ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/2498/21 Номер провадження 22-ц/814/369/25Головуючий у 1-й інстанції Миркушіна Н. С. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Чумак О.В.,

суддів: Обідіної О.І., Пилипчук Л.І.

за участю секретаря Галушко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Павелка Руслана Сергійовича,

на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 26 липня 2024 року, ухвалене суддею Миркушіною Н.С.,

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , Хорольська міська рада Лубенського району Полтавської області, про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобов`язання вчинити певні дії;

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Хорольська міська рада Лубенського району Полтавської області про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила зобов?язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою та будинком, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом демонтування самовільно збудованих вигрібних ям, розташованих на суміжній земельній ділянці, яка знаходиться у користуванні відповідача за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_1 на її користь моральну шкоду у розмірі 30000 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ОСОБА_2 проживає за адресою АДРЕСА_1 , власником якого є її чоловік ОСОБА_3 .

У 2018 році ОСОБА_1 , власник сусіднього будинку АДРЕСА_2 , на території належної йому земельної ділянки на відстані 9 метрів від будинку в якому мешкає позивач та її чоловік, самовільно побудував дві некапітальні вигрібні ями в які зливає каналізаційні стоки. Внаслідок цього почалося просідання грунту та паркану, який відділяє їхні сусідні земельні ділянки, почали виникати інші незручності, такі як затікання, постійний їдкий неприємний запах, розповсюдження мух та інших комах.

У квітні 2019 році ОСОБА_2 звернулася до Хорольської міської ради зі зверненням, на яке отримала відповідь, що Хорольською міською радою встановлено, що ОСОБА_1 побудував ями без дозволу та його зобов?язано у 30-денний строк їх демонтувати.

Проте, ОСОБА_1 вигрібні ями, які розташовані на належній йому земельній ділянці не демонтував, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

У серпні 2022 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 з аналогічними позовними вимогами про усунення перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою та житловим будинком, а також стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди у сумі 2000 грн.

Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 29.08.2022 року об?єднано в одне провадження цивільну справу № 548/2498/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участі третіх осіб на стороні позивача ОСОБА_3 та Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобов?язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди із цивільною справою № 548/1143/22 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Хорольська міська рада Лубенського району Полтавської області про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди.

27 липня 2022 року ОСОБА_2 подала до суду заяву про відмову від позовної вимоги до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди у розмірі 30000 грн.

26 січня 2024 року від представника ОСОБА_3 адвоката Третяк К.П. надійшла заява про відмову від позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 2000 грн.

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 26 липня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участі третіх осіб на стороні позивача ОСОБА_3 та Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобов`язання вчинити певні дії та позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Хорольська міська рада Лубенського району Полтавської області про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельною ділянкою та будинком, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 шляхом демонтування самовільно збудованих вигрібних ям, розташованих на суміжній земельній ділянці, яка знаходиться у користуванні відповідача за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6 400 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що вигрібні ями, які знаходяться на належній відповідачу земельній ділянці, розташовані за 9 м. від будівель позивачів, споруджені з порушенням вимог державних будівельних норм, санітарних норм та правил (просідання ґрунту свідчить про протікання стоків у ґрунт, неприємний запах про нещільність накриття), тому позовні вимоги є законними та обгрунтованими.

Додатковим рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 24 жовтня 2024 року прийнято відмову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 1900,40 грн.

Не погодившись з рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 26 липня 2024 року його в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 адвокат Павелко Руслан Сергійович, просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що твердження позивачів, що вигрібна яма ОСОБА_1 не відповідає санітарним та будівельним нормам не підтверджені належними та допустимими доказами, оскільки вказані обставини мають бути встановлені відповідним спеціалістом або експертом, проте позивачі клопотання про проведення у даній справі експертизи не заявляли.

Окрім того, судом фактично задоволено дві ідентичні позовні вимоги, внаслідок чого на відповідача буде покладено подвійний обов?язок, як з виконання рішення суду так і сплати виконавчих зборів.

Також, при покладенні на відповідача понесених ОСОБА_2 витрат на правову допомогу надану адвокатом Третяк К.П., судом не враховано, що заявлений позов розглядався спільно з позовом ОСОБА_3 , якому адвокатські послуги надавалися адвокатом Третяк К.П. безкоштовно, таким чином, адвокат в об?єднаному позові надавала однакові послуги двом позивачам, при цьому ОСОБА_3 безкоштовно (за рахунок держави), а ОСОБА_2 на платній основі, тобто не доведено їх реальність. Вважає, що суд мав відмовити у стягненні даних судових витрат, оскільки розмір гонорару є завищеним та неспівмірним з наданими послугами. Окрім того, Насоновою В.І. в порушення ч. 1, 3 ст. 134 ЦПК України не надано суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат.

Зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок витрат, які відповідач поніс в зв?язку із апеляційним розглядом справи складає 8000 грн. витрат на правову допомогу та витрати зі сплати судового збору.

Від представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 адвоката Третяк К.П. до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відзив мотивовано тим, що матеріали справи містять достатньо доказів порушення прав позивачів діями відповідача, що встановлено компетентними особами Хорольської міської ради, тому проведення в даному випадку експертизи є недоцільним.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності раельності витрат на правову допомогу надану ОСОБА_2 є необгрунтованими, оскільки згідно чинного законодавства адвокату не заборонено надавати послуги в одній справі двом різним клієнтам, на платній чи безоплатній основі. Докази реальності даних витрат були надані до суду першої інстанції у встановлений законом строк, а визначений судом розмір витрат на правову допомогу є співмірним складності справи та витраченого часу.

Окрім того, посилаючись на неспівмірність витрат присуджених судом першої інстанції за правничу допомогу у розмірі 6400 грн., відповідач в апеляційній скарзі просить стягнути витрати на правову допомогу надану в суді апеляційної інстанції у сумі 8000 грн., що є суперечливою позицією.

Позивачка ОСОБА_2 , її представник адвокат Третяк К.П. та представник ОСОБА_1 адвокат Павелко Р.С. приймали участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані та проживають в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 .

Власником даного житлового будинку з господарськими спорудами на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом є ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 5).

У сусідньому домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_1 .

З акту комісії виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області «Про обстеження суміжних земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 » від 20.01.2022 року вбачається, що на території земельної ділянки позивачів зі сторони вигрібних ям відповідача є невелике просідання ґрунту. 3 вигрібні ями відповідача розташовані за 9 м. від будинку позивачів. Комісія зробила висновок про те, що вигрібні ями відповідача розміщені з недотриманням нормативних відстаней ДБН (т. 1, а.с. 108).

Згідно акту комісії виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області «Про обстеження суміжних земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 » від 09.02.2022 року на території земельної ділянки позивачів зі сторони вигрібних ям відповідача є невелике просідання грунту. 3 вигрібні ями відповідача розташовані за 9 м. від будинку позивачів та за 1,5 м. та 0,5 м. від паркану відповідача. Комісія зробила висновок проте, що вигрібні ями відповідача збудовані самовільно без дозвільних та погоджувальних документів (т. 1, а.с. 109).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку про їх доведеність та обгрунтованість.

Колегія суддів погоджується з даним висновком місцевого суду з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі (частини перша-п`ята статті 319 ЦК України).

Згідно ч. 7 ст. 41 Конституції України, використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно з частинами першою, третьою статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Відповідно до п. е ч. 1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Відповідно до приписів статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (неприємні запахи, забруднення, тощо).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Відповідно до статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому шкоди.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 104 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше. Якщо дії сусіда є неправомірними та не відповідають умові заподіяння якнайменших незручностей, такі дії підлягають припиненню.

Статтею 12 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» громадяни України зобов`язані здійснювати діяльність з додержанням вимог екологічної безпеки, інших екологічних нормативів та лімітів використання природних ресурсів, не порушувати екологічні права і законні інтереси інших суб`єктів та компенсувати шкоду, заподіяну забрудненням та іншим негативним впливом на навколишнє природне середовище.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення», яка була чинною на момент звернення до суду з даними позовами, передбачалося, що підприємства, установи, організації та громадяни при розробленні і використанні нових технологій, проєктуванні, розміщенні, будівництві, реконструкції та технічному переобладнанні підприємств, виробничих об`єктів і споруд будь-якого призначення, плануванні та забудові населених пунктів, курортів, проєктуванні і будівництві каналізаційних, очисних, гідротехнічних споруд, інших об`єктів зобов`язані дотримувати санітарного законодавства.

Згідно пункту 2.21 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених наказом Міністерства охорони Здоров`я України № 145 від 17 березня 2011 року, рідкі відходи, що утворюються у житлових та громадських будівлях і спорудах за відсутності централізованого водопостачання та водовідведення, допускається зберігати у вигрібних ямах (вигребах). У разі наявності дворових вбиралень вигрібна яма може бути спільною. Вигріб повинен бути водонепроникним та мати щільно прилягаючу кришку. Об`єм вигребу розраховується виходячи з чисельності населення, що ним користується.

Пунктом 1.1. Наказу Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження державних санітарних норм та правил утримання населених місць» від 17 березня 2011 року № 145, передбачено, що вигрібна яма (вигріб) - це інженерна споруда у вигляді поглиблення в землі, виконана з водотривкого матеріалу, призначена для збирання та зберігання рідких відходів, наземна частина якої обладнана щільно прилягаючою кришкою та решіткою для відокремлення твердих відходів.

Відповідно до пункту 2.22 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, вигреби повинні бути віддалені від меж земельних ділянок навчальних та лікувально-профілактичних закладів, стін житлових та громадських будівель і споруд, майданчиків для ігор дітей та відпочинку населення на відстань не менше 20 м.

Місце розміщення вигребу на присадибній ділянці та відстань від нього до власного житлового будинку визначає власник цього будинку з додержанням правил добросусідства.

Спірні питання щодо місць розміщення вигребів на території присадибної ділянки розглядаються у порядку вирішення земельних спорів згідно з чинним законодавством.

В умовах нецентралізованого водопостачання вигреби на території присадибної ділянки повинні бути віддалені від індивідуальних колодязів і каптажів джерел на відстань не менше 20 м, водночас відстань від вигребів до громадських колодязів і каптажів джерел повинна бути не менше 50 м. Слід також враховувати напрямок схилу ділянки.

Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод захищає право людини на приватне і сімейне життя, житло і кореспонденції. У випадку, коли особа серйозно стурбована незручностями, спричиненими іншими особами (зокрема поведінка сусідів), може виникнути питання щодо порушення статті 8 Конвенції. Серйозне порушення може призвести до порушення права людини на повагу до житла, якщо це заважає користуватися комфортом свого житла. З метою оцінки факту порушення права особи на повагу до житла потрібно визначити, чи досягли незручності того мінімального рівня, необхідного для встановлення втручання у права особи на повагу до житла та приватного життя. Необхідно враховувати всі обставини справи, зокрема інтенсивність та тривалість незручностей, їх фізичні чи психічні наслідки.

Подібні висновки висловлено у постановах Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 149/736/20, від 20 березня 2024 року у справі № 343/1820/22.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Дослідженими судом першої інстанції доказами підтверджено, що відповідач самовільно збудував некапітальні вигрібні ями без жодних дозвільних та погоджувальних документів, з порушенням ДБН, зокрема недотримання нормативних відстаней вигрібних ям до житлового будинку позивачів.

Дані обставини підтверджені відповідними актами та листами Хорольської міської ради, наявними в матеріалах справи фотокартками та наданими в суді першої інстанції показаннями свідків.

Відповідач, ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду справи не надав належних та допустимих доказів на спростування вищевказаного.

Твердження апеляційної скарги про те, що у даному спорі необхідне застосування спеціальних знань для встановлення факту наявності чи відсутності порушеня відповідачем прав позивача, зокрема проведення експертизи, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки позивачами надано належні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог.

В свою чергу, відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, на власний розсуд розпоряджаючись своїми процесуальними правами клопотання про призначення експертизи до суду першої та апеляційної інстанції не заявляв.

Таким чином, доводи апеляційної скарги, щодо недоведеності порушення прав позивачів є необгрунтованими.

Посилання апелянта на те, що оспорюваним судовим рішенням на відповідача покладено подвійний обов?язок, є безпідставним з огляду на наступне.

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_3 є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_2 , яка є дружиною ОСОБА_3 , зареєстрована та проживає у вказаному домоволодінні, а тому має право користування вказаним майном.

Аналіз положень статей 391, 396 ЦК України свідчить про те, що позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Таким чином, оспорюваним рішенням, яким зобов?язано відповідача усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_3 , який є власником сусіднього домоволодіння, та ОСОБА_2 , яка є його користувачем, здійснено захист порушених прав кожного позивача окремо та не призводить до подвійного обов?язку ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги відносно того, що демонтаж некапітальної вигрібної ями вбиральні відповідача є неспівмірним заходом, оскільки знесення споруди, що розташована на земельній ділянці належній відповідачу є крайньою мірою, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки ОСОБА_1 не позбавлений можливості побудувати вигрібну яму з дотриманням вимог санітарних норм та чинного законодавства.

Щодо заперечення відповідача на розмір витрат на правничу допомогу надану в суді першої інстанції колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом 04.11.2021, в якому не зазначена орієнтовна сума понесених нею судових витрат.

29 листопада 2021 року між ОСОБА_2 та адвокатом Третяк К.П. укладено договір про надання правової допомоги № 29/11/21 (т. 1, а.с. 34-35).

У відповіді на відзив на позовну заяву від 30.11.2021 ОСОБА_2 зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат складає 10000 грн. витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З дотриманням вищевказаних вимог процесуального законодавства, представником ОСОБА_2 адковатом Третяк К.П. надано до суду докази понесення даних витрат, а саме: додаток до договору про надання правової допомоги № 29/11/21 від 29.11.2021, в якому сторонами погоджено розмір гонорару за послуги адвоката (т. 2, а.с. 78), акт приймання-передачі наданих юридичних послуг (виконаних робіт) від 20.05.2024 (т. 2, а.с. 79) та копії квитанцій про оплату ОСОБА_2 гонорару адвокату Третяк К.П. (т. 2, а.с. 80-83).

Враховуючи відмову позивачки від позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, з огляду на вищевказані докази понесення витрат на правову допомогу, враховуючи принцип співмірності та розумності, критерій реальності адвокатських витрат, характер складності справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, суд першої інстанції прийшов до обгркунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу у сумі 6400 грн.

Неспівмірність визначеної судом суми витрат на правову допомогу надану в суді першої інстанції доводами апеляційної скарги не доведена.

Посилання апелянта на те, що адвокат Третяк К.П. надавала правову допомогу на безоплатній основі (за рахунок держави) також іншому позивачу ОСОБА_3 , що на думку апелянта не свідчить про реальність правових витрат понесених ОСОБА_2 , є необгрунтованими та не спростовують договірні правовідносини, які виникли між позивачем ОСОБА_2 та адвокатом Третяк К.П.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, апеляційним судом не встановлено.

Оскільки рішення місцевого суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення, тому підстави для розподілу судових витрат понесених ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Павелка Руслана Сергійовича залишити без задоволення.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 26 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.В. Чумак

Судді О.І. Обідіна

Л.І. Пилипчук