Номер провадження: 22-ц/813/2928/25
Справа № 523/2022/22
Головуючий у першій інстанції Косіцина В. В.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Коновалової В.А., Карташова О.Ю.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Куценко Оксана Іванівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 18 вересня 2024 року, ухвалене Приморським районним судом міста Одеси у складі: судді Косіциної В.В. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Куценко Оксана Іванівна про визнання недійсним та скасування заповіту,

в с т а н о в и в:

У лютому 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, який мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був зареєстрований та мешкав за адресою: АДРЕСА_1

21 грудня 2021 року позивачка звернулась з заявою для прийняття спадщини до приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Куценко О.І., яка повідомила, що в матеріалах спадкової справи № 17/2021 є інформація про наявність заповіту від імені ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 .

Відповідачка ОСОБА_2 приходиться дочкою співмешканки померлого батька позивачки.

Батько позивачки ОСОБА_3 знаходився вкрай неприємних стосунках з відповідачкою ОСОБА_2 і не міг скласти на її ім`я заповіт, в якому заповідати їй все своє майно. Так само друзі та знайомі батька стверджують, що до смерті батько позивачки не укладав заповіту ні на чию користь.

Зі слів нотаріуса позивачці стало відомо, що батько позивачки особисто заповіт не підписував. Підписання заповіту за фізичну особу можливе лише коли особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноруч підписати правочин.

Доказом того, що між батьком позивачки та відповідачкою були неприємні стосунки, підтверджується тим, що в останні роки відповідачка оформила батька у будинок пристарілих «Вілла добра», де він ІНФОРМАЦІЯ_1 помер за загадкових обставин - випав з вікна другого поверху будинку пристарілих «Вілла добра». За даним фактом відкрито кримінальне провадження ЄРДР № 0000589 від 21.08.2021, результат позивачці не відомо і не має можливості отримати зазначену інформацію.

Тому позивачка із посиланням як на правове обґрунтування своїх вимог на вимоги ст. 1222, 1233-1235, 203, 215 ЦК України просила суд визнати недійсним та скасувати заповіт ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Куценко Оксаною Іванівною, за яким ОСОБА_3 заповів усе своє рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2 .

Разом із позовом до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, у якій заявник просив забезпечити позов шляхом зобов`язання приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Куценко О.І. не видавати свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкова справа № 17/2021 до набрання законної сили рішенням по справі.

Ухвалою суду від 05 травня 2022 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишено без задоволення.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 травня 2022 року витребувано: від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Куценко Оксани Іванівни копію спадкової справи № 17/2021, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , та копію реєстру реєстрації заповіту ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

від Одеської міської станції швидкої медичної допомоги медичну картку на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

від Університетської клініки № 2 Медичного офтальмологічного центру ОНМедУ виписку з історії хвороби ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

від міської клінічної лікарні № 11, де помер ОСОБА_3 , копію історії хвороби ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

від будинку пристарілих «Вілла добра» відомості про перебування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у будинку пристарілих з наданням медичної копій медичної документації на ОСОБА_3 ;

від ВП № 2 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області копію кримінального провадження ЄРДР № 0000589 від 21 серпня 2021 року.

12 жовтня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява (в новій редакції) про визнання права власності на спадкове майно, у якій позивачка просила визнати недійсним та скасувати заповіт ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Куценко Оксаною Іванівною, за яким ОСОБА_3 заповів усе своє рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2 та визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_2 та т/з DAEWOO NEXIA СЕДАНВ. легковий, VIN: НОМЕР_1 , колір червоний, державний номерний знак: НОМЕР_2 , рік випуску 2012, дата реєстрації 14.02.2014 рік.

Ухвалою суду від 12 жовтня 2023 року позовну заяву (у новій редакції) залишено без руху. Надано позивачеві 10-ти денний строк з моменту отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 09 листопада 2023 року позовна заява ОСОБА_1 прийнято вважати неподаною та повернуто заявнику у зв`язку з надходженням заяви ОСОБА_1 про залишення ухвали Приморського районного суду м. Одеси без виконання.

09 квітня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від ОСОБА_1 надійшла заява про збільшення позовних вимог, у якій вона просила: прийняти заяву про збільшення позовних вимог, прийняти рішення, яким визнати недійсним та скасувати довіреність і заповіт від 20.10.2020 року, складених від імені ОСОБА_3 та посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Куценко О.І., за яким ОСОБА_3 надав право розпоряджатися своїм майном при житті та заповів усе своє нерухоме майно ОСОБА_2 ; визнати за позивачем право власності на квартиру АДРЕСА_2 та транспортний засіб DAEWOO NEXIA СЕДАН-В.

Також, 09 квітня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від ОСОБА_1 надійшли уточнення до позовних вимог, у якій заявник просила прийняти уточнення, визнати недійсним та скасувати нотаріальні реєстри № 791-794 від 20.10.2020 року; визнати недійсним та скасувати заповіт, складений 20 жовтня 2020 року ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 , нотаріально засвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Куценко О.І.; визнати недійсним та скасувати довіреність, складену 20 жовтня 2020 року, складену ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 та на ім`я ОСОБА_4 , нотаріально засвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Куценко О.І.; визнати за позивачем право власності на усе спадкове майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2 та транспортний засіб DAEWOO NEXIA СЕДАН-В.

Ухвалою суду від 28 травня 2024 року відмовлено у прийнятті заяви ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог від 08 квітня 2024 року та відмовлено у прийнятті уточнення ОСОБА_1 до позовних вимог від 08 квітня 2024 року.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 18 вересня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Куценко Оксана Іванівна про визнання недійсним та скасування заповіту залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність його висновків фактичним обставинам справи.

Крім того, скаржниця просить витребувати з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно офіційну відповідь щодо квартири АДРЕСА_2 , а також допитати приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Куценко Олени Іванівни.

Доводами апеляційної скарги є те, що станом на час ухвалення рішення кримінальне провадження щодо смерті батька позивачки ще не завершене.

20 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Куценко О.І. було посвідчено заповіт на користь ОСОБА_2 , а також довіреність, якою батько позивачки уповноважував ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розпоряджатися всім належним йому майном, окрім договору дарування, при цьому особу ОСОБА_3 було встановлено, дієздатність перевірено, довіреність прочитана довірителем, її зміст йому зрозумілий і відповідає його волі. У зв`язку із похилим віком довіреність посвідчена за місцем перебування ОСОБА_3 за адресою його місця проживання: АДРЕСА_3 . По даному факту порушене кримінальне провадження.

Особистий підпис заповідача у заповітах свідчить про вільне волевиявлення заповідача, й обставини, які вплинули на волевиявлення заповідача, судом не встановлені.

Суд в рішенні робить акцент, що позивачкою не доведено, що внаслідок своєї хвороби ОСОБА_3 не міг підписувати зазначений заповіт, а підпис у заповіті належить іншій особі, та що позивачкою не заявлено клопотання про проведення почеркознавчої експертизи.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька позивачка під час звернення позивачки до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Куценко О.І. дізналася з листа останньої від 05 січня 2022 року про наявність заповіту від імені батька на користь ОСОБА_2 , яка є донькою співмешканки померлого батька - ОСОБА_4 . У лютому 2022 року під час зустрічі нотаріус не повідомила позивачку про видану батьком довіреність. Після витребування судом спадкової справи від 13 травня 2022 року позивачці стало відомо із змісту заповіту, що нібито сам батько підписав документ нерівним механічним почерком як незряча людина.

Вважає, що нотаріус знала про порушення процедури під час посвідчення. Проте позивачка рахувала, що можуть виникнути складнощі з пошуком рукописних зразків почерку батька, так як останні роки він вів затворницький спосіб життя, і експертиза не могла б дати достовірних результатів і не є основоположною для справи.

За клопотанням позивачки судом допитано у якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що були присутні під час посвідчення заповіту, а нотаріус Куценко О.І. не з`явилася.

У заповіті зазначено, що він складений за бажання заповідача в присутності свідків та прочитаний уголос свідками та самим ОСОБА_3 , проте батько позивачки мав проблеми із зором, інвалідом 1 групи за зором (13 лютого 2019 року), і самостійно прочитати його не міг, а заповіт читав лише нотаріус. Про неможливість батька самостійно прочитати заповіт свідчить запис, зроблений на амбулаторній картці померлого від 24.08.2020 « ОСОБА_7 », що на 1,5 місяці передувало складенню заповіту.

Вказане має суттєве значення, оскільки за умови, що заповідач власноручно не писав текст заповіту, зачитування його вголос є єдиним способом переконатися, що заповідач повністю ознайомився зі своїм розпорядженням стосовно спадкового майна.

Склавши заповіт, заповідач може домовитися із спадкоємцем про надання підтримки у старості, але не вправі вимагати такого від нього, в такому випадку єдиним способом впливу на спадкоємця буде беззаперечне право заповідача на скасування заповіту чи призначення іншого спадкоємця. Такого засобу впливу ОСОБА_3 був позбавлений, оскільки проти його волі був відправлений до будинку для пристарілих відповідачкою ОСОБА_2 , а судом не витребувано у відповідачки документів про місце перебування до дня смерті ОСОБА_3 , таким чином волевиявлення заповідача було подавлене.

Щодо вільного волевиявлення заповідача ОСОБА_3 , то суд проігнорував покази свідка ОСОБА_8 з боку позивача, де він 0:04:32 технічного запису засідання поясняє, що приблизно в серпні 2020 року батько виявляв бажання скласти заповіт і відписати йому автомобіль, а доньці ОСОБА_9 , саме ОСОБА_10 , відписати квартиру. Але ж згодом потрапив до лікарні, де свідок бачив його в останній раз в жахливому стані і після цього з батьком взагалі зник будь-який зв`язок.

Крім того, суд спотворив пояснення свідка ОСОБА_8 щодо відносин ОСОБА_3 його дочками, а до пояснень свідка ОСОБА_11 слід поставитися критично, оскільки її місце проживання не співпадає із адресою перебування батька позивачки. Також свідок ОСОБА_6 губиться у своїх показанням та пояснює, що вони разом із ОСОБА_5 та ОСОБА_12 були в нотаріальній конторі без заповідача ОСОБА_3 , а причиною їх візиту стала неможливість нотаріус приїхати.

Наданий суду відеозапис невідомо, з яких причин зроблений та без згоди ОСОБА_3 , щодо думки та бажання відписати квартиру за певних умов по його догляду, батько позивачки питає, чи написано там «після смерті», що вказує на невідомість йому заповіту чи взагалі на посвідченні він був присутнім. Суд спирається в рішенні суду на такий відеозапис, а за своє життя ОСОБА_3 мав четверо дітей від різних жінок і суд припускає, що відеозапис робився після посвідчення заповіту і стан заповідача задовільний, але такі висновки нічим не підтверджено, а на відеозаписі не міститься фіксація дати, часу та місця події

До того ж, батько позивачки мав складний та примхливий характер.

Вважає, що заповіт, зареєстрований в реєстрі за 792, 793, 794 та посвідчений 20 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Куценко Оксаною Іванівною, був складений та посвідчений без дотримання процедури, передбаченої статтями 1247-1248 ЦК України.

Від представника відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_13 надійшов відзив на апеляційну скаргу, який ухвалою суду від 20 січня 2025 року повернутий заявнику без розгляду у зв`язку з тим, що відзив поданий після встановленого судом строку.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги, представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Діденко К.В. апеляційну скаргу не визнала.

Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Куценко О.І. повідомлений належним чином і в установленому законом порядку, повістку отримав 24.03.2025 17:36:08 в особистому кабінеті підсистеми (модуля) ЄСІТС Електронний суд, що підтверджується довідками (а.с. 93, т.3), до судового засідання не з`явилися, що відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. Від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Куценко О.І. надійшла заява про розгляд справи за її відсутністю.

Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263ЦПКУкраїни рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що 20 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Куценко Оксаною Іванівною було посвідчено заповіт № 792, 793, 794, за яким ОСОБА_3 заповів усе своє майно, де б воно те було та з чого воно не складалося та все те, що на день його смерті буде йому належати, ОСОБА_2 .

З його змісту вбачається, що його було складено та підписано в двох примірниках. На прохання ОСОБА_3 заповіт було посвідчено за присутності двох свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

З його змісту також вбачається, що він був записаний нотаріусом зі слів ОСОБА_3 . Заповіт до підписання був прочитаний уголос ОСОБА_3 та підписаний ним власноруч (т. 1, а.с. 49).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується актовим записом № 10569 про смерть, складений 21 серпня 2021 року Відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), на підставі якого 21 серпня 2021 року видане свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 (т. 1, а.с .44).

15 листопада 2021 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Куценко Оксаною Іванівною було заведено спадкову справу № 17/2021 за фактом смерті ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 52), за заявою ОСОБА_2 від 15 листопада 2021 року про прийняття спадщини за заповітом (т. 1 а.с. 43).

З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 15.11.2021 11:52 за вказаними параметрами запиту щодо ОСОБА_3 , 1949 року народження, посвідчено Приватним нотаріусом Одеська обл., Одеський міський, Куценко О.І. 20.10.2020, інформація про заповідача: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , дата і місце народження: ІНФОРМАЦІЯ_5 , Одеська обл., Красноокнянський район, село Топали, місце проживання або місце перебування: АДРЕСА_1 , дата та час реєстрації: 20.10.2020, 16:53, приватний нотаріус Куценко О.І. (т. 1 а.с. 51).

Позивачка народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 народилася, що підтверджується актовим записом № 828, проведеним 08 грудня 1983 року Відділом ЗАГС м. Іллічовськ та 08 грудня 1983 року видане свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 , та з якого вбачається, що її батьком є ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 7).

15 листопада 2016 року між ОСОБА_14 та ОСОБА_15 зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 , внаслідок чого прізвище ОСОБА_15 було змінено на « ОСОБА_10 » (т. 1, а.с. 8).

Тобто, ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 .

30 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до компетентних органів із заявою про прийняття спадщини за законом (т. 1, а.с. 9).

Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Куценко О.І. листом від 05.01.2022 № 3/02-14 повідомив ОСОБА_1 , що в матеріалах спадкової справи є інформація про заповіт, проте не на користь ОСОБА_1 . Роз`яснено ОСОБА_1 право на звернення до суду у разі порушення її прав як спадкоємця (т. 1 а.с. 10).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Відповідно до частин першої-третьої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Статтею 1253 ЦК України передбачена можливість посвідчення заповіту при свідках, яке відбувається за бажанням заповідача. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю і не можуть бути: нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; спадкоємці за заповітом; члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.

Аналогічні положення містяться в п. 1.1. розділу 3 Посвідчення заповіту, внесення змін до нього та його скасування Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/503 (в чинній на момент посвідчення оспорюваного заповіту редакції), за змістом якого на бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках.

За загальним правилом заповіт має бути підписаний особисто заповідачем.

Частиною першою статті 203 ЦК України закріплено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина третя статті 203 ЦК України).

Загальні підстави недійсності правочину визначені статтею 215 ЦК України. Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Положеннями статті 1257 ЦК України передбачений вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним.

Відповідно до частин першої та другої вказаної норми, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і в частині третій статті 203 УК України.

Отже, заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним (див.: постанову Верховного Суду від 22 червня 2020 року у справі № 177/1942/16-ц (провадження № 61-2276св19)).

Спірні правовідносини сторін виникли з приводу оспорення позивачкою складеного її батьком за життя заповіту на користь відповідачки через відсутність волевиявлення заповідача на таке, оскільки вважає, що батько знаходився у вкрай неприязних стосунках з ОСОБА_2 і не міг скласти на її ім`я заповіт.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із недоведеності позовних вимог протягом розгляду справи.

Переглядаючи вказане судове рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтовуючи наявність підстав для визнання недійсним заповіту, посвідченого 20 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Куценко О.І. № 792, 793, 794, позивачка посилається на те, що заповідач знаходився у вкрай неприємних стосунках з відповідачкою ОСОБА_2 , яка є дочкою його співмешканки, і що він не міг скласти на її ім`я заповіт, в якому заповідати їй все майно.

Отже, предметом доказування по справі в межах заявлених вимог та підстав їх обґрунтування позивачкою обрано відсутність вільного волевиявлення батька позивачки розпорядитися своїм майном за життя на користь відповідачки.

Ухвалами суду, які не є предметом оскарження по теперішній справі, судом відмовлено у прийняття інших уточнених позовних вимог та повернуто такі позивачці.

Згідно Заповіту, зробленого ОСОБА_3 20 жовтня 2020 року на користь ОСОБА_2 та посвідченого Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Куценко О.І., зазначено, що таке вчинене в присутності свідків на прохання ОСОБА_3 , які у присутності нотаріуса прочитали заповіт у голос до його підписання заповідачем (т. 1 а.с. 49).

Вказане ґрунтується на вимогах ч. 1 ст. 1253 ЦК України, якою передбачене право заповідача на посвідчення заповіту при свідках за його бажанням.

За життя ОСОБА_3 був інвалідом першої групи.

13 липня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла відповідь з КП «ООЦМСЕК», додатком до якої був медичний висновок від 07.02.2019 року № 81, складений працівниками ДУ «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова» НАМН України, та зі змісту якого вбачається, що у ОСОБА_3 був анофтальмом на ліве око (відсутність лівого ока). Щодо правого ока, то гострота зору на праве око становила 0,2 (т. 2, а.с. 87).

Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_3 дійсно мав проблеми з зором, проте, бачив на праве око, а посилання позивачки на неврахування судом напису кульковою ручкою у верхньому правому куті Медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_3 за 24.08.20 «Сліпий. Глаукома» (без зазначення, коли і ким він зроблений та на підставі чого), не є медичним висновком, який би підтверджував її твердження про неможливість власного підпису.

Крім того, таке виходить за межі позовних вимог, коли позивачка стверджувала лише про відсутність у батька волі на складення заповіту, а не про вади здоров`я ОСОБА_3 , які б перешкоджали йому власноруч підписати заповіт.

Таких вимог не заявлено і належних та допустимих доказів (експертного висновку) на підтвердження/спростування власноруч зробленого на заповіті підпису ОСОБА_3 суду не надавалося.

Крім того, свідки під час складення заповіту залучалися не через фізичні вади ОСОБА_3 , а саме за його бажанням (ч. 1 ст. 1253 ЦК України), про що також зазначено в заповіті.

Право дієздатної фізичної особи на заповіт, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, здійснюється нею вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 та стаття 1234 ЦК України).

Право на заповіт може бути реалізоване протягом всього життя особи і включає як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і право на їх зміну, скасування.

Усі наведені правомочності заповідача у сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є здійсненням свободи заповіту, яка є принципом спадкового права.

Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача.

Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

Кваліфікація заповіту як нікчемного з підстав, які не передбачені ані частиною першою статті 1257 ЦК України, ані взагалі нормами глави 85 ЦК України, по суті скасовує це вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту, оскільки сталася смерть заповідача.

Крім того, визнання заповіту нікчемним без встановлених законом підстав позбавляє особу, яка набула у власність майно в порядку спадкування, права мирного володіння своїм майном (стаття 1 протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а в разі, якщо особа мала його набути, то правомірного очікування цього.

Постанова ВС від 16.05.2018 по справі № 564/1226/16-ц містить висновок про те, що відмовляючи в задоволенні позову, суди на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, дійшли правильного висновку про те, що волевиявлення ОСОБА_7, спрямоване на передачу майна саме сину ОСОБА_5 та зафіксоване в оспорюваному заповіті від 13 жовтня 2015 року, було вільним та відповідало її волі.

Тобто, вирішуючи питання про визнання заповіту недійсним, суд не повинен розширено тлумачити вимоги до форми та порядку посвідчення заповіту, а першочергово дотримуватися принципу свободи заповіту та перевірити, чи дійсно складання такого заповіту відповідало волі заповідача.

Встановлюючи волю заповідача, суд правильно виходив першочергово із показань залучених під час складення заповіту свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які підтвердили у судовому засіданні, що вони знали багато років ОСОБА_3 і були присутні під час підписання заповіту.

ОСОБА_5 пояснила, що ОСОБА_1 як сусідка ОСОБА_3 ніколи не бачила, тоді як ОСОБА_2 приїжджала, відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були хороші. Коли ОСОБА_3 почав хворіти, то про нього піклувалася матір ОСОБА_2 . Щодо обставин укладання заповіту, то пояснила що не пам`ятає хто запросив бути присутньою під час укладання заповіту. Під час підписання заповіту, ОСОБА_3 був при свідомості та все розумів. На момент підписання заповіту зір був нормальний оскільки він їх бачив. Запитав ОСОБА_5 , на кого краще писати заповіт: на ОСОБА_2 чи на її матір ОСОБА_12 . ОСОБА_5 сказала, що краще на ОСОБА_2 , з чим ОСОБА_3 погодився, та сказав нотаріусу заповісти усе своє майно на ОСОБА_2 . Також ОСОБА_5 розповіла суду про те, що нотаріус йому прочитала заповіт. Сам ОСОБА_3 заповіт не читав. Відомо, що перебував в пансіонаті, куди його помістили, оскільки усі почали хворіти, тому його не було кому доглядати.

Свідок ОСОБА_6 як сусід підтвердив, що ОСОБА_3 жив з матір`ю ОСОБА_2 ОСОБА_12 . Пояснив, що ОСОБА_1 ніколи не бачив, тоді ОСОБА_2 часто приїжджала, зазвичай раз в тиждень. З приводу стану здоров`я ОСОБА_3 свідок пояснив, що стан здоров`я був задовільний, на здоров`я він ніколи не скаржився. Був в окулярах, пересувався сам. Для посвідчення заповіту покликала ОСОБА_12 . Після того як прийшла нотаріус, вона почала пересвідчуватися у тому, що він при свідомості та здоровому глузді, зокрема, задавала різні питання. Під час цього ОСОБА_3 лежав на дивані. Під час підписання заповіту сів, підписував його сидячи. На момент підписання заповіту стан здоров`я був задовільним, ОСОБА_3 бачив усіх, реагував на них та міг сам пересуватися.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що до пояснень свідка ОСОБА_11 слід поставитися критично, оскільки її місце проживання не співпадає із адресою перебування батька позивачки, то вказаний свідок, будучи попередженим судом про кримінальну відповідальність, називала свої анкетні дані, але головне те, що її було запрошено в якості свідка на прохання заповідача і вона власним підписом підтвердила відповідне волевиявлення ОСОБА_3 на випадок його смерті.

Намагання заявниці довести в апеляційній скарзі вплив на батька сторонніх осіб (перед підписання заповіту ОСОБА_3 за поясненнями свідка ОСОБА_5 радився із присутніми, на кого саме писати заповіт: на співмешканку чи її дочку, то йому порадили писати на відповідачку), то позивачкою не заявлявся позов щодо визнання недійсним заповіту як вчиненого під впливом психічного тиску з боку іншої сторони.

Показання вказаних свідків узгоджені між собою та дають суди дійти змогу про підтвердження тих обставин, які викладені в заповіті.

Що стосується доводу апеляційної скарги щодо неможливості ОСОБА_3 самостійно прочитати заповіт і що свідки такого не підтвердили, то вказане не спростовує волевиявлення ОСОБА_3 на заповідання належного йому майна дочці своєї співмешканки відповідачки по справі, та що він уголос прочитаний ОСОБА_3 нотаріусом.

Що стосується свідків, то їх було залучено за бажанням ОСОБА_3 , а не в порядку посвідчення волі заповідача через певні фізичні вади, що є різними формами участі свідків під час посвідчення заповіту.

Так само неспроможними є і доводи апеляційної скарги щодо вільного волевиявлення заповідача ОСОБА_3 з огляду на пояснення свідка ОСОБА_8 , який не був присутнім під час складення заповіту, а лише свідчив щодо відносин померлого із дочками, що не є визначальним для встановлення волевиявлення заповідача станом на час посвідчення заповіту.

Намагання заявниці в апеляційній скарзі дати оцінку наявному в матеріалах справи відеозапису, на якому її батько обговорює відписання квартири з умовою, що таке має бути лише після смерті, то вказане також не має вирішального значення для правильного вирішення справи, предметом доказування по якій є наявність/відсутність волевиявлення ОСОБА_3 на складення заповіту на користь відповідачки.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що батько позивачки мав складний та примхливий характер, жодним чином не виключає складення ним заповіту на користь не рідної дочки, а на користь дочки своєї співмешканки.

Як не має значення для розгляду справи і наступне влаштування родиною відповідачки ОСОБА_3 до закладу для людей похилого віку, де він помер, на думку заявниці, за загадкових обставин, що є наразі предметом кримінального провадження, оскільки знов-таки судом перевіряється вільне волевиявлення заповідача станом на час вчинення такої дії, а зазначені події мали місце за сплином 10 місяців після складення заповіту.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що заповіт, зареєстрований в реєстрі за 792, 793, 794 та посвідчений 20 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Куценко Оксаною Іванівною, був складений та посвідчений без дотримання процедури, передбаченої статтями 1247-1248 ЦК України, то вказане взагалі не було заявлено як підстава позову.

При цьому, помилкова оцінка судом можливості самостійно підписати заповіт ОСОБА_3 , а також, що підпис у заповіті належить батьку позивачки, оскільки такі вимоги не було заявлено в суді першої інстанції у відповідній заяві по суті справи, не призвела до неправильного вирішення справи, а намагання заявниці довести в суді апеляційної інстанції ті обставини, якими вона не обґрунтовувала свої позовні вимоги, не узгоджується із приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

Як не узгоджується із наведеними приписами цивільного процесуального законодавства і можливість визнання заповіту недійсним через укладення такого фізичною особою, яка хоча і не визнана недієздатною, однак в момент вчинення правочину перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, потрясіння, тощо).

Вказаних вимог позивачкою не було заявлено у первісній заяві по суті справи позовній заяві.

Також судом апеляційної інстанції в судовому засіданні 06 травня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання позивачки, заявленому нею до апеляційної скарги, про допит у якості свідка нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_16 на предмет процедури посвідчення оспорюваного заповіту та інших документів, оскільки неможливість допиту нотаріуса встановлена частиною другою статті 8 Закону України «Про нотаріат», відповідно до якої нотаріус не має права давати свідчення в якості свідка щодо відомостей, які становлять нотаріальну таємницю, крім випадків, коли цього вимагають особи, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії, а згода заповідача відсутня, а також з огляду на те, що заповіт не оспорювався через порушення процедури його складення про таке відсутні підстави позову, і позивачці повернуті її уточнені позовні заяви. Отже, вказаний доказ не стосується предмету доказування по справі.

Отже, доводи апеляційної скарги за своїм змістом зводяться до незгоди з наданою судами оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на необхідність переоцінки цих доказів і обставин в тому контексті, який на думку заявниці свідчить про доведення нею належними доказами факту відсутності у її батька заповідача волевиявлення на складенні заповіту на користь відповідачки. Проте такі аргументи належним чином перевірені судом першої інстанції та спростовані під час розгляду справи з урахуванням установлених конкретних обставин та поданих сторонами доказів.

Відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін є ухвалення судом рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 18 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 09 травня 2025 року

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.А. Коновалова

О.Ю. Карташов