиправними діями відповідач створив мешканцям багатоквартирного будинку, в тому числі і позивачу, перешкоди у користуванні прибудинковою територією їхнього житлового будинку, а також вільного доступу до підвального приміщення.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками; земельна ділянка належить співвласникам жилого будинку на праві спільної сумісної власності, яка разом із загальним майном і допоміжними приміщеннями є майном співвласників, які визначають порядок його використання.

Разом з тим прибудинкова територія багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 призначена для розміщення й обслуговування житлового будинку і належних до нього будівель та споруд та має задовольняти інтереси всіх мешканців цього будинку;

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять та позивачем не надано доказів, що відповдіач порушив її права, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки відповідач ОСОБА_1 не враховує, що оскільки внаслідок збудованої прибудови до квартири, відповідач фактично зменшує загальна площу спільного майна (земельної ділянки - прибудинкової території), то відповідно без згоди позивача та інших співвласників багатоквартирного будинку, відповідач не мав права на таке зменшення, а також не мав права будувати без згоди всіх співвласників будинку, на земельній ділянці, яка не відведена для будівництва.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тим обставинам, що відповідачем фактично зроблена перебудова належної йому на праві власності квартири з приєднанням до неї прибудови, а приведення квартири до попереднього стану на цей час неможливе без руйнування власності відповідача, суд апеляційної інстанції відхиляє як безпідставні, оскільки рішення відповідача про початок реконструкції належному йому квартири, маючи на меті переведення її до нежитлового фонду із подальною реєстрацією права власності на реконструйоване нежитлвое приміщення та відкриття аптечного закладу, було прийнято самостійно, добровільно, усвідомлено та побудовано з порушенням чинних норм права перераховних у мотивувальній частині даної постанови. Тому обов`язок привести за адресою АДРЕСА_3 до попереднього стану шляхом знесення самочинноїї прибудови до цієї квартири на земельній ділянці покладається на відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки безпідставно змінив предмет позову та зобов`язав ОСОБА_1 привести елементи багатоквартирного житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 в попередній стан, шляхом демонтування вхідної групи на АДРЕСА_1 , тоді як позивач просив усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою (прибудинковою територією), розташованою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення самочинного будівництва, а саме прибудови до належної відповідачу квартири АДРЕСА_2 , суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки приймаючи рішення судом першої інстанції конретизавано дії, які необхідно вчинити відповідачу задля відновлення порушено права позивача, з огляду на що позовні вимоги задоволено частково.

Таким чином, доводи, викладені відповідачем ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Враховуючи наявні в матеріалах справи та досліджені судом першої інстанції докази, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та нормам матеріального права. Обставин які б свідчили про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при розгляді цієї справи колегією суддів також не встановлено.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Бойка Віталія Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 20 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено «09» травня 2025 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.Г. Музичко

Є.В. Болотов