Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2025 р.

м. Київ

справа № 755/13213/20

провадження № 2/755/260/25

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Прокопчук Н.А.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини № НОМЕР_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з відповідача військової частини № НОМЕР_1 на її користь матеріальну шкоду у розмірі 3 072 093,31 грн. моральну шкоду 1 000 000,00 грн. та судові витрати, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_2 , в стані алкогольного сп`яніння, 15.11.2018 року, о 00-25 годині, в місті Києві по проспекту Броварському, 3, керував транспортним засобом «Тойота», державний номер НОМЕР_2 , не обрав безпечної швидкості, не впорався з керуванням, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, чим спричинив зіткнення з транспортним засобом «Ланд Ровер», державний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 , після чого транспортний засіб «Ланд Ровер» некеровано зіткнувся з транспортним засобом «Пежо», номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_3 . Всі транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а водій ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зазнали тілесних ушкоджень.Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.09.2019 року у справі № 755/11813/19 водія ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди та провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. Крім того, постановою суду від 11.09.2019 року встановлено, що ОСОБА_2 працює водієм Військової частини НОМЕР_1 , а оскільки завдання шкоди було здійснено під час виконання останнім трудових обов`язків, саме в/ч НОМЕР_1 зобов`язана відшкодувати завдану шкоду. Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу № 24/8 від 11.12.2018 року, матеріальний збиток, завданий позивачу становить 3 072 093,31 грн., що становить предмет спору.

З огляду на вищевикладені обставини позивач вважає, що неправомірними діями відповідача їй завдано моральної шкоди, вираженої у фізичних стражданнях, яких позивач зазнала у зв`язку із ушкодженням здоров`я та пошкодженням транспортного засобу позивача, що є постраждалою від зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, тому позивач оцінює завдану їй моральну шкоду у розмірі 1 000 000,00 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2020 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 грудня 2020 року призначено в справі судову автотоварознавчу експертизу.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 листопада 2021 року відновлено провадження у справі, суду надано висновок за наслідками проведення судової автотоварознавчої експертизи.

Протокольною ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 13 грудня 2021 року підготовче засідання закрито. (Том 2 а.с. 74)

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 31 травня 2022 року зупинено провадження у цивільній справі № 755/13213/20 за позовом ОСОБА_1 до військової частини № НОМЕР_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - до припинення воєнного стану в Україні.

За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями в порядку статті 33 ЦПК України 14 квітня 2025 року головуючим суддею по справі визначено суддю Галагана В.І.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 квітня 2025 року прийнято до свого провадження та відновлено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини № НОМЕР_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Представником відповідача військової частини № НОМЕР_1 ОСОБА_7 надано суду письмовий відзив на позовну заяву та додаткові пояснення, відповідно до яких представник заперечив проти позову в повному обсязі, вказуючи на те, що наданий позивачем Звіт про визначення вартості матеріального збитку викликає сумнів, оскільки представник відповідача не був присутнім при проведенні огляду експертом. Крім того, представником зауважено, що в/ч НОМЕР_1 не є належним відповідачем у справі, оскільки саме ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності, а також представником зауважено, що позивачем не доведено заявлену суму на відшкодування моральної шкоди. (Том 1 а.с. 123-129, 213-216)

Представником позивача ОСОБА_5 подано відповідь на відзив, відповідно до якої представником зауважено, що матеріали Звіту містять повідомлення відповідача про дату, час та місце проведення оцінки транспортного засобу, а вчинення правопорушення ОСОБА_2 під час виконання посадових обов`язків встановлено постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.09.2019 року у справі № 755/11813/19. (Том 1 а.с. 136-139)

Представник позивача ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить провести розгляд справи за його відсутності.

Представником відповідача ОСОБА_8 надано до суду заяву, відповідно до якої представник проти позову заперечив в повному обсязі, просить в позові відмовити та відшкодувати відповідачу судові витрати за проведення судової автотоварознавчоїекспертизи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 в стані алкогольного сп`яніння 15.11.2018 року, о 00-25 годині, в місті Києві по проспекту Броварському, 3, керував транспортним засобом «Тойота», державний номер НОМЕР_2 , не обрав безпечної швидкості, не впорався з керуванням, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, чим спричинив зіткнення з транспортним засобом «Ленд Ровер», державний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 , після чого транспортний засіб «Ланд Ровер» некеровано зіткнувся з транспортним засобом «Пежо», номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_3 . Всі транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а водій ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зазнали тілесних ушкоджень.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.09.2019 року у справі № 755/11813/19 водія ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП та провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. (а.с. 7-9)

Відповідно до частини шостої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на викладене та відповідно до положення частини шостої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.09.2019 року у справі № 755/11813/19.

Згідно п. 1.6. Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої Міністерством юстиції України та Фондом державного майна України 24.11.2003 року (далі - Методика), відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин.

Згідно Звіту про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного оцінювачем ТОВ «Професійна експертна компанія» від 06.12.2018 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику ОСОБА_1 після аварійного пошкодження автомобіля «Ленд Ровер», державний номер НОМЕР_3 , становить 3 072 093,31 грн. (Том 2 а.с. 2-43)

Згідно Висновку експертів за результатами проведення комісійної судової авто товарознавчої експертизи від 03.11.2021 року № 28814/21-56/32123/21-54, складеного на виконання ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 26.08.2021 року, ринкова вартість автомобіля «Ленд Ровер», державний номер НОМЕР_3 , на день ДТП з урахуванням ПДВ, складала 3 556 687,64 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля «Ленд Ровер», державний номер НОМЕР_3 , на день ДТП складала 2 864 411,08 грн., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Ленд Ровер», державний номер НОМЕР_3 , на день ДТП з урахуванням ПДВ складала 3 089 149,54 грн., вартість в пошкодженому стані автомобіля «Ленд Ровер», державний номер НОМЕР_3 , на день ДТП з урахуванням ПДВ складала 467 538,10 грн. (Том 2 а.с. 48-65)

За вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно частини другої ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Деліктне зобов`язання - це зобов`язання, в якому особа, що протиправно і винно заподіяла шкоду особистості громадянина або його майну, зобов`язана її відшкодувати, а потерпілий має право на відшкодування заподіяної шкоди у повному обсязі.

У деліктних цивільних правовідносинах реалізуються зобов`язально-правові засоби захисту абсолютних прав. Потерпілий набуває права вимоги про відшкодування збитків, і він має право пред`явити позов про збитки. Праву потерпілого відповідає обов`язок заподіювача шкоди відшкодувати заподіяну шкоду.

Відповідно до частини 1 статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Так, у Постанові від 21 серпня 2020 року у справі № 905/1391/19 Верховний Суд дійшов наступних висновків.

З аналізу змісту глави 82 Цивільного кодексу України вбачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 Цивільного кодексу України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Верховний Суд зауважив, що така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси.

Виходячи із наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується останнім, а не безпосередньо винним водієм.

Також cудді Верховного Суду підкреслили, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, на відповідний правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Тлумачення частини 1 статті 1172 Цивільного кодексу України свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, настає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями законодавства, діючого на час виникнення спірних правовідносин, та урахувавши вищенаведені роз`яснення Верховного Суду, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача Військової частини № НОМЕР_1 на користь позивача ОСОБА_1 матеріальної шкоди у порядку статті 1172 ЦК України, оскільки в матеріалах справи відсутні докази перебування особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_2 , із Військовою частиною № НОМЕР_1 на час вчинення ДТП, а також відсутні докази того, що ОСОБА_2 заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків, та такі докази не було досліджено згідно змісту постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 11.09.2019 року у справі № 755/11813/19, яка містить лише дані про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, зі слів останнього, що не спростовано належними та допустимими доказами в розрізі даного спору.

Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту немайнових прав, які є абсолютними, невідчужуваними і не можуть бути предметом зобов`язання.

Згідно діючого законодавства особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених статтями 280, 611, 1167, 1168 Цивільного кодексу України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Згідно абзацу 2 п. 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року № 4, при вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням страховиком зобов`язань за договором страхування, суди повинні виходити з того, що правовідносини сторін за договором страхування є зобов`язальними. У випадку порушення зобов`язання моральна шкода може бути відшкодована лише тоді, коли це встановлено договором або законом (стаття 611 Цивільного кодексу України).

Разом з тим, встановивши відсутність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою, завданою позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та діями відповідача, та за відсутності доказів вини відповідача у вчиненні дослідженої дорожньо-транспортної пригоди, у суду відсутні правові підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до військової частини № НОМЕР_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

В порядку ч. 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з огляду на повну відмову у задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

За даними Акту здачі-приймання висновку експертів № 28814/21-56/32123/21-54 від 03.11.2021 року відповідачем військовою частиною № НОМЕР_1 здійснено оплату автотоварознавчої експертизи, призначеної за ухвалою суду від 26.08.2021 року, у розмірі 4 976,69 грн. (Том 2 а.с. 47)

Таким чином, з огляду на відмову в позові, позивачем підлягає до відшкодування відповідачу сума судових витрат, понесених на проведення експертизи, у розмірі 4 976,69 грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 1166, 1167, 1172, 1187, 1192 Цивільного кодексу України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини № НОМЕР_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) на користь військової частини № НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 ) витрати на проведення автотоварознавчої експертизи у розмірі 4 976 (чотири тисячі дев`ятсот сімдесят шість) гривень 69 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 13 травня 2025 року.

Суддя: В.І. Галаган