Справа №607/3798/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2025 року м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

-головуючого судді Черніцької І.М.

-за участю секретаря Вітвіцької Х.Д.

-за участі: державного виконавця Деревянчук Х.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання головного державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Деревянчук Христини Олегівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 ,-

В С Т А Н О В И В :

Старший державний виконавець Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Деревянчук Х.О. звернувся до суду з поданням, в якому просить тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування подання державний виконавець вказав, що на виконанні у Відділі знаходиться виконавче провадження №76554702 з виконання виконавчого листа №607/3798/18 виданого 02 липня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 боргу в розмірі 73 000 доларів США, що еквівалентно 1 933 186 грн, нарахованих відсотків в розмірі 356 891 грн 95 коп, три проценти річних у розмірі 98 326 грн 19 коп, а також 8 810 грн судового збору.

14 листопада 2024 року державним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчого провадження та арешт коштів боржника.

05 лютого 2025 року державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника.

Державним виконавцем на 13 лютого 2025 року, 27 лютого 2025 року та 24 квітня 2025 року здійснювався виклик боржника з вимогою з`явитися до державного виконавця. Однак, боржник на виклик державного виконавця не з`явився.

28 листопада 2024 року, 31 січня 2025 року, 21 березня 2025 року та 17 квітня 2025 року державним виконавцем здійснено вихід за місцем проживанням боржника по АДРЕСА_1 , для перевірки майнового стану боржника. Однак, двері квартири ніхто не відчинив.

В ході примусового виконання, державним виконавцем отримано інформацію, що у боржника відсутні доходи, майно, відкриті рахунки, пенсії не отримує.

Посилаючись на наведене та те, що боржник у добровільному порядку не виконує рішення суду, свідомо ухиляється від виконання зобов`язань, просить подання задовольнити.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

В судовому засіданні представник державної виконавчої заяву підтримала і просила задовольнити.

Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 листопада 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти за договором позики в розмірі 73 000 доларів США, що еквівалентно 1 933 186 грн, 356 891 грн 95 коп - нараховані відсотки, 98 326 грн 19 коп - три проценти річних, а також 8 810 грн судового збору.

10 грудня 2018 року на виконання вказаного рішення суду, судом видано виконавчий лист №607/3798/18.

14 листопада 2024 року державним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчого провадження, про арешт коштів боржник, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору, про розшук майна боржника.

З актів державного виконавця від 28 листопада 2024 року, 31 січня 2025 року, 21 березня 2025 року та 17 квітня 2025 року встановлено, що державним виконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 , для перевірки майнового стану боржника. Однак перевірку здійснити не вдалося, оскільки двері квартири ніхто не відчинив.

Державним виконавцем здійснювався виклик боржника на 13 лютого 2025 року, 27 лютого 2025 року та 24 квітня 2025 року з вимогою з`явитися до державного виконавця. Однак, боржник на виклик державного виконавця не з`явився.

Згідно із відповідями Державної податкової служби України від 05 лютого 2025 року та 17 квітня 2025 року, інформація про податкового агента ОСОБА_1 та суми отриманих доходів відсутня.

З відповідей Державної прикордонної служби України від 05 лютого 2025 року та 24 квітня 2025 року встановлено, що відомості про перетин кордону боржником відсутні.

Відповідно до листа Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації від 26 лютого 2025 року № 105/07-2, за боржником не має зареєстрованого нерухомого майна.

Згідно з відповідями Державної фіскальної служби України від 12 лютого 2025 року та 17 квітня 2025 року, інформація про номери рахунків, відкриті у банках та інших установах щодо боржника - відсутня.

Згідно з відповіддю Пенсійного фонду України від 17 квітня 2025 року, дані про отримання боржником пенсії відсутні.

Суд, розглянувши подання, вивчивши матеріали справи, вважає, що останнє не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до положень статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

В силу вимог п.5 ч.1, ч.2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Положеннями п. 19 ч. 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

З аналізу зазначених норм матеріального та процесуального права вбачається, що подання про обмеження у праві виїзду за межі України вноситься виконавцем у разі ухилення боржника від виконання судового рішення або рішення інших органів, розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, а тому саме на останнього покладається тягар доказування.

Державний виконавець повинен довести факт свідомого ухилення боржника від виконання судового рішення або рішення інших органів, яке полягає: в утриманні від виконавчих дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не наданні у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про доходи та майно, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; в несвоєчасній явці за викликом державного виконавця; в ненаданні письмового повідомлення про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Згідно з вимогами ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Положеннями ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

У справі "Гочев проти Болгарії" ("Gochev v. Bulgaria" від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі; по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. З ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції; і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

При цьому, при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Застосування обмеження у праві виїзду громадянина за межі України, може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватись лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом заходів примусового виконання рішення.

Як вбачається із змісту подання, державний виконавець обґрунтовує подання тим, що боржник рішення суду не виконує.

Однак, сам по собі факт невиконання рішень суду не є підставою для обмеження особи у праві виїзду за межи території України.

Державним виконавцем не подано жодних доказів того, що ОСОБА_1 відомо про наявність виконавчого провадження, що він свідомо ухиляється від виконання рішення суду, чи має паспорт для виїзду закордон, має намір перетнути кордон та ухилитись від виконання судового рішення.

З матеріалів подання встановлено, що боржник не працює, доходів не отримує, будь якого майно немає. Факт відсутності майна, коштів не підтверджує факт ухилення боржника від виконання рішення суду.

Відтак, на думку суду, вказані дії ОСОБА_1 не свідчать про ухилення від виконання покладених на нього обов`язків вищевказаним рішенням суду.

Також, державним виконавцем не обґрунтовано, як саме таке обмеження боржника у праві виїзду за межі України буде дійсно сприяти на виконання рішення суду та погашенню заборгованості.

Більше того, факт наявності у боржника закордонного паспорта та перетину державного кордону не встановлено.

У матеріалах справи відсутні докази отримання боржником виклику до органу державної виконавчої служби.

Заявник не надав суду жодного підтвердження того, що державним виконавцем було належним чином вручено повістку чи повідомлення боржнику про виклик, а також не доведено факт ухилення боржника від явки до виконавчої служби.

Таким чином, суд вважає, що державним виконавцем не доведено факту ухилення боржника від виконання рішення, оскільки відсутні будь-які докази свідомих діянь (дій або бездіяльності) останнього, спрямованих на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні.

Суд вважає, що застосування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України як стимулюючого фактору для виконання зобов`язань, без доведення факту ухилення боржника від виконання рішення і без обгрунтованої крайньої необхідності застосування такого заходу, становить втручання у права людини на свободу пересування.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні подання головного державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Деревянчук Христини Олегівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 259, 260, 261, 268, 441 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні подання головного державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Деревянчук Христини Олегівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , слід відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку вимог ст. 261 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повна ухвала суду складена 09 травня 2025 року.

Суддя І.М. Черніцька