Справа № 346/6179/24
Провадження № 2/346/479/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі головуючого судді Яремин М.П.

з участю секретарів Гжибовського А.А., Урбанович І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності від 15.09.1988 року, належала на праві власності колгоспному двору, головою якого була його баба ОСОБА_3 , яка на час ліквідації колгоспних дворів проживала у спірному будинку разом з дочкою ОСОБА_4 , зятем ОСОБА_5 та онукою ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла та після її смерті відкрилася спадщина за законом на 1/2 частку вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, яку прийняла її дочка ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер. ОСОБА_4 у строк, визначений ст. 1270 ЦК України, звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом та після смерті свого чоловіка успадкувала належну йому 1/6 частку житлового будинку, яка належала йому на підставі свідоцтва про право власності від 21.08.1999 року та частку будинку в майні колгоспного двору.

27.10.2017 року ОСОБА_4 подарувала належну їй 1/3 частку будинку своїй дочці ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла та після її смерті відкрилась спадщина за законом на 1/2 частку вказаного будинку.

З метою оформлення спадщини після смерті матері позивач звернувся до державного нотаріуса із відповідною заявою, а відповідач із заявою про відмову від прийняття спадщини. Державним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 1,5207 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Однак, нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами у зв`язку з тим, що право власності на спірне нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_3 як головою колгоспного двору, а частки померлої та інших власників у майні колгоспного двору не виділено. Тому позивач просить визнати за ним в порядку спадкування право власності на 1/2 частку вказаного житлового будинку та господарських будівель і споруд.

Позивач в судове засідання не з`явився, його представник адвокат Оліградський М.В. в судовому засіданні 26.03.2025 року позовні вимоги підтримав, а також подав до суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його та позивача відсутності, а позов задовольнити (а.с. 133).

Відповідач в судове засідання не з`явилась, надіслала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, а також в матеріалах справи міститься її письмова заява, справжність підпису на яких засвідчено віце-консулом Генерального консульства України в Неаполі 29.10.2024 року, зареєстровано в реєстрі за № 570/4/4-2838, в якій повідомила, що будучи членом колишнього колгоспного двору, що в АДРЕСА_1 , належної їй частки із майна колишнього колгоспного двору не виділяла і не бажає виділяти; не претендує на частку у спадщині після смерті її матері ОСОБА_4 та баби ОСОБА_3 ; від належної їй частки у колгоспному дворі відмовляється, а також відмовляється від частки у спадщині після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в користь брата ОСОБА_1 ; позовні вимоги визнає, просить розгляд справи проводити в її відсутності ( а.с. 74, 75 ).

В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, перевіривши матеріали справи, і, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків.

ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась ОСОБА_7 , її батьками вказані ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , про що свідчать дані свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 26.10.1962 року (а.с. 16).

25.12.1997 року ОСОБА_7 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 , у зв`язку з чим змінила прізвище на « ОСОБА_9 », актовий запис № 17 від 25.12.1997 року, що стверджується даними копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 (а.с. 17).

ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_1 , його батьками вказані ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , про що свідчать дані свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого повторно 14.02.2023 року (а.с. 20).

ІНФОРМАЦІЯ_6 народилася ОСОБА_10 , її батьками зазначені ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , що стверджується даними копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого повторно 20.07.2010 року, яка у зв`язку з одруженням 08.03.1997 року змінила прізвище на « ОСОБА_12 » (а.с. 156, 157).

Згідно з копією витягу з рішення виконкому Коломийської районної ради № 173 від 10.07.1988 року, вирішено оформити право власності за головою колгоспного двору ОСОБА_3 та ОСОБА_7 на жилий будинок в АДРЕСА_1 , та видати свідоцтво про право власності (а.с. 127).

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння, виданого 15.09.1988 року виконкомом Коломийської районної ради на підставі рішення № 192 від 10.08.1988 року, та зареєстрованого в Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації 15.09.1988 року в реєстрову книгу № 355, та виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП Коломийське МБТІ, виданої 22.08.2016 року за № 56707, згідно з архівними даними станом на 31.12.2012 року, власником половини (1/2 частки) житлового будинку, господарських будівель і споруд, які знаходяться в АДРЕСА_1 , є колгоспний двір, головою якого є ОСОБА_3 (а.с. 28-29, 30-31).

Позивачем подано оголошення на офіційному сайті видання «Вітрина оголошень» за відповідним посиланням про втрату свідоцтва про право особистої власності рна домоволодіння від 15.09.1988 року, видане на ім`я ОСОБА_3 (а.с. 123-124).

Судом також встановлено, що відповідно копії свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого 15.09.1988 року виконкомом Коломийської районної ради на підставі рішення № 173 від 10.08.1988 року, та зареєстрованого в Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації 15.09.1988 року в реєстрову книгу за реєстровим №355, власником половини житлового будинку, господарських будівель і споруд, які знаходяться в АДРЕСА_1 , є колгоспний двір, головою якого є ОСОБА_7 ( а.с. 130-131 ).

Згідно з даними свідоцтва про право власності № НОМЕР_5 , виданого виконкомом Підгайчиківської сільської ради 21.08.1999 року згідно з рішенням №21 від 17.08.1999 року взамін свідоцтва про право власності від 15.09.1988 року, та зареєстрованого в Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації 21.08.1999 року в реєстрову книгу № 2 за реєстровим №355, право власності на половину житлового будинку, що в АДРЕСА_1 , на праві спільної сумісної власності в рівних частинах зареєстроване за ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_10 ( а.с. 34).

Відповідно до виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП Коломийське МБТІ, виданої 22.08.2016 року за № 56707, згідно з архівними даними станом на 31.12.2012 року, житловий будинок, що в АДРЕСА_1 , на праві приватної спільної часткової власності зареєстровано за: ОСОБА_3 ( 1/2 частка ( як голови колгоспного двору ), на підставі свідоцтва про право власності від 15.09.1988 року), ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_10 ( по 1/6 частці за кожним), на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_5 від 21.08.1999 року ( а.с. 30-31, 128 ).

Відповідно до копії Державного акту на право приватної власності на землю від 09.11.1994 року серії ІФ 07-31-2/000001, виданого на підставі рішення виконкому Підгайчиківської сільської ради №27 від 23.08.1994 року, ОСОБА_7 належала земельна ділянка площею 0,4157 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території с. Підгайчики Підгайчиківської сільської ради. Вказаний державний акт як документ, що посвідчує право власності на земельну ділянку, зазначений у витязі з державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-017 від 26.09.2017 року (а.с. 32-33, 44-46 ).

Згідно з даними копії Державного акту на право приватної власності на землю від 15.12.2002 року серії ІІІ-ІФ №001150, виданого на підставі рішення ХІІ сесії ІІІ демократичного скликання Підгайчиківської сільської ради від 24.04.2001 року, ОСОБА_7 передано у приватну власність земельну ділянку, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,6276 га, яка розташована на території Підгайчиківської сільської ради Коломийського району (а.с. 42-43).

Відповідно до договору дарування, посвідченого 27.10.2017 року приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Григорцем В.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 2370, ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_2 1/3 частку житлового будинку з відповідною часткою надвірних господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний договір як підстава виникнення права власності вказаний у витязі з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №101734489 від 27.10.2017 року (а.с.35-38, 39-41).

Згідно з даними свідоцтв про смерть серій НОМЕР_6 , НОМЕР_7 та НОМЕР_8 , ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Підгайчики Коломийського району Івано-Франківської області ( 15, 18, 19 ).

У відповідності до даних копій довідок № 738 та №739, виданих 16.08.2016 року Підгайчиківською сільською радою 16.08.2016 року, ОСОБА_5 належала 1/3 частка житлового будинку в АДРЕСА_1 , в якому він був зареєстрований з 1963 року по 23.01.2014 року; тип двору колгоспний; Станом на 01.07.1990 року за вказаною адресою проживали: ОСОБА_7 (дружина) та ОСОБА_10 (дочка). На день його смерті за цією адресою проживали: ОСОБА_13 дружина; ОСОБА_6 дочка; ОСОБА_14 зять; ОСОБА_15 онук, Заповіт від імені ОСОБА_5 не посвідчувався виконкомом вказаної сільської ради (а.с. 162, 163).

Відповідно до копій довідок № 213, №214 та №215, виданих 19.08.2024 року виконавчим комітетом Підгайчиківської сільської ради, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на день своєї смерті проживали та були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 належала 1/2 частка житлового будинку АДРЕСА_2 . Станом на 01.07.1990 року у вказаному будинку були зареєстровані: ОСОБА_3 голова двору; ОСОБА_4 дочка; ОСОБА_5 зять; ОСОБА_16 онука. На час смерті ОСОБА_3 у вказаному будинку проживали та були зареєстровані: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_16 . В управління спадковим майном ОСОБА_4 вступила після смерті матері ОСОБА_3 , фактично прийняла спадщину. ОСОБА_5 належала 1/6 частка вказаного житлового будинку; на день його смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) у вказаному будинку проживали та були зареєстровані: ОСОБА_4 та ОСОБА_16 ОСОБА_4 належали: 1/6 частка житлового будинку АДРЕСА_2 ; земельна ділянка площею 0,4157 га, кадастровий номер :01:001:0193. На день смерті ОСОБА_4 у будинку була зареєстрована ОСОБА_16 . Заповіт від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у вказаному виконкомі не посвідчувались ( а.с. 24-26 ).

Відповідно до довідки №216, виданої 19.08.2024 року виконавчим комітетом Підгайчиківської сільської ради, згідно з рішенням №446-VII від 20.05.2022 року вулицю 1 Травня перейменовано на вулицю Далибогова ( а.с. 27 ).

Відповідно до даних технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, виготовленого ОКП «Коломийське МБТІ» 30.08.2016 року, спірне нерухоме майно складається з житлового будинку загальною площею 38,1 кв. м., житловою площею 18,7 кв. м. та господарських будівель і споруд: сараю - літери «Б», «Г» та «Д»; літньої кухні - літера «В»; вбиральні - літера «Е»; навісу літера «Ж»; криниці - «№ 1»; огорожі - «№ 2-5». Рік побудови будинку - 1930 (а.с. 48-53).

22.08.2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 звернулися до приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Григорця В.М. із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину після смерті відповідно свого чоловіка та батька ОСОБА_5 (а.с. 151, 152).

Даними витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 44845638, виданого 22.08.2016 року приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Григорцем В.М., стверджується, що до вказаного реєстру внесено реєстраційний запис, параметрами якого є реєстрація спадкової справи № 44/2016 за номером у спадковому реєстрі 59398732, спадкодавець ОСОБА_5 (а.с.165).

18.08.2017 року ОСОБА_2 звернулася до вказаного нотаріуса із заявою, в якій зазначила, що 22.08.2016 року подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 , в якій вказала, що він є її батьком; документів, які б підтверджували факт родинних відносин між нею та померлим, не має, оскільки у її свідоцтві про народження відомості про батька записані зі слів матері; у зв`язку з наведеним повідомляє, що не претендує на отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 , оскільки не являється його дочкою (а.с. 168).

21.08.2017 року вказаним приватним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване з реєстрі за № 1978, про те, що спадкоємцем майна ОСОБА_5 є його дружина ОСОБА_4 . Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з 1/6 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1 , що належала померлому на підставі свідоцтва № НОМЕР_5 про право власності на житловий будинок, виданого виконкомом Підгайчиківської сільської ради 21.08.1999 року на підставі рішення цієї ради від 17.08.1999 року № 21 (а.с. 183).

02.03.2023 року позивач звернувся до Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_4 , а 14.03.2023 року відповідач ОСОБА_2 - із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті матері на користь рідного брата ОСОБА_1 ( а.с. 87, 94).

Даними витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 71659203, виданого 02.03.2023 року державним нотаріусом Третьої Коломийської державної нотаріальної контори Мануляк І.В., стверджується, що до вказаного реєстру внесено реєстраційний запис, параметрами якого є реєстрація спадкової справи № 36 за номером у спадковому реєстрі 70336799, спадкодавець ОСОБА_4 (а.с.93 зворот).

21.07.2023 року представник позивача по довіреності ОСОБА_17 звернувся до Коломийської держнотконтори із заявою про видачу довірителю свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, загальною площею 1,5207 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Підгайчиківської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області (а.с. 95).

21.07.2023 року державним нотаріусом Мануляк І.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване з реєстрі за № 1-558, про те, що спадкоємцем майна ОСОБА_4 є її син ОСОБА_1 . Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається із земельної ділянки, загальною площею 1,5207 га, кадастровий номер :02:002:0196, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Підгайчиківської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області. Інформація щодо вказаної земельної ділянки зазначена у відповідних державному акті, витязі з державного земельного кадастру та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.99-106).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії вказаного нотаріуса від 25.09.2024 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_3 , спадкоємцем якої була її дочка ОСОБА_4 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, в зв`язку з тим, що право власності на нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_3 як головою колгоспного двору, а частки померлої та інших власників у майні колгоспного двору не виділено, , колгоспний двір на даний час не є суб`єктом цивільних правовідносин (а.с.47).

Відповідно до листа вказаного нотаріуса № 138/01-16 від 25.01.2025 року, спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заведена, про що нею долучено інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 79824122 від 25.01.2025 року (а. с. 84, 85).

Згідно з частиною першою статті 120 ЦК Української РСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, а частина друга статті 123 цього Кодексу визначала, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до ч. 2 ст.120 ЦК Української РСР колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться у користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент.

Колгоспний двір визначався, як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких були членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 21.11.2018 року в справі № 308/3775/14-ц.

Частиною першою статті 112 ЦК Української РСР передбачено, що майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам.

Виходячи зі змісту цієї статті, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь у його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору в складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 28.11.2018 року в справі № 688/21/17-ц.

Як роз`яснено у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22.01.2019 року в справі № 713/1310/17-ц.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Таким чином, з врахуванням того, що спадщина відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , на спірні правовідносини поширюються норми ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України.

Судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини).

Згідно з положеннями ст.548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст.549 вказаного Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 553 зазначеного Кодексу передбачено спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Відповідно до ст.561 вказаного Кодексу свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає.

Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року №18/5, яка діяла на час відкриття спадщини, визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 Цивільного кодексу). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини 3 вказаної статті спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з положеннями п.11 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.

Частинами першою, третьою статті 347 ЦК України передбачено, що особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.

Відповідно до положень ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В даній справі встановлено, що станом на 01.07.1990 року баба позивача, його мати, батько та відповідач (сестра) були членами колгоспного двору згідно зі свідоцтвом про право власності від 15.09.1988 року, що видане на половину житлового будинку, а тому кожному із них належало відповідно по 1/8 частці у спірному майні (тобто, 1/2:4=1/8), а також його матері, батьку та сестрі (відповідачу) належало по 1/6 частці іншої половини вказаного будинку (тобто, 1/2:3=1/6, згідно із свідоцтвом № 662 від 21.08.1999 року). ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 як голова половини колгоспного двору померла та після її смерті відкрилася спадщина за законом.

На підставі наведеного суд приходить до висновку про наявність передбаченої законом підстави для визнання за позивачем права власності на 1/6 частку спірного нерухомого майна (1/8+1/24=1/6), виходячи з рівності часток усіх його членів (з врахуванням належних його матері 1/8 частки як члену колгоспного двору, а також в порядку спадкування на 1/24 частку в колгоспному дворі, яка належала її матері ОСОБА_3 , виходячи з рівності часток усіх його членів після її смерті, (1/8:3=1/24), оскільки згідно зі свідоцтвом від 15.09.1988 року право власності на половину спірного будинку зареєстровано за ОСОБА_3 як головою колгоспного двору, а частки померлої та інших його членів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_16 у майні колгоспного двору не виділено та позивач як спадкоємець за законом після смерті матері, яка прийняла частку спадщину після смерті його баби (її матері), не може набути права на цю частку у вказаному майні (тобто 1/2:4=1/8; 1/8:3=1/24; 1/8+1/24=1/6).

Батьку позивача ОСОБА_5 у спірному майні належить 1/6 частка відповідно до свідоцтва від 15.09.1988 року (1/8+1/24=1/6, де: 1/8 як члену колгоспного двору та 1/24 частка в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , з якою він безпосередньо проживав на день її смерті (тобто вступив в управління спадковим майном). Однак, доказів звернення до нотаріуса з метою оформлення спадщини після смерті ОСОБА_5 , в тому числі постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, позивачем не надано, як і доказів прийняття ним спадщини після його смерті.

Відповідачу у спірному майні належить 2/3 частки, належних доказів щодо відмови від яких, в тому числі на користь позивача у передбачений законом спосіб, матеріали справи не містять (зокрема, 1/8+1/24+1/3+1/6=2/3, де: 1/8 частка як члену колгоспного двору, 1/24 частка в порядку спадкування після смерті ОСОБА_18 , з якою вона безпосередньо проживала на день її смерті (згідно зі свідоцтвом від 15.09.1988 року), а також належна їй 1/6 частка згідно зі свідоцтвом №662 від 21.08.1992 року, 1/3 частка, що подарована її матір`ю (з урахуванням належних останній 1/6 частки у спірному майні відповідно до свідоцтва №662 від 21.08.1999 року та успадкованої нею 1/6 частки після смерті чоловіка ОСОБА_5 ). Крім цього, слід зазначити, що відповідач, яка має, в тому числі, частку в колгоспному дворі, зареєстрована та проживає за вказаною адресою.

Щодо письмової заяви відповідача ОСОБА_2 про визнання позову, що викликає обґрунтовані сумніви щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання (враховуючи, що у спірному майні їй належить 2/3 частки, а також яка не вчинила належних та достовірних дій, які свідчать про її відмову від права власності, зважаюючи на вимоги ч. 3 ст.347 ЦК України), слід зазначити, що відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Однак, суд не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову, які в даній справі свого підтвердження не знайшли. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне не прийняти визнання позову цим відповідачем.

Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі наведеного, ст. ст. 548, 549, 553 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року), постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, ст. ст. 346, 347 ЦК України та, керуючись ч.2 ст. 247, ст.ст. 263 - 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

позов задовольнити частково.

Визнати в порядку спадкування за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженцем с. Підгайчики Коломийського району Івано-Франківської області, жителем АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_9 , право власності на 1/6 (одну шосту) частку житлового будинку загальною площею 38,1 кв. м., житловою площею 18,7 кв. м. та господарських будівель і споруд: сараю - літери «Б», «Г» та «Д»; літньої кухні - літера «В»; вбиральні - літера «Е»; навісу літера «Ж»; криниці - «№ 1»; огорожі - «№ 2-5», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити в зв`язку з їх безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженець с.Підгайчики Коломийського району Івано-Франківської області, житель АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_9 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_10 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 19 травня 2025 року.

Суддя: Яремин М. П.