УХВАЛА

12 травня 2025 року

м. Київ

справа № 761/26492/19

провадження № 61-5903ск25

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 25 березня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик Марії Олексіївни, заінтересована особа - ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик М. О., у якій просив визнати незаконними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик М. О. в межах виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 щодо винесення:

постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 від 05 грудня 2023 року на підставі ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 28 січня 2020 року у справі №761/26492/19;

постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 05 грудня 2023 року;

постанови від 07 грудня 2023 року про скасування процесуального документу «Постанова про закінчення виконавчого провадження» від 06 грудня 2023 року;

постанови від 07 грудня 2023 року про виправлення помилки у процесуальному документі «Постанова про відкриття виконавчого провадження» № НОМЕР_1 від 05 грудня 2023 року;

постанови від 07 грудня 2023 року про виправлення помилки у процесуальному документі «Постанова про стягнення з боржника основної винагороди» від 05 грудня 2023 року;

постанови від 07 грудня 2023 року про зміну реєстраційних даних;

постанови від 07 грудня 2023 року про арешт коштів боржника;

постанови від 07 грудня 2023 року про арешт майна боржника.

Шевченківський районний суд міста Києва ухвалою від 12 квітня 2024 року скаргу залишив без задоволення.

Київський апеляційний суд постановою від 25 березня 2025 року ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 12 квітня 2024 року в частині вирішення вимог скарги щодо визнання дій приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик М. О. при винесенні 07 грудня 2023 року постанови про скасування виконавчого документу: постанови «про закінчення виконавчого провадження від 06 грудня 2023 року», а також постанов від 07 грудня 2023 року про виправлення помилок, зміни реєстраційних даних та арешту коштів боржника неправомірними скасував.

Визнав дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик М. О. щодо винесення постанови від 07 грудня 2023 року про скасування «постанови про закінчення виконавчого провадження від 06 грудня 2023 року» та винесення постанови від 07 грудня 2023 року «про виправлення помилок у процесуальному документі «постанова про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 05 грудня 2023», постанови від 07 грудня 2023 року про виправлення помилки у процесуальному документі, а також постанов від 07 грудня 2023 року «про зміну реєстраційних даних», «про арешт коштів боржника» неправомірними та зобов`язав приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик М. О. усунути допущені порушення.

В решті ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 12 квітня 2024 року залишив без змін.

07 травня 2025 року ОСОБА_3 , яка діє від імені ОСОБА_1 , через систему «Електронний суд» подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 25 березня 2025 року у вказаній вище справі, в якій просить скасувати постанову апеляційної інстанції в частині скасування ухвали суду першої інстанції.

Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, з посиланням на те, що оскаржувану постанову апеляційного суду представник заявника отримала 08 квітня 2025 року. На підтвердження надано докази.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень постанову Київського апеляційного суду прийнято 25 березня 2025 року та забезпечено надання загального доступу 08 квітня 2025 року.

З урахуванням вказаних обставин заявник має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, як такого, що пропущений з поважних причин відповідно до статті 390 ЦПК України.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Суд встановив, що в провадженні Шевченківського районного суду міста Києва перебувала справа № 761/26492/19.

Предметом цієї справи є стягнення ОСОБА_1 з ОСОБА_4 суми боргу за розпискою в розмірі 4 814 837,80 грн.

Шевченківський районний суд міста Києва ухвалою від 28 січня 2020 року у цій цивільній справі затвердив мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Згідно вказаної мирової угоди ОСОБА_4 зобов`язався перерахувати суму коштів в розмірі 4 814 837, 80 грн в строки, передбачені мировою угодою.

05 грудня 2023 року ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 подала приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Фесик М. О. заяву про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання ухвали суду від 28 січня 2020 року, де зазначила, що боржником станом на 05 грудня 2023 року сплачено лише 250 000,00 грн. Залишок боргу складає 1 564 837,80 грн.

05 грудня 2023 року на підставі заяви стягувача приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Фесик М. О. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 з примусового виконання ухвали від 28 січня 2020 року.

Згідно постанови від 05 грудня 2023 року приватним виконавцем зазначено: «згідно заяви про відкриття виконавчого провадження від 05 грудня 2023 року залишок боргу складає 1 564 837,80 грн.

Зобов`язати боржника, протягом 5 робочих днів, подати декларацію про доходи та майно та попередити боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Стягнути з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 156 483,78 грн, та мінімальні витрати виконавчого провадження у розмірі 269,00 грн, понесені при відкриті виконавчого провадження приватним виконавцем».

05 грудня 2023 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Фесик М. О. винесла постанову про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 156 483,78 грн.

06 грудня 2023 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Фесик М. О. винесла постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 з примусового виконання ухвали від 28 січня 2020 року, у зв`язку з фактичним виконанням.

Згідно постанови від 06 грудня 2023 року приватний виконавець зазначив: «борг погашено, витрати виконавчого провадження та основну винагороду сплачено в повному обсязі».

07 грудня 2023 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Фесик М. О. винесла постанову про скасування процесуального документу, згідно якої зазначила: «при відкритті виконавчого провадження на підставі ухвали № 761/26492/19 від 28 січня 2020 року, що видав Шевченківський районний суд міста Києва про затвердження мирової угоди, укладеної між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , щодо стягнення боргу в розмірі 4 814 837, 80 грн, виконавцем не враховано, що після прострочення платежів згідно графіку платежів, на відповідача покладено обов`язок за невиконання мирової угоди в пункт 6 ухвали, а саме: «у разі порушення відповідачем строків погашення заборгованості за цією мировою угодою, визначених пунктом 3 даної угоди, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а також у реєстраційний номер виконавчого провадження: НОМЕР_1 відповідності до положень частини 2 статті 625 ЦК України зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми», та не виконано у постанові про відкриття виконавчого провадження розрахунку остаточної суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі.

При цьому, приватний виконавець керувалась частиною одинадцятою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», пунктом 10-2 Розділу XIII згідно із Законом України № 2129-IX від 15 березня 2022 року, із змінами, внесеними згідно із Законами України № 2455-IX від 27 липня 2022 року, № 2456-IX від 27 липня 2022 року, № 2468-IX від 28 липня 2022 року; в редакції Закону України № 3048-IX від 11 квітня 2023 року.

Постановою від 07 грудня 2023 року була скасована постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 від 06 грудня 2023 року.

В той же день, а саме 07 грудня 2023 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Фесик М. О. винесла наступні постанови:

1) про виправлення помилки у процесуальному документі, згідно якої внесла зміни до постанови від 05 грудня 2023 року про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 з примусового виконання ухвали від 28 січня 2020 року.

Згідно змін, постанову від 05 грудня 2023 року про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 з примусового виконання ухвали від 28 січня 2020 року було доповнено розрахунком відповідно до пункту 6 ухвали від 28 січня 2020 року та доповнено постанову про відкриття виконавчого провадження пунктом 7, в якому здійснено розрахунок донарахувань;

2) про виправлення помилки у процесуальному документі, згідно якої внесено виправлення до документу «постанова про стягнення з боржника основної винагороди» від 05 грудня 2023 року та викладено резолютивну частину постанови в такій редакції: «відповідно до вимог статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

3) про зміну реєстраційних даних, згідно якої внесено зміни в автоматизованій системі виконавчого провадження, а саме:

замість суми коштів до стягнення за ВД: 1 564 837,80 зазначити: Сума коштів до стягнення за ВД: 3 515 565,08;

замість суми коштів (еквівалент у гривні): 1 564 837,80 зазначити Сума коштів (еквівалент у гривні): 3 515 565,08 грн;

4) про арешт коштів боржника на суму 2 145 800,00 грн.;

5) про арешт майна боржника, згідно якої накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_2 , а саме: все рухоме та нерухоме майно у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження в розмірі 2 145 800,00 грн.

Інших постанов в межах виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 не виносилось.

Заявник в касаційній скарзі не згоден з постановою апеляційного суду в частині в частині вирішення вимог скарги щодо визнання дій приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик М. О. при винесенні 07 грудня 2023 року постанови про скасування виконавчого документу - постанови «про закінчення виконавчого провадження від 06 грудня 2023 року», а також постанов від 07 грудня 2023 року про виправлення помилок, зміни реєстраційних даних та арешту коштів боржника.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

При цьому, в заяві стягувач зобов`язаний зазначити суму, яка підлягає стягненню, що й було зроблено у відповідному зверненні ОСОБА_5 .

Пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

З постанови про закінчення виконавчого провадження від 06грудня 2023 року суд встановив, що виконавче провадження закінчено у зв`язку з його фактичним виконанням.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац другий частини першої статті 40 Закону про виконавче провадження).

Наслідком закінчення виконавчого провадження є те, що виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених Законом про виконавче провадження (абзац другий частини першої статті 40 цього Закону). Цим Законом передбачена можливість відновлення виконавчого провадження. Так, згідно із частиною першою статті 41 Закону про виконавче провадження у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Пункт 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» містить норму, яка передбачає, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, приватний виконавець за заявою сторони виконавчого провадження або з власної ініціативи, за умови наявності об`єктивних підстав, має право своєю постановою скасувати постанову чи інший процесуальний документ (або їх частину), винесені ним у виконавчому провадженні.

Суд встановив, що самостійно скасовуючи постанову про закінчення виконавчого провадження приватним виконавцем не зазначено, які саме об`єктивні підстави передували скасуванню такої постанови.

Разом з тим, дії щодо відновлення виконавчого провадження приватним виконавцем Фесик М. О. вчинено не було.

Отже, суд встановив, що приватний виконавець самостійно, без наявності заяви стягувача або відповідного рішення суду, скасував постанову про закриття виконавчого провадження та виніс інші процесуальні документи, що фактично змінило порядок виконання судового рішення. Однак, такі дії суперечать фундаментальним принципам виконавчого провадження, визначеним Законом.

Особливо важливим є те, що під час відкриття виконавчого провадження стягувачем було чітко визначено суму залишку боргу, яка підлягала примусовому виконанню. Будь-які зміни щодо суми стягнення, її перегляд або донарахування пені, штрафних санкцій чи інших платежів мали б здійснюватися виключно за ініціативою стягувача або на підставі окремого судового рішення.

За таких обставин, дії виконавця, спрямовані на скасування постанови про відкриття виконавчого провадження та внесення змін до суми стягнення без відповідної заяви стягувача, є протиправними та такими, що не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтею 390, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 25 березня 2025 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 25 березня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик Марії Олексіївни, заінтересована особа - ОСОБА_1 .

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров