Провадження № 2-о/201/154/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року Соборний районний суд

міста Дніпра

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

при секретарі Максимовій О.В.,

за участю: заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська звернулася ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу, за участю заінтересованої особи: Міністерства оборони України.

В поданій заяві ОСОБА_1 просила суд встановити факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 14 червня 2017 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 25 жовтня 2024 року було відкрито провадження у даній цивільній справі.

13 листопада 2024 року від представника заінтересованої особи до суду надійшов відзив на заяву, в якому останній заперечував проти задоволення заяви та просив залишити її без розгляду.

03 грудня 2024 року, зважаючи на позицію заінтересованої особи, судом постановлено ухвалу про залишення заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу без розгляду.

11 березня 2025 року постановою Дніпровського апеляційного суду зазначену ухвалу від 03 грудня 2024 року про залишення заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу без розгляду, скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Скасовуючи зазначену ухвалу суду першої інстанції від 03 грудня 2024 року, апеляційний суд вказав на те, що залишаючи без розгляду заяву ОСОБА_1 з підстав того, що із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право суд першої інстанції не встановив, між ким саме існує спір про право. А тому, колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції є передчасним. Крім того, суд не зазначив в оскаржуваній ухвалі, хто є спадкоємцями у порядку, передбаченому нормами ЦК України, які б оспорювали право заявниці на прийняття спадщини.

На виконання зазначеної постанови Дніпровського апеляційного суду від 11 березня 2025 року, у судовому засіданні судом вжито заходів щодо встановлення наявності або відсутності спору про право між учасниками справи. При цьому заявниця ОСОБА_1 та її представник адвокат Кузьмін Р.В. повідомили суду, що на їх думку, ніякого спору про право у заявниці ні з ким немає, більш того, встановлення факту спільного проживання як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з загиблим ОСОБА_5 знадобилося заявниці зовсім не для отримання спадщини після останнього, або компенсації від держави що належить сім`ї загиблого на фронті, а вона лише хоче для себе підтвердити цей факт у судовому порядку.

Водночас, представник заінтересованої особи адвокат Самар В.О., спростував пояснення сторони заявниці, та повідомив суду, що його довірителька ОСОБА_4 не тільки заперечує самому факту проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 14 червня 2017 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 , але й має з нею спір щодо належності майна, набутого загиблим у цей період, спадщини, яка залишилася після нього, та виплат від держави, що належать сім`ї загиблого. При цьому вона діє в інтересах неповнолітньої доньки загиблого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , законним представником якої вона є.

В свою чергу сторона заявниці підтвердила, що у загиблого ОСОБА_5 дійсно є неповнолітня донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матір`ю якої є заінтересована особа ОСОБА_4 колишня дружина загиблого, але наполягали на тому, що жодних спорів про право з нею немає.

Суд, вислухавши учасників справи та вчивши матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані у справі докази, приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідний порядок застосовується, зокрема, якщо встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Згідно ч.4 ст.315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» у порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення, і мати безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спором є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20), від 12 січня 2022 року у справі № 227/2188/21 (провадження № 61-18156св21) та від 26 січня 2022 року у справі № 568/310/21 (провадження № 61-16757св21).

В даному ж випадку, відповідно до заяви про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, метою цього звернення ОСОБА_1 є встановлення в судовому порядку обставин, необхідних для набуття права на спадкування за законом.

Цьому факту заперечує заінтересована особа.

Наявність заперечень заінтересованої особи щодо факту проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, суд розцінює як наявність спору щодо факту, який має юридичне значення, адже встановлення такого факту тягне за собою набуття заявницею ряду прав, у тому числі й майнового характеру.

Так, відповідно до положень ч.1 ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Відповідно до ч.2 ст.74 СК України, на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а відповідно до статей 16, 17, 18 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у разі загибелі (смерті) військовослужбовця члени його сім`ї мають право на одноразову грошову допомогу тощо.

Що стосується кола спадкоємців, які б оспорювали, які б оспорювали право заявниці на прийняття спадщини, то суд звертає увагу на те, що відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

В даному випадку, як встановлено судом, загиблий ОСОБА_5 мав неповнолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , законним представником якої є заінтересована особа ОСОБА_4 .

Таким чином, факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження, оскільки із поданої заяви встановлено, що існує спір про право між заявницею та заінтересованою особою ОСОБА_4 , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки загиблого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , законним представником якої вона є.

З урахуванням спору про право заява ОСОБА_1 має розглядатися у порядку позовного провадження з використанням відповідних процесуальних інститутів позовного провадження.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявлена вимога через наявність спору про право підлягає розгляду в порядку позовного провадження, а сама заява - залишенню без розгляду.

Керуючись ч.6 ст.294, ч. 4 ст.315 ЦПК України, ст.1261, 1264 ЦК України, ст.74 СК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 15 днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.С. Федоріщев