Справа №366/1989/24
Провадження №2/366/55/25
РІШЕННЯ

Іменем України

20 лютого 2025 року селище Іванків

Іванківський районний суд Київської області у складі головуючого судді Гончарука О.П., при секретарі судового засідання Іванової І.С., за участю представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ДСП «Північна Пуща» про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити дії, стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий виклад позовних вимог

ОСОБА_2 (далі Позивач), в інтересах якого діє представник ОСОБА_1 (далі представник Позивача) звернувся до суду з позовом до Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща» (далі Відповідач, ДСП «Північна Пуща», Роботодавець).

Позивач, з врахуванням уточненої позовної заяви, просить стягнути з Відповідача на свою користь:

- недонарахований середній заробіток в сумі 5.459,17 грн. за час незаконного відсторонення від роботи без збереження заробітної плати з 14 травня 2019 року по 10 липня 2019 року.

- недонараховану заробітну плату в сумі 301,98 грн. за час відпустки у вересні 2019 року.

- недонараховану заробітну плату в сумі 1.935,90 грн. за час відпустки у березні-квітні 2020 р.

- недонараховану заробітну плату в сумі 645,30 грн. за час відпустки у травні 2020 року.

- недонараховані кошти в сумі 136.010,72 грн., як середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.02.2022 по 11.09.2023.

- моральну шкоду в розмірі 3.000,00 грн.

Також Позивач, з врахуванням уточненої позовної заяви, просить визнати незаконними дії Відповідача щодо не проведення з Позивачем повного розрахунку при звільненні та не надання Позивачу довідки про суми нараховані та виплачені при звільненні.

Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він перебував у трудових відносинах з Відповідачем з 03.09.2029, працював у зоні відчуження вахтовим методом по першій вахті з 6 по 21 число кожного місяця відповідно до графіків роботи Відповідача.

11.09.2023 Відповідачем видано наказ № 462-ос від 11.09.2023 про звільнення Позивача з роботи з 09.02.2022 за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, відповідно до рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21.08.2023 у справі № 686/24537/22.

У вересні 2023 року Позивач отримав від Відповідача копію наказу про звільнення та трудову книжку з відповідними записами про звільнення з 09.02.2022.

У вересні 2023 року йому були нараховані компенсація за три календарні дні невикористаної щорічної основної відпустки в сумі 1.635,99 грн. та вихідна допомога в розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 53.023,50 грн.

Кошти в сумі 1.635,99 грн. йому були виплачені у вересні 2023 року, кошти в сумі 53.023,50 грн. стягуються по судовому наказу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22.04.2024 у справі № 686/10902/24.

Позивач звертався в травні та у червні 2024 року до Відповідача з проханням провести повний розрахунок при звільненні, зокрема виплатити кошти у вигляді заробітної плати за час відпусток та середнього заробітку зв час вимушеного прогулу, проте Відповідач щодо повного розрахунку по цим виплатам не надав відповіді, повного розрахунку не провів.

Відповідач, всупереч вимогам трудового законодавства, повного розрахунку при звільненні з ним не провів, оскільки недонарахував та невиплатив кошти, як заробітну плату та як середній заробіток в загальній сумі 147.353,07 грн., а саме: в сумі 5.459,17 грн. як середній заробіток за час незаконного відсторонення від роботи; в сумі 301,98 грн. як заробітну плату за час відпустки у вересні 2019 року; в сумі 1.935,90 грн. як заробітну плату за час відпустки у березні-квітні 2020 року; в сумі 645,30 грн. як заробітну плату за час відпустки у травні 2020 року; в сумі 136.010,72 грн. як середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.02.2022 по 11.03.2023.

Відповідач своїми діями завдав Позивачу моральної шкоди, оскільки Позивач на свої неодноразові заяви та звернення тривалий час не міг отримати від Відповідача запитувані документі, не мав змоги протягом 19 місяців отримати від Відповідача трудову книжку та реалізовувати своє право на працю в іншого роботодавця, до цього часу не отримав довідку відповідно до статті 116 КЗпП України про суми нараховані та виплачені при звільненні.

Рух справи

01.07.2024 позовна заява надійшла до суду.

02.07.2024 року відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом учасників справи, встановлено строки для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, призначено перше судове засідання на 11.09.2024.

11.09.2024 в судовому засіданні розгляд справи відкладено на 24.09.2024.

23.09.2024 від Відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву.

24.09.2024 представником Позивача до суду подане клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, які надійшли Позивачу від Відповідача, а саме: лист від 10.06.2024 № 01-15/851, наказ від 07.02.2022 № 43, розрахунок при звільненні № 1 від 25.09.2023, розрахунковий лист по заробітній платі Позивача за вересень 2023 року, лист від 16.07.2019 № 01-15/869, інформація заступника головного бухгалтера № 239 від 06.06.2024, Довідка від 06.06.2024 № 240.

Клопотання обґрунтоване неотриманням тим, що в позовній заяві зазначено «при отримані від Відповідача відповідей на заяви (звернення) від 08.05.2024, від 03.06.2024, від 13.06.2024 ці відповіді Відповідача з додатками будуть надані в судове засідання».

26.09.2024 представником Позивача до суду подана заява про відкладення розгляду справи на 20 днів, оскільки представнику Позивачу необхідний час для подання відповіді на відзив, а Відповідачу заперечень.

01.10.2024 представником Позивача подана до суду відповідь на відзив Відповідача.

15.10.2024 від Відповідача до суду надійшов лист з доданими графіками роботи Позивача.

29.10.2024 в судовому засіданні запропоновано Позивачу подати уточнену позовну заяву, розгляд справи відкладено на 27.11.2024.

05.11.2024 представником Позивача подано до суду уточнену позовну заяву.

27.11.2024 представником Позивача подано до суду клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, які підтверджують нарахування коштів Позивачу у 2019 році та у 2020 році, а саме: розрахункові листи по заробітній платі Позивача за травень-грудень 2019 року та за січень-травень 2020 року, таблиці-інформації по заробітній платі Позивача за 2019 рік та 23020 рік, інформація пошти про вручення Відповідачу рекомендованого повідомлення від 01.11.2024 № 180.

Клопотання обґрунтоване неотриманням від Відповідача нарахування (розрахунку) при надані відпустки Позивачу у травні 2020 року та проведенням такого розрахунку Позивачем самостійно.

27.11.2024 від Відповідача до суду надійшло пояснення на уточнену позовну заяву.

27.11.2024 в судовому засіданні вирішене питання про надання додаткової інформації, розгляд справи відкладено на 16.01.2025.

03.12.2024 представником Позивача надано до суду пояснення на поясненні Відповідача.

03.12.2024 представником Позивача надано до суду клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, які надійшли Позивачу від Відповідача, а саме: нарахування (розрахунок) відпустки від 11.05.2020 № 00…269, супровідний лист Відповідача від 13.11.2024 № 01-15/1645, конверт від 17.11.2024 № 574 з адресами відправника та отримувача, у якому знаходились вказані вище нарахування (розрахунок) відпустки та супровідний лист, інформація Укрпошта щодо відправлення від 17.11.2024 № 574, квитанція Укрпошта щодо відправлення від 27.11.2024 № 696, інформація Укрпошта щодо відправлення від 27.11.2024 № 07201016.

Клопотання обґрунтоване несвоєчасним отриманням від Відповідача нарахування (розрахунку) при надані відпустки Позивачу у травні 2020 року, яке Відповідач надіслав 17.11.2024, але Позивач отримав 29.11.2024.

16.01.2025 ухвалою суду відкладено розгляд справи на 13.02.2025 та визнано обов`язковою участь представника Відповідача в судове засідання.

20.01.2025 представником Позивача надано до суду клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, які наявні в матеріалах справи, а саме: перерахованих в клопотаннях представника Позивача від 24.09.2024, від 27.11.2024, від 03.12.2024, також лист представника Позивача від 01.10.2024, лист Відповідача від 15.10.2024 з доданими графіками роботи, письмове пояснення Відповідача від 27.11.2024, Письмове поясненні представника Позивача від 03.12.2024.

12.02.2025 від Відповідачем подана заява (подане клопотання) про розгляд справи без участі Відповідача з причини неможливості забезпечити явку представника Відповідача в судове засідання 13.02.2025.

13.02.2025 в судовому засіданні представником Позивача надане суду усне пояснення щодо позовних вимог, також дане пояснення подане суду в письмовому варіанті.

Позиції сторін

В судових засіданнях представник Позивача зазначив, що позовні вимоги підтримує, надавав пояснення щодо їх обґрунтування, просив задовольнити позовні вимоги повністю.

Відповідач у судові засідання не з`явився, просив розглядати справу без участі представника. Крім того, Відповідачем було подано відзив на позовну заяву та письмове пояснення, зі змісту яких Відповідач просив відмовити у задоволені позову. Свою позицію обґрунтовував тим, що період з 09.02.2022 по 11.09.2023 року не є вимушеним прогулом Позивача, і що відсутні підстави для нарахування Позивачу заробітної плати з 09.02.2022 оскільки він не працював. При цьому посилався на висновок Верховного Суду у постанові від 05.01.2024 у справі № 204/8655/21 щодо правової природи середнього заробітку «правова природа середнього заробітку за час вимушеного прогулу відрізняється від правової природи середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Середній заробіток за час вимушеного прогулу це заробітна плата, а середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні таким не є». Також у відзиві посилається на пропуск Позивачем строку позовної давності, та виділивши жирним шрифтом, зазначає наступне: «Як описано вище, Відповідач не вважає що мало місце порушення прав ОСОБА_2 та не вбачає законних підстав для нарахування йому виплат за вимушений прогул, однак у разі якщо Суд дійде до іншого висновку, ДСП «Північна Пуща» заявляє про пропуск Позивачем позовної давності та просить застосувати позовну давність до позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення коштів в сумі 135,910,74 грн. за час вимушеного прогулу з лютого 2022 р. по вересень 2023 р».

Також у відзиві зазначає, що Позивач звертаючись з заявою про звільнення не був позбавлений можливості виконувати роботу, а його право на працю не було порушене. Відповідач до відзиву долучив листи від 10 та 13 червня 2024 року, у яких зазначено щодо оплати за 15 днів періоду відсторонення Позивача від роботи з 14.05.2024 по 10.07.2024 та щодо розміру оплати працівникам часу простою відповідно до наказу Відповідача від 04.04.2024 № 61, проте в цих відсутня відповідь на звернення Позивача щодо повного розрахунку при звільненні.

Представник Позивача у відповіді на відзив заперечує проти обставин, викладених у відзиві, щодо строку позовної давності зазначає: «Оскільки Відповідач до цього часу не надав зазначене письмове повідомлення (довідку), а надана довідка від 25.03.2024 № 73 не є запитуваним документом (копії заяв та звернень Позивача від 07.12.2023, від 24.01.2024, від 03.04.2024, від 08.05.2024 в позовній заяві в додатках 5, 6, 7, 11), то відлік тримісячного строку для подачі позову не розпочався».

Частиною 1 статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Встановлені судом обставини справи та застосовані норми права

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України.

Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до частини 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того, відповідно до частин 1 та 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши та проаналізувавши всі надані докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи наступне

Позивач у період з 03.09.2009 по 11.09.2023 перебував у трудових відносинах з ДСП «Північна Пуща», що підтверджено наказом про прийом на роботу № 61-к від 03.09.2009, наказом про звільнення з роботи № 462-ос від 11.09.2023, витягом із трудової книжки, копії яких долучені до матеріалів справи (а. с. 9, 10, 11-12).

Позивачу при звільненні у вересні 2023 року були:

- нарахована та виплачена компенсація за три календарні дні невикористаної щорічної основної відпустки в сумі 1.635,99 грн.;

- нарахована, але не виплачена вихідна допомога в розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 42.683,92 грн., без податків та плетеджів.

Нарахування та виплата вказаних вище сум підтверджена розрахунковим листом по заробітній платі Позивача за вересень 2023 року (а. с. 37).

Відповідно до довідки Відповідача від 25.03.2024 № 73 (а. с. 20) сума заборгованості перед Позивачем при його звільненні становила 63.410,25 грн., з яких:

- нарахована у вересні 2023 року вихідна допомога в розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 42.683,92 грн.;

- нараховані у 2021 році премії на суму 20.726,33 грн.

Позивач, у зв`язку з не виплатою при звільненні вихідної допомоги та премій звернувся до суду та отримав судовий наказ Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької обл. від 22.04.2024 у справі № 686/10902/24 про стягнення коштів (а. с. 22).

Відповідач, не заперечуючи про свою заборгованість згідно довідки від 25.03.2024 № 73, не зважаючи не звернення Позивача про проведення повного розрахунку по конкретним виплатам та надання довідки відповідно до статті 116 КЗпП України про суми нараховані та виплачені при звільненні, повний розрахунок з Позивачем по виплатам, на яких настоював Позивач, не провів, відповіді на заяви та звернення в частині конкретних виплат не надав, також не надав запитувану довідку.

Першу заяву (звернення) від 08.05.2024 про проведення повного розрахунку (відправлення № 859) Відповідач отримав 16.05.2024 (а. с. 23-24, 114).

Другу заяву (звернення) від 03.06.2024 про проведення повного розрахунку (відправлення № 842) Відповідач отримав 07.06.2024 (а. с. 25-26, 27).

Перше звернення від 07.12.2023 про надання довідки (відправлення № 741) Відповідач відмовився отримувати (а. с. 109, 110, 111).

Друге і третє звернення від 24.01.2024, від 03.04.2024 (відправл. № 506, № 103) Відповідач отримав 01.02.2024 та 06.04.2024 (а. с. 112, 113).

Згідно з частиною 1 статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтю 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

За правилом статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Щодо недонарахування та невиплати коштів у вигляді середнього заробітку в сумі 5.459,17 грн. за період незаконного відсторонення від роботи з 14.05.2019 по 10.07.2029.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від

23.03.2020 у справі № 686/20873/19 визнано незаконним відсторонення Позивача від роботи без збереження заробітної плати з 14.05.2019 по 10.07.2019.

Наказом Відповідача від 07.02.2022 № 43, з посиланням на вказане вище рішення суду, Позивачу була нарахована та виплачена середня заробітна плата в сумі 9.812,52 грн. за 15 днів відсторонення від роботи з 14.05.2019 по 10.07.2019 (а. с. 92).

Розрахунком Відповідача № 4 від 17.02.2022, проведеним у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, була визначені середньоденна заробітна плата в розмірі 526,61 грн. та середній заробіток в сумі 9.812,52 грн. за 15 днів відсторонення від роботи (а. с. 94).

В розрахунковому листі по заробітній платі Позивача за лютий 2022 року наявна інформація про розміри середньоденної заробітної плати (526,61 грн.) та середнього заробітку (9.812,52 грн.) за 15 днів (а. с. 34).

Період відсторонення від роботи Позивача з 14.05.2019 по 10.07.2019, відповідно до графіка № 6 роботи підприємства на 2019 рік, по якому працював Позивач вахтовим методом, становить 29 днів робочих днів (у травні 8 днів з 14 по 21 число, у червні 16 днів з 06 по 21 число, у липні 5 днів з 06 по 10 число) (а. с. 119).

В розрахунковому листі по заробітній платі Позивача за травень 2019 року наявна інформація про відпрацьовані Позивачем дні (8 днів з 06 по 13 число, у тому числі у святковий день 9 травня) та нараховану заробітну плату (2.177,50 грн. за 8 днів, 288,41 грн. за роботу у святковий день 9 травня ). (а. с. 170).

В розрахунковому листі по заробітній платі Позивача за червень 2019 року відсутня інформація про відпрацьовані Позивачем дні та нараховану заробітну плату. (а. с. 170).

В розрахунковому листі по заробітній платі Позивача за липень 2019 року наявна інформація про відпрацьовані Позивачем дні (11 днів з 11 по 21 число) та нараховану заробітну плату (3.128,13 грн. за 11 днів). (а. с. 171).

Позивач звертався 08.05.2024 до Відповідача щодо проведення повного розрахунку, зокрема і щодо недоплати в сумі 5.459,17 грн. (а. с. 23-24), при цьому Позивач оспорював саме кількість днів які підлягали оплаті, проте відповіді не отримав.

Відповідач у своєму наказі від 07.02.2022 № 43 (а. с. 92), та в листі від 10.06.2024 № 01-15/851 (а. с. 91), які є додатками до відзиву на позов та пояснення, посилається щодо оплати середнього заробітку за 15 днів періоду з 14.05.2019 по 10.07.2019 на колективний договір підприємства, що є помилковим оскільки колективним договором не передбачене та не регулюється незаконне відсторонення працівника від роботи.

Суд приходить до висновку, що сума середнього заробітку за 29 днів періоду незаконного відсторонення від роботи з 14.05.2019 по 10.07.2019 має становити 15.271,69 грн. (526,61 грн. х 29 днів). Недоплата (недонарахування коштів) становить 5.459,17 грн. (15.271,69 грн. 9.812,52 грн.) та підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача.

Щодо недонарахування та невиплати коштів у вигляді заробітної плати в сумі 301,98 грн. за час відпустки Позивача у вересні 2019 року в кількості 7 днів.

Позивач перебував у відпустці у вересні 2019 року відповідно до наказу Відповідача від 18.09.2019 № 11/512 про надання відпустки (а. с. 28),

В розрахунку Відповідача № від 23.09.2019, проведеним у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, була визначені середньоденна заробітна плата в розмірі 233,99 грн. та заробітна плата за 7 днів відпустки в сумі 1.637,93 грн. Для визначення Відповідач виходив з виплат за останні 12 календарних місяців роботи Позивача, що передували наданню відпустки (розрахунковий період з вересня 2018 року по серпень 2019 року) в сумі 82.831,64 грн. (82.831,64 грн. : 354 дні = 233,99 грн. х 7 днів = 1.637,93 грн.) (а. с. 68).

В розрахунковому листі по заробітній платі Позивача за вересень 2019 року наявна інформація про нарахування в сумі 1.637,93 грн. за 7 днів, виходячи з середньоденної заробітної плати в розмірі 233,99 грн. (а. с. 29).

Позивач звертався 08.05.2024 до Відповідача щодо проведення повного розрахунку, зокрема і щодо недонарахування заробітної плати в сумі 301,98 грн. за час відпустки у вересні 2019 року. При цьому Позивач зазначив, що при нарахуванні заробітної плати за час відпустки у виплатах за останні 12 календарних місяців роботи, що передували наданню відпустки, не були враховані належні суми, і це призвело до зменшення середньоденного заробітку та зменшення заробітної плати за час відпустки. (а. с. 23-24, 114). Відповідач відповіді не надав, не зробив перерахунку заробітної плати за час відпустки Позивача у вересні 2019 року.

Позивач у своєму розрахунку про нарахування заробітної плати за 7 днів відпустки у вересні 2019 р. вказав, що Відповідач не зробив перерахунку заробітної плати за час відпустки, у зв`язку з чим у виплатах за останні 12 календарних місяців роботи, що передували наданню відпустки в загальній сумі 82.831,64 грн. не враховані суми 9.812,52 грн. та 5.459,17 грн. З врахуванням цих сум виплати за 12 місяців роботи перед відпусткою становлять 98.103,33 грн. (82.831,64 + 9.812,52 + 5.459,17). Неврахування вказаних сум призвело до зменшення виплат за 12 місяців на 15.271,69 грн. (98.103,33 грн. - 82.831,64 грн), та до зменшення середньоденного заробітку на 43,14 грн. (98.103,33 грн. : 354 дні = 277,13 грн. - 233,99 грн. = 43,14 грн.), що в свою чергу призвело до зменшення заробітної плати за час відпустки на 301,98 грн. (277,13 грн. х 7 днів = 1.939,91 грн. - 1.637,93 грн.). Позивач стверджує, що його заробітна плата за 7 днів відпустки у вересні 2019 року становить 1.939,91 грн. (277,13 грн. х 7 днів), а недоплата 301,98 грн. (1.939,91 грн. - 1.637,93 грн.). (а. с. 125-137 (на аркушах 4-5 уточненої позовної заяви, у тому числі і у формі таблиці).

Відповідач у своєму поясненні від 06.06.2024 № 239, який є додатком до відзиву на позов, посилається на відсутність наказу ДСП «Північна Пуща» для проведення перерахунку. Фактично Відповідача не заперечує позицію Позивача про недонарахування заробітної плати за час відпустки у вересні 2019 року (а. с. 67).

Суд приходить до висновку, що Позивачу за 7 днів відпустки у вересні 2019 року недонараховано заробітної плати в сумі 301,98 грн. виходячи з середньоденного заробітку в розмірі 277,13 грн. (277,13 грн. х 7 днів = 1.939,91 грн. - 1.637,93 грн. = 301,98 грн.), яка підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача.

Щодо недонарахування та невиплати коштів у вигляді заробітної плати в сумі 1.935,90 грн. за час відпустки Позивача у березні-квітні 2020 року в кількості 45 днів.

Позивач перебував у відпустці у березні-квітні 2020 року відповідно до наказу Відповідача від 04.03.2020 № 11/119 про надання відпустки (а. с. 30),

В розрахунку Відповідача № 7 від 10.03.2020, проведеним у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, була визначені середньоденна заробітна плата в розмірі 239,52 грн. та заробітна плата за 45 днів відпустки в сумі 10.778,40 грн. Для визначення Відповідач виходив з виплат за останні 12 календарних місяців роботи Позивача, що передували наданню відпустки (розрахунковий період з березня 2019 року по лютий 2020 року) в сумі 85.029,84 грн. (85.029,84 грн. : 355 дні = 239,52 грн. х 45 днів = 10.778,40 грн.) (а. с. 69).

В розрахунковому листі по заробітній платі Позивача за березень 2020 року наявна інформація про нарахування в сумі 10.778,40 грн. за 45 днів, виходячи з середньоденної заробітної плати в розмірі 239,52 грн. (а. с. 31).

Позивач звертався 08.05.2024 до Відповідача щодо проведення повного розрахунку, зокрема і щодо недонарахування заробітної плати в сумі 1.935,90 грн. за час відпустки у березні-квітні 2020 року. При цьому Позивач зазначив, що при нарахуванні заробітної плати за час відпустки у виплатах за останні 12 календарних місяців роботи, що передували наданню відпустки, не були враховані належні суми, і це призвело до зменшення середньоденного заробітку та зменшення заробітної плати за час відпустки. (а. с. 23-24, 114). Відповідач відповіді не надав, не зробив перерахунку заробітної плати за час відпустки Позивача у березні-квітні 2020 року.

Позивач у своєму розрахунку про нарахування заробітної плати за 45 днів відпустки у березні-квітні 2020 р. вказав, що Відповідач не зробив перерахунку заробітної плати за час відпустки, у зв`язку з чим у виплатах за останні 12 календарних місяців роботи, що передували наданню відпустки в загальній сумі 85.029,84 грн. не враховані суми 9.812,52 грн. та 5.459,17 грн. З врахуванням цих сум виплати за 12 місяців роботи перед відпусткою становлять 101.301,53 грн. (85.029,84 + 9.812,52 + 5.459,17). Неврахування вказаних сум призвело до зменшення виплат за 12 місяців на 15.271,69 грн. (101.301,53 грн. - 85.029,84 грн), та до зменшення середньоденного заробітку на 43,02 грн. (101.301,53 грн. : 355 дні = 282,54 грн. - 239,52 грн. = 43,02 грн.), що призвело до зменшення заробітної плати за час відпустки на 1.935,90 грн. (282,54 грн. х 45 днів = 12.714,30 грн. 10.778,40 грн.). Позивач стверджує, що його заробітна плата за 45 днів відпустки у березні-квітні 2020 року становить 12.714,30 грн. (282,54 грн. х 45 днів), а недоплата становить 1.935,90 грн. (12.714,30 грн. 10.778,40 грн.). (а. с. 125-137 (на аркушах 5-6 уточненої позовної заяви, у тому числі і у формі таблиці).

Відповідач у своєму поясненні від 06.06.2024 № 239, який є додатком до відзиву на позов, посилається на відсутність наказу ДСП «Північна Пуща» для проведення перерахунку. Фактично Відповідача не заперечує позицію Позивача про недонарахування заробітної плати за час відпустки у березні-квітні 2020 року (а. с. 67).

Суд приходить до висновку, що Позивачу за 45 днів відпустки у березні-квітні 2020 року недонараховано заробітної плати в сумі 1.935,90 грн. виходячи з середньоденного заробітку в розмірі 282,54 грн. (282,54 грн. х 45 днів = 12.714,30 грн. 10.778,40 грн. = 1.935,90 грн.), яка підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача.

Щодо недонарахування та невиплати коштів у вигляді заробітної плати в сумі 645,30 грн. за час відпустки Позивача у травні 2020 року в кількості 15 днів.

Позивач перебував у відпустці у травні 2020 року відповідно до наказу Відповідача від 05.05.2020 № 11/259 про надання відпустки (а. с. 32),

В розрахунку Відповідача № від 11.05.2020, проведеним у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, була визначені середньоденна заробітна плата в розмірі 226,33 грн. та заробітна плата за 15 днів відпустки в сумі 3.394,95 грн. Для визначення Відповідач виходив з виплат за останні 12 календарних місяців роботи Позивача, що передували наданню відпустки (розрахунковий період з травня 2019 року по квітень 2020 року) в сумі 80.347,48 грн. (80.347,48 грн. : 355 дні = 226,33 грн. х 15 днів = 3.394,95 грн.) (а. с. 179).

В розрахунковому листі по заробітній платі Позивача за травень 2020 року наявна інформація про нарахування в сумі 3.394,95 грн. за 15 днів, виходячи з середньоденної заробітної плати в розмірі 226,33 грн. (а. с. 31).

Позивач звертався 08.05.2024 до Відповідача щодо проведення повного розрахунку, зокрема і щодо недонарахування заробітної плати в сумі 645,30 грн. за час відпустки у травні 2020 року. При цьому Позивач зазначив, що при нарахуванні заробітної плати за час відпустки у виплатах за останні 12 календарних місяців роботи, що передували наданню відпустки, не були враховані належні суми, і це призвело до зменшення середньоденного заробітку та зменшення заробітної плати за час відпустки. (а. с. 23-24, 114). Відповідач відповіді не надав, не зробив перерахунку заробітної плати за час відпустки Позивача у травні 2020 року.

Позивач у своєму розрахунку про нарахування заробітної плати за 15 днів відпустки у травні 2020 р. вказав, що Відповідач не зробив перерахунку заробітної плати за час відпустки, у зв`язку з чим у виплатах за останні 12 календарних місяців роботи, що передували наданню відпустки в загальній сумі 80.347,48 грн. не враховані суми 9.812,52 грн. та 5.459,17 грн. З врахуванням цих сум виплати за 12 місяців роботи перед відпусткою становлять 95.618,97 грн. (80.347,48 + 9.812,52 + 5.459,17). Неврахування вказаних сум призвело до зменшення виплат за 12 місяців на 15.271,69 грн. (95.618,97 грн. - 80.347,48 грн), та до зменшення середньоденного заробітку на 43,02 грн. (95.618,97 грн. : 355 дні = 269,35 грн. 226,33 грн. = 43,02 грн.), що призвело до зменшення заробітної плати за час відпустки на 645,30 грн. (269,35 грн. х 15 днів = 4.040,45 грн. 3.394,95 грн.). Позивач стверджує, що його заробітна плата за 15 днів відпустки у травні 2020 року становить 4.040,45 грн. (269,35 грн. х 15 днів), а недоплата становить 645,30 грн. (4.040,45 грн. 3.394,95 грн.). (а. с. 125-137 (на аркуші 7 уточненої позовної заяви, у тому числі і у формі таблиці).

Відповідач у своєму поясненні від 06.06.2024 № 239, який є додатком до відзиву на позов, посилається на відсутність наказу ДСП «Північна Пуща» для проведення перерахунку. Фактично Відповідача не заперечує позицію Позивача про недонарахування заробітної плати за час відпустки у березні-квітні 2020 року (а. с. 67).

Суд приходить до висновку, що Позивачу за 15 днів відпустки у травні 2020 року недонараховано заробітної плати в сумі 645,30 грн. виходячи з середньоденного заробітку в розмірі 269,35 грн. (269,35 грн. х 15 днів = 4.040,45 грн. 3.394,95 грн. = 645,30 грн.), яка підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача.

Щодо недонарахування та невиплати коштів в сумі 136.010,72 грн. у вигляді середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 09.02 2022 по 11.09.2023.

Обставини, зазначені в рішенні суду від 21.08.2023 у справі № 686/24537/22.

Позивач 04.02.2022 подав до Відповідача заяву про звільнення за частиною 3 статті 38 КЗпП України, у зв`язку з невиконанням законодавства про працю. Відповідач листом від 03.06.2022 № 01-15/358 року відмовив у звільнені, обґрунтовуючи відмову відсутністю з його боку порушення законодавства про працю. Позивач на повторне звернення від 20.10.2022 щодо звільнення за частиною 3 статті 38 КЗпП України відповіді від Відповідача не отримав. Відповідач листом від 20.10.2022 № 01-15/900 зажадав від Позивача пояснення про причини відсутності на роботі. Позивач надав пояснення 08.11.2022, а також, вважаючи незаконними дії Відповідача щодо відмови у звільненні, звернувся до суду з відповідною позовною заявою. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21.08.2023 у справі № 686/24537/22 було зобов`язано Відповідача звільнити Позивача за частиною 3 статті 38 КЗпП України з 09.02.2022. (а. с. 13-16 рішення суду від 21.08.2023, а. с. 85 лист Відповідача від 20.10.2022, а. с. 107 пояснення Позивача від 08.11.2022).

Інші обставини періоду з 09.02.2022 по 11.09.2023.

Відповідач рішення суду від 21.08.2023 у справі № 686/24537/22 не оскаржував, на його виконання видав наказ від 11.09.2023 № 462-ос про звільненні Позивач з 09.02.2022 за частиною 3 статті 38 КЗпП України та про виплату Позивачу компенсації за невикористану основну відпустку та вихідної допомоги (а. с. 10).

Відповідачем після видачі наказу про звільненні Позивача були внесені в трудову книжку Позивача відповідні записи на аркушах 26-29 під № 35, яку разом з копією наказу надіслано Позивачу. (а. с. 11-12).

Відповідач з лютого 2022 року по вересень 2023 року нарахував та виплатив Позивачу кошти, у вигляді середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в сумі 46.892,02 грн. про що наявна інформація в розрахункових листах по заробітній платі Позивача, та графіках роботи Відповідача (а. с. 34-37, 119-122), зокрема:

- у лютому 2022 року: кошти як середній заробіток за час вимушеного прогулу не нараховувались, оскільки кошті в сумі 9.812,52 грн. це середній заробіток за незаконне відсторонення від роботи без збереження заробітної плати з 14.05.1049 по 10.07.2019, а кошти в сумі 2.783,40 грн. це оплата тимчасової непрацездатності у січні 2022 р.(а с.34-37).

- у березні 2022 року в сумі 9.202,00 грн. за 16 робочих днів, як середній заробіток у розмірі повного окладу Позивача (а. с. 34-37).

- у квітні 2022 року в сумі 6.134,67 грн. за 16 робочих днів, як середній заробіток у розмірі 2/3 від окладу Позивача 9.202,00 грн. (а. с. 34-37).

- у травні 2023 року в сумі 6.134,67 грн. за 16 робочих днів, як середній заробіток у розмірі 2/3 від окладу Позивача 9.202,00 грн. (а. с. 34-37).

- у червні 2022 року в сумі 6.134,67 грн. за 16 робочих днів, як середній заробіток у розмірі 2/3 від окладу Позивача 9.202,00 грн. (а. с. 34-37).

- у липні 2022 року в сумі 6.428,67 грн. за 16 робочих днів, як середній заробіток у розмірі 2/3 від окладу Позивача 9.643,00 грн. (а. с. 34-37).

- у серпні 2022 року в сумі 6.428,67 грн. за 17 робочих днів, як середній заробіток у розмірі 2/3 від окладу Позивача 9.643,00 грн. (а. с. 34-37).

- у вересні 2022 року в сумі 6.428,67 грн. за 16 робочих днів, як середній заробіток у розмірі 2/3 від окладу Позивача 9.643,00 грн. (а. с. 34-37).

- у вересні 2023 року: кошти як середній заробіток за час вимушеного прогулу не нараховувались, оскільки кошти в сумі 1.635,99 грн. це компенсація за невикористану основну відпустку, а кошти в сумі 53.023,50 грн. це вихідна допомога (а. с. 34-37).

Позивачу стало відомо про конкретні розміри вищевказаних нарахованих, відрахованих, виплачених коштів з лютого 2022 року по вересень 2023 року, у квітні 2024 року з розрахункових листів по його заробітній платі, які Позивач на свої звернення від 07.12.2023 та від 21.01.2024 отримав від Відповідача згідно листа Відповідача від 02.04.2024 № 01-15/467 (а. с. 17, 18, 21), а щодо виплат компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги стало відомо після отримання у вересні 2023 року копії наказу звільнення.

Позивач після отримання розрахункових листів по заробітній платі, вважаючи, що в період вимушеного прогулу з лютого 2022 року по вересень 2023 року йому недонараховані кошти у вигляді середнього заробітку, звернувся до Відповідача з заявою від 03.06.2024 про проведення повного розрахунку за час вимушеного прогулу (відправлення № 842, отримане Відповідачем 07.06.2024), проте відповіді від Відповідача не отримав (а. с. 25-26, 115).

Позивач зазначає, що період з 09.02.2022 по 11.03.2023 є вимушеним прогулом, оскільки на цей період Відповідач затримав видачу наказу від 11.09.2023 № 462-ос про звільнення Позивача з 09.02.2022, а також видачу трудової книжки, тому мають бути застосовані положення частини 5 статті 235 КЗпП України де зазначено «У разі затримки видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення з вини роботодавця працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу».

Позивач зазначає, що за час вимушеного прогулу Відповідач недонарахував та невиплатив йому кошти, як середній заробіток в сумі 136.010,72 грн.

Позивач зазначає, що при визначені суми середнього заробітку коштів був застосований пункт 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, де зазначено: « Якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Якщо розмір посадового окладу є меншим від передбаченого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, середня заробітна плата розраховується з установленого розміру мінімальної заробітної плати на час розрахунку. У разі укладення трудового договору на умовах неповного робочого часу, розрахунок проводиться з розміру мінімальної заробітної плати, обчисленого пропорційно до умов укладеного трудового договору.

Якщо розрахунок середньої заробітної плати обчислюється виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, то її нарахування здійснюється шляхом множення посадового окладу чи мінімальної заробітної плати на кількість місяців розрахункового періоду».

Позивач вказує, що недонарахований середній заробіток у в сумі 136.010,72 грн. складається з сум щомісячних недонарахувань та невиплат, про що наявна інформація в розрахункових листах по заробітній платі Позивача, та графіках роботи Відповідача (а. с. 34-37, 119-122), зокрема:

- у лютому 2022 року: в сумі 7.476,62 грн. як середній заробіток за час вимушеного прогулу за 13 днів згідно графіку роботи на 2022 рік, яка є пропорційною до його окладу у лютому 2022 року в розмірі 9.202,00 грн. (9.202,00 грн.: 16 робочих днів = 575,125 грн. х 13 днів = 7.476,62 грн.), оскільки інших нарахувань Позивачу за ці 13 днів не було.

- у квітні 2022 року: в сумі 3.067,33 грн. як середній заробіток за час вимушеного прогулу за 16 днів згідно графіку роботи на 2022 рік, яка є 1/3 від посадового окладу 9.202,00 грн. (9.202,00 грн. : 3 = 3.067,33 грн.), оскільки Відповідач виплатив Позивачу 6.134,67 грн., яка є 2/3 від посадового окладу.

у травні 2022 року: в сумі 3.067,33 грн. як середній заробіток за час вимушеного прогулу за 16 днів згідно графіку роботи на 2022 рік, яка є 1/3 від посадового окладу 9.202,00 грн. (9.202,00 грн. : 3 = 3.067,33 грн.), оскільки Відповідач виплатив Позивачу 6.134,67 грн., яка є 2/3 від посадового окладу.

- у червні 2022 року: в сумі 3.067,33 грн. як середній заробіток за час вимушеного прогулу за 16 днів згідно графіку роботи на 2022 рік, яка є 1/3 від посадового окладу 9.202,00 грн. (9.202,00 грн. : 3 = 3.067,33 грн.), оскільки Відповідач виплатив Позивачу 6.134,67 грн., яка є 2/3 від посадового окладу.

- у липні 2022 року: в сумі 3.214,33 грн. як середній заробіток за час вимушеного прогулу за 16 днів згідно графіку роботи на 2022 рік, яка є 1/3 від посадового окладу 9.643,00 грн. (9.643,00 грн. : 3 = 3.214,33 грн.), оскільки Відповідач виплатив Позивачу 6.428,67 грн., яка є 2/3 від посадового окладу.

- у серпні 2022 року: в сумі 3.214,33 грн. як середній заробіток за час вимушеного прогулу за 17 днів згідно графіку роботи на 2022 рік, яка є 1/3 від посадового окладу 9.643,00 грн. (9.643,00 грн. : 3 = 3.214,33 грн.), оскільки Відповідач виплатив Позивачу 6.428,67 грн., яка є 2/3 від посадового окладу.

- у вересні 2022 року: в сумі 3.214,33 грн. як середній заробіток за час вимушеного прогулу за 16 днів згідно графіку роботи на 2022 рік, яка є 1/3 від посадового окладу 9.643,00 грн. (9.643,00 грн. : 3 = 3.214,33 грн.), оскільки Відповідач виплатив Позивачу 6.428,67 грн., яка є 2/3 від посадового окладу.

- у жовтні 2022 року: в сумі 9.643,00 грн. як середній заробіток за час вимушеного прогулу за 16 днів згідно графіку роботи на 2022 рік, в розмірі посадового окладу 9.643,00 грн., оскільки нарахувань та виплат Позивачу у жовтні 2022 року не було.

- у листопаді 2022 року: в сумі 9.643,00 грн. як середній заробіток за час вимушеного прогулу за 16 днів згідно графіку роботи на 2022 рік, в розмірі посадового окладу 9.643,00 грн., оскільки нарахувань та виплат Позивачу у листопаді 2022 року не було.

- у грудні 2022 року: в сумі 9.643,00 грн. як середній заробіток за час вимушеного прогулу за 16 днів згідно графіку роботи на 2022 рік, в розмірі посадового окладу 9.643,00 грн., оскільки нарахувань та виплат Позивачу у грудні 2022 року не було.

- у січні 2023 року: в сумі 9.643,00 грн. як середній заробіток за час вимушеного прогулу за 16 днів згідно графіку роботи на 2023 рік, в розмірі посадового окладу 9.643,00 грн., оскільки нарахувань та виплат Позивачу у січні 2023 року не було.

- у лютому 2023 року: в сумі 9.643,00 грн. як середній заробіток за час вимушеного прогулу за 16 днів згідно графіку роботи на 2023 рік, в розмірі посадового окладу 9.643,00 грн., оскільки нарахувань та виплат Позивачу у лютому 2023 року не було.

- у березні 2023 року: в сумі 9.643,00 грн. як середній заробіток за час вимушеного прогулу за 16 днів згідно графіку роботи на 2023 рік, в розмірі посадового окладу 9.643,00 грн., оскільки нарахувань та виплат Позивачу у березні 2023 року не було.

- у квітні 2023 року: в сумі 9.643,00 грн. як середній заробіток за час вимушеного прогулу за 16 днів згідно графіку роботи на 2023 рік, в розмірі посадового окладу 9.643,00 грн., оскільки нарахувань та виплат Позивачу у квітні 2023 року не було.

- у травні 2023 року: в сумі 9.643,00 грн. як середній заробіток за час вимушеного прогулу за 16 днів згідно графіку роботи на 2023 рік, в розмірі посадового окладу 9.643,00 грн., оскільки нарахувань та виплат Позивачу у травні 2023 року не було.

- у червні 2023 року: в сумі 9.643,00 грн. як середній заробіток за час вимушеного прогулу за 16 днів згідно графіку роботи на 2023 рік, в розмірі посадового окладу 9.643,00 грн., оскільки нарахувань та виплат Позивачу у червні 2023 року не було.

- у липні 2023 року: в сумі 9.643,00 грн. як середній заробіток за час вимушеного прогулу за 16 днів згідно графіку роботи на 2023 рік, в розмірі посадового окладу 9.643,00 грн., оскільки нарахувань та виплат Позивачу у липні 2023 року не було.

- у серпні 2023 року: в сумі 9.643,00 грн. як середній заробіток за час вимушеного прогулу за 16 днів згідно графіку роботи на 2023 рік, в розмірі посадового окладу 9.643,00 грн., оскільки нарахувань та виплат Позивачу у серпні 2023 року не було.

- у вересні 2023 року: в сумі 3.616,12 грн. як середній заробіток за час вимушеного прогулу за 6 днів згідно графіку роботи на 2023 рік, яка є пропорційною до його окладу у вересні 2023 року в розмірі 9.643,00 грн. (9.643,00 грн. : 16 робочих днів = 602,687 грн. х 6 днів = 3.616,12 грн.), оскільки інших нарахувань Позивачу за ці 7 днів не було.

Суд дослідивши розрахунки Позивача, якими обґрунтовується недонарахування та невиплата середнього заробітку в сумі 136.010,72 грн., вважає за необхідне надати свій розрахунок, який по цифровим показникам співпадає з розрахунком Позивача, проте Позивач відхиляється від методики розрахунку згідно пункту 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, де зазначено: «Якщо розрахунок середньої заробітної плати обчислюється виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, то її нарахування здійснюється шляхом множення посадового окладу чи мінімальної заробітної плати на кількість місяців розрахункового періоду», та визначає середній заробіток в загальній сумі 136.010,72 грн. по щомісячним розмірам недонарахувань та невиплат.

Розрахунок суду щодо суми 136.010.72 грн.

- Період вимушеного прогулу з 09.02.2022 по 11.09.2023 становить 18 повних та 2 неповних

місяці, всього 20 місяців.

- У різний час цього період оклад та середній заробіток Позивача становили:

9.202,00 грн. з березня 2022 р. по червень 2022 р. 4 повних місяці, середній заробіток

за цей період становив 36.808,00 грн. (9.202,00 грн. х 4).

9.643,00 грн. з липня 2022 р. по вересень 2023 р. 14 повних місяців, середній

заробіток за цей становив 135.002,00 грн. (9.643,00 х 14)

9.202,00 грн. у лютому 2022 р. 1 неповний місяць, 13 днів з 16-ти робочих по графіку,

середній заробіток за цей період становив 7.476,62 грн. (9.202,00 грн. : 16 днів = 575,125

грн. х 13 днів).

9.643,00 грн. у вересні 2023 р. 1 неповний місяць, 6 днів з 16-ти робочих по графіку,

середній заробіток за цей період становив 3.616,12 грн. (9.643,00 грн. : 16 днів = 602,687

грн. х 6 днів).

- За 20 місяців періоду з 09.02.2022 по 11.09.2023 загальний розмір середнього заробітку

становив 182.902,74 грн. (36.808,00 грн. + 135.002,00 грн. + 4.476,62 грн. + 3.616,12 грн.)

- За окремі місяці періоду з 09.02.2022 по 11.09.2023 Позивачу виплачено середній

заробіток в розмірі 46.892,02 грн. (березень 2022 р. 9.202,0 грн., квітень 2020 р. 6.134,67

грн., травень 2022 р. 6.134,67 грн., червень 2022 р. 6.134,67 грн., липень 2022 р. 6.428,67

грн., серпень 2022 р. 6.428,67 грн., вересень 2022 р. 6.428,67 грн.)

- За окремі місяці періоду з 09.02.2022 по 11.09.2023 Позивачу невиплачено середній

заробіток в розмірі 136.010,72 грн. (182.902,74 грн. - 46.892,02 грн.).

Суд враховує пункт 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів», де зазначено: «Оскільки згідно зі ст.235 КЗпП оплаті підлягає вимушений прогул, вимоги працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню в тому разі і за той період, коли з вини власника або уповноваженого ним органу була затримана видача трудової книжки. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100….».

Судом встановлено, що причиною виникнення вимушеного прогулу Позивача, відповідно до вищенаведеного пункту 32 Пленуму Верховного Суду України, є факт затримки видачі з вини Відповідача трудової книжки, а відповідно до частини 5 статті 235 КЗпП України є факт затримки видачі з вини Відповідача наказу про звільнення.

Суд не погоджується з аргументами Відповідача у відзиві про те, що період з лютого 2022 року по вересень 2023 року не є вимушеним прогулом, з посиланням на висновок Верховного Суду у постанові від 16.12.2020 у справі № 761/36220/17, який випливає з положень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів», а саме: «вимушений прогул може мати місце у разі затримки видачі з вини роботодавця трудової книжки, що перешкоджає працівникові реалізовувати своє право на працю в іншого роботодавця», оскільки дане посилання не спростовує аргументи Позивача, а навпаки їх підтверджує щодо наявного факту затримки видачі з вини Відповідача трудової книжки Позивачу (а. с. 56-61, аркуш 2 відзиву).

Суд не погоджується з аргументами Відповідача у відзиві про те, що з 09.02.2022 року не було підстав для виплати Позивачу заробітної плати, з посиланням на висновок Верховного Суду у постанові від 05.01.2024 у справі № 204/8655/21 щодо правової природи середнього заробітку за час вимушеного прогулу та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки позовна вимога Позивача стосується стягнення не заробітної плати, а середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а. с. 56-61, аркуш 3 відзиву).

Суд не погоджується з аргументами Відповідача у відзиві про те, що Позивач звертаючись з заявою про звільнення не був позбавлений можливості виконувати роботу, а його право на працю не було порушене, оскільки Позивач надаючи на вимогу Відповідача від 20.10.12022 пояснення від 08.11.2022 при причини відсутності на роботів зазначив наступне: «…Причиною моєї відсутності на роботі з 06.02.2022 (день заїзду робочої вахти згідно графіку роботи по якому я працював) є моє небажання продовжувати трудові відносини з ДСП «Північна Пуща» з підстав відповідно до КЗпП України. Відмова у звільнені є примусом до праці, що заборонено законодавством України та міжнародним правом (за виключенням безпосередньо передбачених випадків). З приводу порушення щодо мене трудового законодавства в ДСП «Північна Пуща» я звернувся з скаргою до Держпраці, також підготував позов до суду на дії ДСП «Північна Пуща». (а. с. 85, 107).

Суд приходить до висновку, що Позивачу за час вимушеного прогулу з 09.02.2022 по 11.09.2023 недонараховано та невиплачено середній заробіток в сумі 136.010,72 грн., який підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача.

Щодо стягнення моральної шкоди

Частиною 1 статті 23 ЦПК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», за наявності порушень прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

За змістом вказаного положення закону передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об`єкту яких, завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі.

Відповідно до пункту 1 статті 1 Закону України «Про ратифікацію конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», Україна повністю визнає на своїй території дію Конвенції.

Згідно пункту 1 Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав та змінюють практику застосування національного закону відповідно до рішення ЄСПЛ.

Практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), як джерело права, з якого вбачається, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс. При наявності встановленого факту порушення прав моральна шкода теж наявна та констатується судом.

Судом не можуть бути взяті до уваги доводи Відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, які зводяться до посилання на постанову Верховного Суду від 05.12.2022 у справі № 7214/7462/20 та твердження про те, що Позивачем на надано доказів з 4-х обов`язкових елементів, які мають існувати для виникнення зобов`язання з відшкодування моральної шкоди.

Суд звертає увагу та відсутність конкретних доводів Відповідача, які б спростовували нижчевикладені факти ненадання та несвоєчасного надання запитуваних Позивачем документів, або свідчили про відсутність вини Відповідача.

Факти ненадання та несвоєчасного надання запитуваних документів:

Неотримання Відповідачем звернення Позивача від 07.12.2023 про надання розрахункових листів по заробітній платі та довідки про суми, нараховані та виплачені при звільненні. Звернення надіслане 07.12.2023 за № 741, надійшло у точку видачі/ доставки 11.12.2023, через неотримання Відповідачем повернене з точки видачі/доставки 18.12.2023 за № 189, надійшло до Позивача 21.12.20223 (а. с. 17, 109, 110, 111).

Несвоєчасне надання Відповідачем розрахункових листів по заробітній платі Позивача, згідно повторного звернення від 24.01.2024 за № 506 отриманого Відповідачем 01.02.2024. Розрахункові листи надійшли з листом Відповідача від 02.04.2024 № 01-15/467, тобто з затримкою більше 3-х місяців (а. с. 18, 112, 21).

Ненадання Відповідачем довідки про суми, нараховані та виплачені при звільненні, та непроведення повного розрахунку при звільненні згідно заяв від 08.05.2024 та від 03.06.2024 надісланих відповідно 08.05.2024 за № 859 та 03.04.2024 за № 842, та отриманих Відповідачем відповідно 16.05.2024 та 07.06.2024 (а. с. 23-24, 25-26, 27, 114, 115).

Несвоєчасне надання Відповідачем запитуваних Позивачем графіків роботи згідно

звернення від 13.06.2024 надісланого 13.06.2024 за № 675. Графіки роботи надійшли з листом Відповідача від 15.10.2024 № 01-15/1537, тобто з затримкою більше 4-х місяців (а. с. 41, 118, 119-122).

Несвоєчасне надання Відповідачем свого листа від 13.06.2024 № 01-15/895-15/851

Позивачу, з затримкою більше 3-х місяців, з причини не безпосереднього надіслання, а шляхом долучення цього листа до відзиву від 23.09.2024 (а. с. 87 - додаток до Відзиву).

Відсутність у Позивача змоги отримати у Відповідача свою трудову книжку протягом 19 місяців (з лютого 2022 року по вересень 2023 року) та можливості реалізовувати своє право на працю в іншого роботодавця, оскільки Відповідач створив довготривалу ситуацію зі звільнення Позивача. Так Відповідач, отримавши від Позивача пояснення від 08.11.2022 про причини відсутності на роботі, не вжив заходів для припинення порушень трудових прав Позивача, а продовжував такі порушення до часу звільнення Позивача згідно наказу від 11.09.2024 відповідно до рішення суду від 21.08.2023 у справі № 686/24537/22 (а. с. 85, 107, 10, 13-16).

З огляду на вищевикладене, встановивши наявність порушень з боку Відповідача прав Позивача, які виразились у ненаданні та несвоєчасному наданні запитуваних документів, довготривалому незвільненні Позивача, відсутності у Позивача змоги своєчасного отримання трудової книжки та можливості реалізовувати своє право на працю в іншого роботодавця, суд виходячи із вимог розумності та справедливості присуджує до стягнення з Відповідача на користь Позивача моральну шкоду у розмірі 2.000,00 грн.

Щодо строків позовної давності та визнання незаконними дій Відповідача.

Реалізація права на судовий захист невід`ємно пов`язана зі строками, в межах яких позивач може звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Основним нормативним актом, що регулює строки звернення до суду про вирішення спорів у порядку цивільного судочинства, є Цивільний кодекс України (далі ЦК України), який установлює інститут позовної давності і містить положення щодо часових меж, упродовж яких особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу.

Норми ЦК України визначають загальну позовну давність тривалістю у три роки (стаття 257), а також спеціальну позовну давність (стаття 258), яка може бути скороченою або більш тривалою за загальну позовну давність. Крім того, частина 1 статті 268 ЦК України містить перелік позовних вимог, на які позовна давність взагалі не поширюється, а в частині другій цієї статті зазначено, що законом можуть бути встановлені додатково інші вимоги, на які не поширюється позовна давність.

Згідно з частинами 1, 2 статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116 КЗпП України).

Згідно статті 116 КЗпП України «… Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати».

Як вбачається з матеріалів справи, Позивачем та його представником, на адресу Відповідача неодноразово направлялись звернення та заяви (від 07.12.2023, від 24.01.2024, від 03.04.2024, від 08.05.2024) про надання довідки про суми, нараховані та виплачені при звільненні (а. с. 17, 18, 19, 23-24).

Позивач через свого представника звернувся до суду з позовом, позовна заява надійшла до суду 01.07.2024.

Окрім того представник Позивача у відповіді від 01.10.2024 на відзив, у зв`язку з неотриманням запитуваної довідки, зазначив, що надана Відповідачем довідка від 06.06.2024 № 240 щодо заборгованості перед Позивачем (а. с. 63), не є запитуваною довідкою, що стаття 116 КЗпП України є чіткою та зрозумілою, в повідомлені повинні бути суми нараховані та виплачені при звільнені, а у вказаній довідці не зазначені суми які були нараховані в лютому-вересні 2022 р., у вересні 2023 р., що у разі складнощів у Відповідача з формою повідомлення та показниками в ньому, необхідно було звернутись за роз`ясненням до органу управління майном ДАЗВ. Також представник Позивача виразив думку щодо форми повідомлення. (а. с. 101-106 (на аркуші 4 відповіді на відзив).

Відповідач заперечень на відповідь на відзив на подав, також на надав запитувану Позивачем довідку (повідомлення) про суми, нараховані та виплачені при звільненні.

Суд приходить до висновку, що при зазначених вище обставинах строк позовної давності згідно статті 233 КЗпП України не може вважатися пропущеним, а дії Відповідача щодо ненадання Позивачу законодавчо передбаченого повідомлення (довідки) є незаконними.

Позовна вимога про визнання незаконними дій Відповідача щодо не проведення з Позивачем повного розрахунку при звільненні не підлягає задоволенню, оскільки у Відповідача при отримані заяв Позивача від 08.05.2024 (а. с. 23-24) та від 03.06.2024 (а. с. 25-26) не було обов`язку задовольняти заяви та проводити повний розрахунок, якщо він вважав, що суми є спірними. Дана ситуація щодо виплати спірних сум регулюється частиною 2 статті 117 КЗпП України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 4, 12, 13, 19, 81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 279, 354, 430 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща» про визнання дій незаконними та зобов`язати вчинити дії, стягнення коштів та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща» (, місцезнаходження: 07270, Київська область, місто Чорнобиль, вул. Леніна, 148) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків платника НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 недонарахований середній заробіток за час незаконного відсторонення від роботи у розмірі 5459 (п`ять тисяч чотириста п`ятдесят дев`ять) гривень 17 копійок.

Стягнути з Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща» (, місцезнаходження: 07270, Київська область, місто Чорнобиль, вул. Леніна, 148) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків платника НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 недонараховану заробітну плату за час відпустки у вересні 2019 року у розмірі 301 (триста одна) гривня 98 копійок.

Стягнути з Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща» (, місцезнаходження: 07270, Київська область, місто Чорнобиль, вул. Леніна, 148) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків платника НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 недонараховану заробітну плату за час відпустки у березні-квітні 2020 року у розмірі 1935 (одна тисяча дев`ятсот тридцять п`ять) гривень 90 копійок.

Стягнути з Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща» (, місцезнаходження: 07270, Київська область, місто Чорнобиль, вул. Леніна, 148) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків платника НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 недонараховану заробітну плату за час відпустки у травні 2020 року у розмірі 645 (шістсот сорок п`ять) гривень 30 копійок.

Стягнути з Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща» (, місцезнаходження: 07270, Київська область, місто Чорнобиль, вул. Леніна, 148) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків платника НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 недонарахований середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.02.2022 по 11.09.2023 у розмірі 136010 (сто тридцять шість тисяч десять) гривень 72 копійки.

Стягнути з Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща» (, місцезнаходження: 07270, Київська область, місто Чорнобиль, вул. Леніна, 148) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків платника НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 моральну шкоду у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

Стягнути з Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща» (, місцезнаходження: 07270, Київська область, місто Чорнобиль, вул. Леніна, 148) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків платника НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 судовий збір у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривень 73 копійки.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків платника НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Представник позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків платника НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Державне спеціалізоване підприємство «Північна Пуща», , місцезнаходження: 07270, Київська область, місто Чорнобиль, вул. Леніна, 148.

Суддя: О.П. Гончарук