13.05.2025 Провадження по справі № 2/940/246/25
Справа № 128/37/25
РІШЕННЯ

Іменем України

13 травня 2025 року Тетіївський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Самсоненка Р.В.

за участю секретаря судового засідання Зіп`юк Т.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Тетієві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 04.10.2018 року на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , до 1/8 частини від усіх видів його доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на даний час він проходить військову службу та отримує відповідний дохід, тому стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частини від його доходу (після вирахування податку та військового збору) становитиме більше 10000,00 грн. на місяць, що в рази перевищує 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і значно перевищує мінімальну заробітну плату. Крім того, зазначає, що він перебуває в іншому шлюбі від якого у нього народилась дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На його утриманні перебуває нова дружина та дитина, а єдиним джерелом доходу сім`ї являється позивач. Разом з тим, на погіршення його матеріального становища впливає придбання за власні кошти необхідної бойової амуніції та медикаментів для власного захисту в зоні активних бойових дій. Тому, враховуючи вищенаведене, просить зменшити розмір стягнення аліментів на неповнолітню дочку ОСОБА_3 .

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 05.03.2025 року відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

21.03.2025 року до суду від головного управління ДПС у Вінницькій області на виконання ухвали суду надійшла повідомлення про те, що інформація про доходи ОСОБА_2 за період з січня 2024 по грудень 2024 відсутня (а. с. 46-47).

25.03.2025 року до суду від відповідачки ОСОБА_2 надійшов відзив в якому вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на те, що позивач не надав суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували погіршення його матеріального становища та слугували підставою для зменшення розміру аліментів. Крім того, зазначає, що Тетіївським районним судом Київської області при винесенні рішення в цивільній справі № 380/1228/18 від 04.10.2018 року за позовом при визначенні аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , в розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу платника аліментів, враховувався той факт, що позивач на той час був одружений та мав малолітню дитину ( а. с. 50-52).

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не прибув, про дату, час та місце його проведення повідомлявся належним чином.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не прибула, до суду надала заяву, в якій просить судовий розгляд проводити без її участі, позовні вимоги не визнає посилаючись на поданий відзив.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи подані учасниками справи заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 04.10.2018 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються щомісячно аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини з усіх видів його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 12.09.2018 року і до повноліття дитини (а. с. 14-16).

На виконання даного рішення державним виконавцем Замостянського відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Пиріг В.М. 18.10.2018 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 57453311 (а. с. 18).

З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 07.03.2018 року встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 (а. с. 20).

Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 11.09.2018 року встановлено, що позивач є батьком малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а. с. 17).

З копії довідки ОК-7 Пенсійного фонду України встановлено розмір заробітної плати позивача ОСОБА_1 , з якої сплачувався єдиний соціальний внесок (а. с. 12-13).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як зазначено у ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що на його утриманні перебуває дружина та малолітня дитина. Також зазначив, що на власні кошти він купує необхідну бойову амуніцію та медикаменти для власного захисту в зоні активних бойових дій, тобто посилався на зміну свого матеріального стану.

Вказані доводи позивача, на думку суду, не є достатніми для того, щоб знівелювати презумпцію рівності обов`язку кожного з батьків брати участь в утриманні та належному матеріальному забезпеченні їх малолітньої дитини. При цьому, розмір аліментів, встановлених рішення Тетіївського районного суду Київської області від 04.10.2018 у справі № 380/1228/18, не є надмірним, а становить допустимий розмір для забезпечення належного утримання дитини.

Крім того, суд критично оцінює доводи позивача про погіршення його матеріального стану оскільки на його утриманні перебувають дружина та малолітня дитина, так як на час винесення вищезазначеного рішення ці обставини вже існували, але при цьому позивач ОСОБА_1 не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини з усіх видів його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Також суд, не приймає до уваги доводи позивача щодо погіршення його матеріального стану у звязку з придбанням за власні кошти необхідної бойової амуніції та медикаментів для власного захисту в зоні активних бойових дій, так як позивачем не додано жодного належного доказу на підтвердження даних витрат.

Разом з тим, суд не бере до уваги доводи позивача як на підставу зменшення розміру аліментів, а саме, що 1/6 частина його доходу (після вирахування податку та військового збору) становитиме більше 10000,00 грн. на місяць, що в рази перевищує 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, так як позивачем не надано жодних доказів того, що стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 у вищезазначеному розмірі, якимось чином вплине на погіршення його особистого матеріального становища.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Даний перелік обставин, які можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Обов`язок доказування наявності наведених обставин покладається на позивача.

Щодо вказаних позивачем обставин, про неможливість сплачувати аліменти на малолітню доньку у визначному розмірі, то згідно правової позиції, що міститься в Постанові Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 344/10971/16-ц, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини, враховуючи, що у даному випадку позивачем не доведено взагалі погіршення його матеріальне становище.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 СК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 цього Кодексу достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять предмета доказування.

Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про те, вимога позивача про зменшення розміру аліментів є необґрунтованою, належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився матеріальний стан та стан здоров`я є таким, що не дозволяє виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Також, суд враховує, що визначений судовим рішенням розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства. Позивач не є особою, що має стійку втрату працездатності, отримує щомісячне грошове забезпечення як військовослужбовець, а зменшення розміру стягнутих аліментів негативно вплине на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам.

Подібні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 28.05.2021 у справі №715/2073/20, від 03.06.2020 у справі № 760/9783/18 та від 16.09.2020 у справі №565/2071/19.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що підстав для зменшення розміру аліментів на час ухвалення рішення немає, тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду, а у задоволенні позовних вимог відмовлено, суд вважає за необхідне віднести судовий збір на рахунок держави.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

У контексті вищенаведеного, суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 180, 182, 183, 184, 192 СК України, ст. ст. 3, 10, 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Р.В. Самсоненко