Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/3717/24
Провадження № 2/376/429/2025
09 травня 2025 року м.Сквира
Сквирський районний суд Київської області у складі:
головуючої судді Ловінської С.С.,
за участю секретаря судового засідання Кропивлянської С.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сквира заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Супруна Ігоря Ігоровича про стягнення витрат на правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів,-
03 квітня 2025 року Сквирським районним судом Київської області ухвалено рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, яким в з задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено.
В порядку ч. 2 ст. 246 ЦПК України судом призначено судове засідання для вирішення питання про судові витрати.
В судове засідання відповідачка та її представник адвокат Супрун І.І. не з`явились, від адвоката Супруна І.І. надійшла заява про проведення судового засідання щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу без його участі та участі відповідачки (а.с. 144-145).
Позивач ОСОБА_2 та його представник адвокат Кукса О.В. в судове засідання не з`явилися. 23.04.2025 через канцелярію суду надійшло заперечення на заяву про стягнення витрат на правничу допомогу, в якому адвокат вказав, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу не є співмірним зі складністю справи та наданими послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих послуг і виконаних робіт та ціною позову, а тому вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним і необгрунтованим.
Дослідивши представлені сторонами докази, суд дійшов наступних висновків.
У відповідності до ст.133ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Ч.ч. 1 -3 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
На підтвердження понесення відповідачем судових витрат на правничу правову допомогу суду представлено докази, а саме:
-копію акту виконаних робіт до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 24.03.2021 та Додаткового договору від 11.02.2025, згідно якого сторони погодили, що адвокат Бюро надав послуги з правничої допомоги у справі № 376/3717/24 на загальну суму 8000 грн, що включають: 5000,00 грн підготовка та подання до суду відзиву на позовну заяву від 26.02.2025; 3000,00 грн представництво інтересів клієнта в судовому засіданні 27.02.2025 в режимі відеоконференції. Даним актом сторони погодили, що послуги надані в обсязі, претензій сторони одна до одної не мають (а.с.130);
- копію акту виконаних робіт до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 24.03.2021 та Додаткового договору від 11.02.2025, згідно якого сторони погодили, що адвокат Бюро надав послуги з правничої допомоги у справі № 376/3717/24, що включають: 3000,00 грн представництво інтересів клієнта в судовому засіданні 03.04.2025 в режимі відеоконференції. Даним актом сторони погодили, що послуги надані в обсязі, претензій сторони одна до одної не мають (а.с.135).
Разом з тим, з урахуванням критеріїв співмірності понесених витрат до предмета спору, складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, суд приходить до висновку про необхідність зменшення розміру відшкодування витрат на правничу допомогу до 8000 грн. 00 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 133, 137,141, 246, 270 ЦПК України, суд, -
Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Супруна Ігоря Ігоровича про стягнення витрат на правничу допомогу - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8000,00 грн на відшкодування витрат на правничу допомогу.
Додаткове рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому відповідного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя С.С.Ловінська