Справа № 158/2565/24
Провадження № 2/0158/34/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 травня 2025 року м. Ківерці
Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді - Корецької В.В.
за участю секретаря - Процик Л.В.
позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
представника відповідача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_9 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_10 , про встановлення факту неприйняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, -
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_9 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_10 , про встановлення факту неприйняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_11 , після смерті якої залишилось спадкове майно, до якого увійшли 2 земельні ділянки, розташовані на території Прилуцької сільської ради Луцького (раніше Ківерцівського) району Волинської області та житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 .
Зазначає, що спадкоємцями на дату смерті ОСОБА_11 був він, ОСОБА_1 та ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому вказує, що він був єдиним спадкоємцем, що належним чином прийняв спадщину після смерті матері, подавши відповідну заяву до нотаріуса, однак не оформив до кінця свої спадкові права. ОСОБА_12 , який був зареєстрований в одному помешканні з матір`ю, фактично не жив з нею, оскільки вона перед своєю смертю проживала в стаціонарному відділенні КУ «Центр надання соціальних послуг» Ківерцівської міської ради в с. Тростянець.
Вказує, що після звернення до нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину, 11.12.2023 року йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно та наявною інформацією щодо зареєстрованого права власності на спадкове нерухоме майно на іншу особу.
З врахуванням вищевикладеного, беручи до уваги те, що спадкодавець ОСОБА_11 на момент своєї смерті, хоч і була зареєстрованою, проте не проживала разом із ОСОБА_12 , останній із заявою про прийняття спадщини у встановлений термін до нотаріуса не звертався, не прийняв спадщину належним чином спадщини, просить суд встановити факт неприйняття спадщини ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті матері ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , як на спадкове майно, після смерті матері ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 19.08.2024 року було відкрито провадження в даній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні.
25.11.2024 року від представника відповідача ОСОБА_7 адвоката Юнчик О.М. до суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просила у задоволенні позовних вимог відмовити за їх безпідставністю, оскільки ОСОБА_12 , належним чином прийняв спадщини після смерті матері ОСОБА_11 оскільки проживав з нею близько 30 років та був зареєстрований за однією адресою на момент смерті.
03.12.2024 року від позивача ОСОБА_1 до суду подано відповідь на відзив, відповідно до якого останній зазначив, що відзив на позовну заяву є безпідставним, оскільки спадкодавець на момент смерті не проживала разом із ОСОБА_12 , а перебувала у КУ в стаціонарному відділенні постійного проживання.
12.12.2024 року від представника відповідача ОСОБА_7 адвокатом Юнчик О.М. до суду подано клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду Верховним судом касаційної скарги на ухвалу Волинського апеляційного суду від 09.04.2024 року по справі №158/2028/21 за позовом ОСОБА_13 , правонаступниками якого є ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_9 , ОСОБА_4 до Луцької міської ради Волинської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 12.12.2024 року, провадження у даній справі зупинено, до розгляду Верховним судом касаційної скарги на ухвалу Волинського апеляційного суду від 09.04.2024 року по справі №158/2028/21 за позовом ОСОБА_13 , правонаступниками якого є ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_9 , ОСОБА_4 до Луцької міської ради Волинської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування.
Постановою Волинського апеляційного суду від 30.01.2025 року, ухвалу Ківерцівського районного суду Волинської області від 12.12.2024 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 21.03.2025 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.
15.05.2025 року від представника відповідача ОСОБА_7 адвоката Юнчик О.М. до суду подано клопотання про залишення позовної заяви без руху.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 15.05.2025 року, у задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без руху відмовлено.
Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Шевчук Д.О. у судовому засіданні, кожен зокрема, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_7 адвокат Юнчик О.М. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила у їх задоволенні відмовити.
Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_10 , кожен зокрема, у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі.
Заслухавши пояснення учасників справи, кожного зокрема, всебічно проаналізувавши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За змістом ст. 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданими учасниками справи.
Відповідно до вимог ст. 19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_11 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 22.03.2006 року /т.1, а.с.12/.
У судовому засіданні також встановлено, що після смерті ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 залишилось спадкове майно, яке складається із земельних ділянок, загальною площею 2,57 га, які розташовані на території Прилуцької сільської ради Луцького (раніше Ківерцівського) району Волинської області та житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 . Першочергово власником житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 був ОСОБА_14 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємцем якого була його дружина ОСОБА_11 , але не оформила спадкових прав, так як померла ІНФОРМАЦІЯ_1 /т.1, а.с.60, 64-65/.
Як вбачається із копії спадкової справи №289/2006, заведеної після смерті ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , син спадкодавця ОСОБА_1 20.09.2006 року звернувся до Ківерцівської державної нотаріальної контори Волинської області із заявою про прийняття спадщини після смерті матері.
В матеріалах даної спадкової справи містяться копії заповітів, складених ОСОБА_11 на ім`я ОСОБА_12 які в подальшому були нею ж скасовані, що підтверджується листом Прилуцької сільської ради Ківерцівського району Волинської області №4.4/449 від 15 листопада 2012 року.
Поряд з цим, відповідно до відповіді Ківерцівського відділу УДМС України у Волинській області №680/02-14 від 01.07.2024 року, наявної у матеріалах спадкової справи, згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та знята з реєстрації з 03.04.2006 року у зв`язку зі смертю особи; ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та знятий з реєстрації з 28.02.2011 року, у зв`язку зі смертю особи.
Згідно копії довідки КУ «Центр надання соціальних послуг Ківерцівської міської ради» №48/01-08/05 від 12.12.2023 року, ОСОБА_11 , 1918 року народження, жителька с. Прилуцьке перебувала у стаціонарному відділенні постійного проживання з 06.02.2006 року по 22.03.2006 року. Зарахована у стаціонарне відділення постійного проживання с. Тростянець 06.02.2006 року, згідно наказу №4 від 06.02.2006 року. Відрахована з відділення 22.03.2006 року, згідно наказу №7 від 22.03.2006 року, у зв`язку із смертю /т.1, а.с.14/.
Як вбачається із копії постанови Ківерцівської державної нотаріальної контори Волинської області №397/02-31 від 15.05.2023 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю родинних відносин та правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на спадкове майно. Також у вказаній постанові зазначено, що інші спадкоємці син спадкодавця ОСОБА_12 , який прийняв спадщину шляхом спільного проживання із спадкодавцем та не оформив своїх спадкових прав та помер ІНФОРМАЦІЯ_2 /т.1, а.с.13/.
Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 24.01.2022 року, визнано за ОСОБА_13 у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, що за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку загальною площею 2,57 га, що в с Прилуцьке Луцького району Волинської області, що включає в себе: земельну ділянку площею 2,49 га, кадастровий номер :06:000:0191 (№266 згідно з додатком до розпорядження Ківерцівської районної державної адміністрації від 09.09.2005 № 264); земельну ділянку площею 0,08 га, кадастровий номер :06:000:0475 (№ 38 згідно з додатком до розпорядження Ківерцівської районної державної адміністрації від 09.09.2005 № 264).

Постановою Волинського апеляційного суду від 09.04.2024 року, рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 24.01.2022 року скасовано й ухвалено нове судове рішення, яким у позові відмовлено (постанова суду набрала законної сили 09.04.2024 року) /т.1, а.с.15-20/.

У судовому засіданні також встановлено, що рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 06.11.2023 року, встановлено факт, що ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_6 є сином ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (рішення суду набрало законної сили 07.12.2023 року) /т.1, а.с.21-22/.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

У частинах першій та другій статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Подібні висновки щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду: від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19 (провадження № 61-6290св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380св20), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19 (провадження № 61-3620св21).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

У встановлений частиною першою статті 1270 ЦК України шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини або відмову від її прийняття ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , не звертався. Спадкову справу заведено 20.09.2006 року на підставі заяви про прийняття спадщини позивача ОСОБА_1 .

При розгляді даної справи слід встановити: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

Так, частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) вказав, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

З матеріалів справи вбачається, що на день смерті ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_12 був зареєстрований за місцем фактичного проживання спадкодавця: АДРЕСА_1 . Водночас, фактичне місце проживання спадкодавця ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 було відмінним, оскільки як вбачається із довідки КУ «Центр надання соціальних послуг Ківерцівської міської ради» №48/01-08/05 від 12.12.2023 року, остання перебувала у стаціонарному відділенні постійного проживання з 06.02.2006 року по 22.03.2006 року (момент смерті).

Наведені обставини сторонами не заперечуються та матеріалами справи не спростовано.

Отже, оскільки спадкодавець ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 була зареєстрованою, проте на момент смерті постійно не проживала, а сама по собі реєстрація місця проживання не може вважатися саме місцем проживання та свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини, тому ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 як спадкоємець не прийняв своєчасно спадщину, що відкрилася після смерті матері, а отже, не набув права на спадкове майно.

Такі висновки відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17-ц (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19) та від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св210), від 26 липня 2023 року у справі №641/3893/20 (провадження №61-12472св22).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Тобто, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Суд звертає увагу на те, що оскільки ОСОБА_12 постійно не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався, отже спадщину після смерті матері не прийняв.

Водночас, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Як зазначалося раніше, постановою Ківерцівської державної нотаріальної контори Волинської області №397/02-31 від 15.05.2023 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю родинних відносин та правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на спадкове майно.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 з незалежних від нього причин відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а обраний ним спосіб захисту прав, шляхом визнання за ним права власності на спадкове майно є належним, оскільки оспорюється іншими сторонами.

Щодо вимоги встановлення факту неприйняття спадщини ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті матері ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 5 ст. 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Верховний Суд зазначав про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України позивач викладає свої вимоги щодо предмета позову та їх обґрунтування.

Предмет позову - це конкретна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, заявлена через суд.

Підстава позову - це юридичні факти (фактична підстава) і норми права (юридична підстава), якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача.

Предметом позову ОСОБА_1 визначив вимогу про встановлення факту неприйняття ОСОБА_12 спадщини після смерті матері та визнання права власності на спадкове майно після смерті матері.

Однак, виходячи зі змісту позовних вимог, позивач фактично намагався довести те, що лише він є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Верховний Суд вже неодноразово наголошував на тому, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17), тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (див. висновки у пунктах 72. - 76. постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц).

Ефективність позовної вимоги має оцінюватися, виходячи з обставин справи та залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії).

На переконання суду визнання факту неприйняття спадщини не може бути способом захисту у позовному провадженні де позивач просить взнати за ним право на спадкове майно, підставою чого є такий факт.

Встановлення судом фактичних обставин (у тому числі факту неприйняття спадщини) є одним з елементів рішення суду, які зазначаються у його мотивувальній частині (п. 1 ч. 4 ст. 265 ЦПК України), і додаткової констатації в резолютивній частині не потребують.

Отже, задоволення позовної вимоги про встановлення факту неприйняття спадщини у цьому провадженні не призведе саме по собі до відновлення порушених, невизнаних або оспорюваних прав позивача, а тому не є ефективним способом їх захисту, на відміну від вимоги про визнання за ним права власності на спадкове майно, яку заявив позивач.

З врахуванням вищевикладеного, беручи до уваги те, що позивач належним чином прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом звернення із заявою до нотаріальної контори, ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , як спадкоємець не прийняв своєчасно спадщину, що відкрилася після смерті матері, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання права власності на спадкове майно підлягає задоволенню, а у задоволенні позовної вимоги щодо встановлення факту неприйняття спадщини ОСОБА_12 слід відмовити, у зв`язку із застосуванням способу захисту, який не узгоджується із положеннями статті 16 ЦК України.

Керуючись ст. ст. 13, 259, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_9 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_10 , про встановлення факту неприйняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Ківерцівським РВ УМВС України у Волинській області 17.09.1998 року, зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , як на спадкове майно, після смерті матері ОСОБА_11 .

В іншій частині заявлених вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Ківерцівським РВ УМВС України у Волинській області 17.09.1998 року, зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Представник позивача адвокат Шевчук Дар`я Олегівна, адреса: м. Луцьк, вул. Кременецька, 38/406, Волинської області.

Відповідачі:

ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_1 ;

- ОСОБА_5 , адреса: АДРЕСА_1 ;

- ОСОБА_6 , адреса: АДРЕСА_1 ;

- ОСОБА_7 , адреса: АДРЕСА_2 ;

- ОСОБА_8 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_9 , адреса: АДРЕСА_3 .

Представник відповідача ОСОБА_7 адвокат Юнчик Ольга Михайлівна, адреса: м. Луцьк, вул. Б. Хмельницького, 47, Волинської області:

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_10 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя Ківерцівського районного суду В.В. Корецька

Повний текст рішення суду виготовлено 20.05.2025 року.