КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №358/158/24 Головуючий у 1 інстанції: Лебединець Г.С.
Провадження №22-ц/824/1068/2025 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 травня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Ратнікова В.М., Сушко Л. П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богуславського районного суду Київської області від 1 квітня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів за період з січня 2020 по листопад 2023 в розмірі 48 189,10 грн та витрати на правничу допомогу - 5 000 грн.

В обґрунтування вимог позову зазначала, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано рішенням суду та від якого сторони мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дочка проживає із нею. Рішенням суду від 20.06.2017 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дочки у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи з 18.04.2017 і до досягнення дочкою повноліття. Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду за ним виникла заборгованість по виплаті аліментів в сумі 46 502,50 грн. Пеня, згідно розрахунку, складає - 48 189,10 грн, яку просить стягнути з відповідача на її користь.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 1 квітня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 46 502,50 грн (сорок шість тисяч п`ятсот дві гривні 50 коп).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн (п`ять тисяч гривень 00 коп).

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 1 211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 26 квітня 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Богуславського районного суду Київської області від 1 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову та стягненні витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування апеляційний вимог зазначив, що згідно з наданою Таращанським відділом ДВС у Білоцерківському районі довідки від 08.02.2023 №4441/24.5-43, яка долучена відповідачем до відзиву, станом на 01.02.2024 заборгованість у виконавчому провадженні про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки відсутня.

Вказує, що якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні.

Звертає увагу, що судом не взято до уваги про те, що на прохання ОСОБА_2 по мірі можливості ОСОБА_1 беру участь у додаткових витратах своєї дочки ОСОБА_1 . Однак, були випадки що грошові кошти перераховувались із банківських карток матері відповідача ОСОБА_4 та брата ОСОБА_5 . За 2021-2023 відповідачем безпосередньо було додатково переказано додаткових коштів на картку ОСОБА_2 для дочки ОСОБА_1 17 500 грн.

При цьому, розуміючи свій батьківський обов`язок по утриманню своєї малолітньої дитини, в грудні 2023 року відповідачем невідкладно в рахунок сплати заборгованості по аліментах було сплачено 8500 грн., в січні 2024 року 10 тис. грн., а в лютому 2024 року остаточну суму в розмірі 35 тис. грн.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Позивач відзив на апеляційну скаргу, у встановлений апеляційним судом строк, не надав.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачений ч. 13 ст. 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, рішенням Богуславського районного суду Київської області від 20.06.2017 у справі № 358/566/17 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_1 у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи з 18.04.2017 і до досягнення дочкою повноліття.

Згідно наданої Таращанським відділом ДВС у Білоцерківському районі довідки від 15.12.2023, заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на 01.12.2023 складає 46 502,50 грн.

Згідно наданої Таращанським відділом ДВС у Білоцерківському районі довідки від 08.02.2024 № 4441/24.5-43, яка долучено відповідачем до відзиву, станом на 01.02.2024 заборгованість у виконавчому провадженні про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки, відсутня.

Згідно з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем Таращанського відділу ДВС у Білоцерківському районі від 15.12.2023, заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на 01.12.2023 складала 46 502,50 грн.

Обчислений державним виконавцем розмір заборгованості по аліментам в сумі 46 502,50 грн., сторонами не оскаржувався, доказів, які б спростували розмір цієї заборгованості, суду не надано, а тому такий розрахунок суд вважає вірним, належним та обґрунтованим і бере його до уваги при ухваленні вказаного рішення.

З вказаного розрахунку також вбачається, що відповідачем аліменти сплачувались не в повному обсязі протягом 2020 року в сумі 1500 грн (нараховано 1821 грн); 2021 - 1500 грн (нараховано 1939 грн), 2022 - 1500 грн (нараховано 3186 грн), 2023 - 1700 грн (нараховано 3186 грн). Даний розрахунок ніким не оскаржувався та був використаний позивачем при розрахунку суми неустойки (пені).

Відповідач проти даного розрахунку заборгованості заперечував, вказував на те, що заборгованість виникла внаслідок неналежного виконання державним виконавцем своїх посадових обов`язків та зазначив у відзиві, що станом на 01.02.2024 він не має заборгованості по сплаті аліментів.

З розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 08.02.2024, відповідач почав погашати заборгованість, яка виникла на 01.12.2023 лише з січня 2024.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів відсутності його вини у несплаті (неповній сплаті) аліментів за вказаний період, а також невірності вищевказаного розрахунку та неправомірності дій чи бездіяльності державного виконавця. Розрахунок державного виконавця від 15.12.2023 відповідач не оскаржував, а також не оскаржував дій державного виконавця.

Наявність в матеріалах справи іншого розрахунку заборгованості по аліментах державного виконавця станом 31.01.2024 та довідки від 08.02.2024 про відсутність заборгованості не спростовують висновок суду про обґрунтованість звернення позивача до суду із вимогами про стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів на підставі розрахунку заборгованості по аліментах від 15.12.2023, який був наданий останній державним виконавцем у встановленому законом порядку.

Відповідно до розрахунку позивача, розмір неустойки (пені) зі сплати аліментів за період з січня 2020 по листопад 2023 включно становить 48 189,10 грн. В той же час, з урахуванням положень ч.1ст.196 СК України, сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів має становити 46 502,50 грн, оскільки розмір неустойки (пені) не може перевищувати загальний розмір заборгованості по аліментам.

Встановивши, що розмір неустойки (пені) за спірний період перевищує сукупний розмір заборгованості за аліментами, врахувавши загальні засади справедливості та розумності регулювання сімейних відносин, суд, вважає за необхідне стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів, що не перевищує 100% заборгованості за заявлений у позові період у розмірі 46 502,50 грн.

В частині позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 5 000 грн, на підтвердження яких позивачем були надані: договір про надання правничої допомоги від 29.12.2023; розрахунок від 26.01.2024 із зазначенням характеру правничої допомоги, кількості витраченого часу, вартості робіт; акт виконаних робіт від 31.01.2024.

Як вбачається з матеріалів справи, правнича допомога адвоката полягала у попередній консультації, здійсненні аналізу судової практики, складання заяви по суті справи.

Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що позивач отримала адвокатські послуги, суд першої інстанції вважав за необхідне стягнути на її користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі зазначеному позивачем - 5000 грн, оскільки вказаний розмір не є завищеним, такі витрати мають розумний характер є співмірними із часом, витраченим адвокатом, обсягом наданих послуг, значенням справи для позивача.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечення викладені у відзиві на апеляційну скаргу, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (стаття 198 СК України).

Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

При виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення (частина перша статті 196 СК України).

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" визначено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Відповідно до загальних засад регулювання сімейних відносин, закріплених у ч.9 ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Справа, що розглядається має певні особливості, пов`язані відповідно з аліментними зобов`язаннями.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

До відповідальності не можна притягнути платника аліментів, якщо заборгованість за аліментами утворилася з незалежних від платника аліментів причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками тощо (пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів").

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що рішенням Богуславського районного суду Київської області від 20.06.2017 у справі № 358/566/17 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_1 у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи з 18.04.2017 і до досягнення дочкою повноліття.

У відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі відповідач визнав факт його обізнаності з вказаним судовим рішенням.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що прохання ОСОБА_2 по мірі можливості ОСОБА_1 беру участь у додаткових витратах своєї дочки ОСОБА_1 . Однак, були випадки що грошові кошти перераховувались із банківських карток матері відповідача ОСОБА_4 та брата ОСОБА_5 . За 2021-2023 відповідачем безпосередньо було додатково переказано додаткових коштів на картку ОСОБА_2 для потреб дочки ОСОБА_1 17 500 грн.

Колегія суддів вважає, що такі посилання скаржника не спростовують факту його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, оскільки відповідачу було достеменно відомо про встановлений судом розмір аліментів у розмірі 1/4 частку усіх його доходів.

Відповідач, діючи на власний розсуд, сплачуючи аліменти частково у розмірі який визначав самостійно та допустив виникнення у нього заборгованості зі сплати аліментів.

Під час судового розгляду відповідач причини сплати аліментів не у повному розмірі, визначеному судом, суду не навів, відповідних доказів неможливості сплати аліментів у визначеному судом розмірі не надав, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про ухилення відповідача від сплати аліментів та наявність правових підстав для стягнення пені.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було встановлено винних дій відповідача у виникненні заборгованості, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідач був обізнаний зі своїм обов`язком сплачувати щомісячно аліменти на дитину, а також знав про розмір аліментів, який був визначений рішенням судом у розмірі 1/4 частини від усіх його доходів, а відтак, не сплачуючи аліменти у повному розмірі, відповідач допустив ухилення від виконання свого обов`язку по сплаті аліментів.

При цьому, відповідачем не було наведено будь-якого обґрунтування поважних причин неможливості виконання свого обов`язку у повному обсязі у період, за який виникла заборгованість.

Колегією суддів відхиляються й посилання скаржника на те, що він не отримував постанови державного виконавця про відкриття виконавче провадження, оскільки вказана обставина не звільняє боржника від виконання судового рішення та сплати аліментів у визначеному цим судовим рішенням, розмірі.

Також скаржник в обґрунтування підстав для скасування рішення суду першої інстанції посилався на те, що сума пені за прострочення сплати аліментів напряму залежить від розрахунку заборгованості, а тому суд першої інстанції при прийнятті рішення мав дослідити питання правильності розрахунку та встановити чому така заборгованість виникла.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи апеляційної скарги, оскільки предметом розгляду даної справи є стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, а не оскарження дій державного виконавця, яким здійснювався розрахунок заборгованості по аліментам.

Інших доводів на спростування висновків суду першої інстанції, в тому числі щодо розміру неустойки, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заборгованість зі сплати аліментів виникла саме з вини відповідача, який неналежно виконував покладний на нього ст.180 СК України обов`язок утримувати дитину, оскільки сплачував стягнуті з нього рішенням суду аліменти не в повному обсязі, належних та допустимих доказів того, що вказана заборгованість зі сплати аліментів виникла з незалежних від нього причин, ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції надано не було, що є його процесуальним обов`язком відповідно до вимог ст.81 ЦПК України

Апеляційна скарга за своїм змістом є повторенням правової позиції, викладеної у відзиві на позовну заяву, аргументи якої знайшли належну оцінку в рішенні суду першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Богуславського районного суду Київської області від 1 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді В.М. Ратнікова

Л.П. Сушко