П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2025 року м. Київ

Справа № 357/8703/24

Провадження № 22-ц/824/6059/2025

Резолютивна частина постанови оголошена 07 травня 2025 року

Повний текст постанови складено 08 травня 2025 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Желепи В.В.

сторони: заявник ОСОБА_1

заінтересовані особи: Микулинецька територіальна громада в особі Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , подану адвокатом Репало Олексієм Олександровичем на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2024 року, ухваленого у складі судді Бонджаренко О.В.,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його матір ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На день смерті матір була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але з 01 березня 2020 року вона постійно проживала разом із ним за адресою: АДРЕСА_2 .

Після смерті матері залишилося спадкове майно: земельна ділянка з кадастровим номером: :05:001:0858, земельна ділянка з кадастровим номером: :05:001:0857, житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .

З метою оформлення спадщини він звернувся до нотаріуса, однак отримав відмову у відкритті спадкової справи, у зв`язку з тим, що спадкодавець на день смерті була зареєстрована за однією адресою, а він, як спадкоємець, за іншою адресою, тому рекомендувала звернутися до суду з відповідною заявою.

В березні 2020 року його матері виповнилося 82 роки, вона постійно хворіла, за місцем її реєстрації не було кому її доглядати, тому він забрав матір за місцем свого проживання.

З 01.03.2020 по день смерті матері вони проживали за адресою: АДРЕСА_2 , він доглядав за матір`ю, турбувався про її стан здоров`я та самопочуття. Поховання матері відбулося в селі Фурси Білоцерківського району Київської області.

Тому просив у судовому порядку встановити факт постійного проживання його, ОСОБА_5 , однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 на час відкриття спадщини, зі спадкодавцем ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Біла Церква Київської області.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 червня 2024 року прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 22.07.2024 10:00 год та витребувано докази у справі, а саме: з Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області інформаційну довідку щодо зареєстрованих/проживаючих осіб за адресою: АДРЕСА_1 , з Тернопільської районної державної нотаріальної контори належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи з інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи/заповіти) щодо майна померлої ОСОБА_4 , яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Протокольною ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2024 року яка занесена до протоколу судового засідання, про залучення у справі заінтересованих осіб: ОСОБА_6 та ОСОБА_3 .

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2024 року заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Микулинецька територіальна громада в особі Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , про встановлення факту, що має юридичне значення, задоволено.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 на час відкриття спадщини, зі спадкодавцем ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Біла Церква Київської області.

Задовольняючи заяву суд першої інстанції виходив з того, що спір про право на спадкове майно відсутній, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено юридичний факт, що заявник на час відкриття спадщини проживав за адресою: АДРЕСА_2 разом із спадкодавцем ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Біла Церква Київської області.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_3 адвокат Репало О.О. подав апеляційну скаргу, в якій позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені заяви відмовити, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухваленим при неправильній оцінці доказів, наявних у матеріалах справи і як наслідок неправильних висновків суду, що в сукупності призвело до неправильного застосування норм матеріального права при порушенні норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що ОСОБА_8 постійно проживав з матірю ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 , а його матір провідувала сина ОСОБА_1 та загинула під час перебування у нього в гостях.

Вказує, що ОСОБА_1 зазначив неправдиву інформацію про те, що ОСОБА_3 не має наміру прийняти спадщину, оскільки він планує прийняти спадщину, але він не може цього зробити у зв`язку з тим, що його було мобілізовано 02 березня 2022 року а 12 серпня 2024 року його було засуджено до 4 років позбавлення волі.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив.

В судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку ОСОБА_3 та його представник Репало О.О. підтримали доводи апеляційної скарги.

Представник ОСОБА_1 адвокат Овчаренко Д.К. в режимі відеоконференцзв`язку, проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Занітересовані особи ОСОБА_2 , Микулинецька територіальна громада в особі Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області в судове засдіанні не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином відповідно до звіту про доставку вихідної кореспондениції Київського апеляційного суду (а.с.199,200).

За таких обставин колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності заінтересованих осіб ОСОБА_2 , Микулинецької територіальної громади в особі Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судом встановлено, що заявник - ОСОБА_1 , являється сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла у віці 83 років у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області. Заявник звернувся до Тернопільської районної державної нотаріальної контори, з метою оформлення спадщини після померлої матері, однак нотаріус не відкрила спадкову справу, в зв`язку з тим, що спадкодавець зареєстрована за однією адресою, а він за іншою, тому рекомендувала звернутися до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання разом зі спадкодавцем, що підтверджено матеріалами справи (а.с. 5-14).

З матеріалів справи (а.с.10-12,39,51), вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , була зареєстрована одна за адресою: АДРЕСА_1 .

З матеріалів, наданих Тернопільською районною державною нотаріальною конторою, на виконання ухвали суду від 20.06.2024 (а.с.40-42), вбачається, що спадкова справа щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , не заводилася, а згідно із інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи/заповіти) від імені ОСОБА_4 наявний чинний заповіт, який 12.04.2010 зареєстрований приватним нотаріусом Березій З.А., Тернопільська область, Тернопільськиій район, м. Тернопіль за № 51851996.

З копії заповіту від 28 вересня 2011 року, посвідченого секретарем Струсівської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області Скасків Іриною Богданівною та зареєстрованого у реєстрі за № 159 (а.с.58), вбачається, що ОСОБА_4 , на випадок своєї смерті зробила наступне розпорядження: все своє майно. З чого б воно не складалося та де б воно не знаходилося, а також те, що належатиме їй на день смерті і на що вона матиме право заповідає в рівних частках ОСОБА_3 , 1972 року народження, та ОСОБА_6 , 1993 року народження.

Згідно із Декларацією № 0001-7501-7800 (а.с.17), ОСОБА_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з 05.08.2020 перебувала під диспансерним наглядом лікаря Комунального некомерційного підприємства «Амбулаторія первинної медичної допомоги» Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області та довіреною особою пацієнта зазначено ОСОБА_1 .

З матеріалів справи (а.с.14-15, 18-20), вбачається, ОСОБА_4 , отримувала медичну допомогу лікарів Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги за адресою проживання: АДРЕСА_2 ; виконавчим комітетом Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області було здійснено запис в книзі актів про смерть та складено відповідний актовий запис № 15 від 05.07.2021 про смерть ОСОБА_4 ; за заявою ОСОБА_1 та на підставі лікарського свідоцтва про смерть від 05.07.2021 за № 31 Центром надання адміністративних послуг Фурсвіської сільської ради 05.07.2021 було надано дозвіл на поховання на сільському кладовищі с. Фурси ОСОБА_4 .

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду: від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17, провадження № 61-39308св18; від 18 листопада 2020 року у справі № 523/19010/15-ц, провадження № 61-5777св20; від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19, провадження № 61-6290св20; від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19, провадження № 61-15380св20; від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19, провадження № 61-3620св21; від 19 квітня 2023 року у справі № 2-516/2007, провадження № 61-11834св22.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Згідно з пунктами 3.21, 3.22 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

У частині третій статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 зазначив неправдиву інформацію про те, що ОСОБА_3 не має наміру прийняти спадщину, оскільки він планує прийняти спадщину, але він не може цього зробити у зв`язку з тим, що його було мобілізовано 02 березня 2022 року а 12 серпня 2024 року його було засуджено до 4 років позбавлення волі.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 матір ОСОБА_3 загинула ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже, право на спадщину було відкрито після смерті ОСОБА_4 а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи викладене шестимісячний строк для прийняття було 04 лютого 2022 року.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_3 до закінчення строку для прийняття спадщини та до його мобілізацій до лав ЗСУ та тюремного ув`язнення приймав необхідні заходи для прийняття спадщини, хоча в апеляційній скарзі не зазначено причин не прийняття спадщини протягом шести місяців з дня смерті ОСОБА_4 .

Враховуючи викладене суд дійшов до висновку. що доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_8 постійно проживав з матір`ю ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 , а його матір провідувала сина ОСОБА_1 та загинула під час перебування у нього в гостях.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 отримувала медичну допомогу лікарів Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги за адресою проживання: АДРЕСА_2 ; виконавчим комітетом Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області було здійснено запис в книзі актів про смерть та складено відповідний актовий запис № 15 від 05.07.2021 про смерть ОСОБА_4 ; за заявою ОСОБА_1 та на підставі лікарського свідоцтва про смерть від 05.07.2021 за № 31 Центром надання адміністративних послуг Фурсвіської сільської ради 05.07.2021 було надано дозвіл на поховання на сільському кладовищі с. Фурси ОСОБА_4 .

Також в суді першої інстанції були допитані свідки які зазначили, що, матір заявника - ОСОБА_4 з 2019 року не мала можливості сама за собою доглядати, тому заявник забрав її до себе і доглядав за матір`ю.

У 2021 році ОСОБА_4 за станом здоров`я вже не мала можливості виходити на вулицю, перебувала в лежачому стані, тому заявник нею опікувався і доглядав її разом зі своєю сім`єю.

У період з 2019 року по 2021 рік ОСОБА_3 , не приїздив до матері і не допомагав брату в утриманні та догляді за матір`ю.

Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду, ОСОБА_3 надаючи пояснення, вказав, що його матір ОСОБА_4 дійсно проживала у його старшого брата ОСОБА_1 в м. Біла Церква Київської обаслті з березня 2020 року по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Враховуючи викладене колегія судів дійшла до висновку, що в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази які підтверджує факт проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 з сином ОСОБА_1 , доказів на спростування таких фактів ОСОБА_3 надано не було а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Аналіз наведених правових норм та встановлених обставин дає колегії суддів підстави для висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, дослідив наявні у справі докази і дав їм належну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про залишення позову без задоволення.

Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, які були предметом дослідження й оцінки судом. Аргументи, зазначені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, були перевірені судом першої інстанції, їм судом надана мотивована оцінка.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення О Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2024 року без змін, оскільки підстав для скасування судового рішення немає.

Оскільки Київський апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2024 року без змін, розподіл судових витрат у зв`язку зі сплатою судового збору відповідно до статті 141 ЦПК України апеляційний суд не здійснює.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану адвокатом Репало Олексієм Олександровичем- залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна