ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року

м. Київ

справа № 715/3990/23

провадження № 61-1070св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 20 січня 2025 року у складі колегії суддів: Кулянди М. І., Одинака О. О., Половінкіної Н. Ю.,

Короткий зміст позовних вимог

1. У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

2. Позов обґрунтовано тим, що 10 липня 2023 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_4 у позику 300 000 доларів США та зобов`язався повернути дану суму коштів 31 грудня 2023 року, про що видав розписку.

3. 11 грудня 2023 року ОСОБА_4 уклав з ОСОБА_1 договір відступлення права вимоги, відповідно до якого відступив ОСОБА_1 своє право вимоги до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики від 10 липня 2023 року.

4. Посилалась на те, що відповідач не виконав свої зобов`язання за договором позики та не повернув суму боргу.

5. Враховуючи викладене позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь борг у розмірі 300 000 доларів США.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

6. Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 09 жовтня 2024 року у складі судді Цуркана В. В. позов задоволено.

7. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 300 000 доларів США.

8. Вирішено питання щодо судових витрат.

9. Вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував наявність у позивача оригіналу розписки та виходив із того, що між сторонами існують договірні правовідносини з договору позики, зобов`язання перед позикодавцем позичальником не виконані, кошти, отримані у позику, не повернуті, а тому дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

10. Постановою Чернівецького апеляційного суду від 20 січня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення місцевого суду скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

11. Скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що позивачка не надала належних та допустимих доказів укладення договору позики між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , а також доказів, які б підтверджували, що на підставі договору відступлення права вимоги було передано право дійсної вимоги до ОСОБА_2 про стягнення коштів у розмірі 300 000 доларів США.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

12. У січні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3

13. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 27 січня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

14. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 квітня 2025 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

15. У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення місцевого суду.

16. Підставою касаційного оскарження заявниця зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 675/2136/19, від 12 червня 2024 року в справі № 758/8397/20, від 10 липня 2024 року в справі № 523/7796/19 та в справі № 522/13476/23, від 14 серпня 2024 року в справі № 537/3556/22, від 26 вересня 2024 року в справі № 703/141/23, від 28 жовтня 2024 року в справі № 674/908/23, від 29 жовтня 2024 року в справі № 483/1220/21, від 31 жовтня 2024 року в справі № 5545/1824/22, від 06 листопада 2024 року в справі № 459/2030/21, від 20 листопада 2024 року в справі № 551/2272/22, від 27 листопада 2024 року в справі № 757/128/23-ц та в справі № 577/3233/23, від 28 листопада 2024 року в справі № 127/3013/23, від 04 грудня 2024 року в справі № 509/7127/21 від 13 січня 2025 року в справі № 760/9289/20 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

17. Також підставою касаційного оскарження заявниця зазначає порушення норм процесуального права, а саме: необґрунтоване відхилення клопотання (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

18. Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не враховано, що відповідач визнав та не заперечував протягом всього строку розгляду справи факт написання та підписання ним розписки. Наведене підтверджується у зустрічному позові від 01 серпня 2024 року, який не прийнято до розгляду судом.

19. Отже, твердження апеляційного суду про те, що позивачка не надала належних та допустимих доказі укладення договору позики є помилковими.

20. Вказуючи на відсутність розписки в матеріалах справи, апеляційний суд не врахував, що така була оглянута місцевим судом в судовому засіданні.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

21. У лютому 2025 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , у якому вказано, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

22. 10 липня 2023 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено письмовий договір позики, за яким ОСОБА_2 позичив, а ОСОБА_4 передав грошові кошти в сумі 300 000 доларів США.

23. 11 грудня 2023 року ОСОБА_4 уклав з ОСОБА_1 договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого відступив ОСОБА_1 право вимоги за договором позики від 10 липня 2023 року (оформлений шляхом складання розписки від 10 липня 2023 року), що укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Позиція Верховного Суду

24. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

25. Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

26. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

27. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

28. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

29. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

30. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

31. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

32. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

33. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

34. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

35. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

36. Згідно зі статтею 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

37. Наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно зі статтею 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконане.

38. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

39. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

40. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

41. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

42. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

43. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 372/45/21.

44. Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив із того, що в розписці належним чином не ідентифіковано особу позикодавця та того, що в матеріалах справи відсутня засвідчена суддею копія розписки. Також суд посилався на те, що у договорі відступлення права вимоги не зазначено, коли та яким органом ОСОБА_4 видано паспорт, відсутні дані про місце проживання.

45. Колегія суддів вважає вказані висновки апеляційного суду помилковими з огляду на таке.

46. Так, як вказувалось вище, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконане.

47. З матеріалів справи вбачається, що позовну заяву подано через систему «Електронний суд» та в додатках до неї додано відскановану копію розписки, завірену представником позивача.

48. З доданого до позовної заяви додатку вбачається:

«Розписка

Я ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 , пропи-

саний

АДРЕСА_1 , взяв в долг 300 000 $ /триста

тисяч доларів США.

під заставу будинку

у

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 НОМЕР_1 .

В разі не повернення

несу відповідальність своїм будинком.

При свідках 10.07.2023 р.

ОСОБА_2 .

До 31.12.2023 р.

/підписи/».

49. Відповідно до положень статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено у порядку, встановленому законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Якщо подано копію (електрону копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

50. Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

51. Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

52. У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

53. Ухвалою місцевого суду від 15 лютого 2024 року витребувано в позивачки оригінал розписки від 10 липня 2023 року, згідно якої ОСОБА_2 взяв у борг в ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 300 000 доларів США, для огляду в судовому засіданні.

54. 21 лютого 2024 року представником позивачки подано клопотання про приєднання оригіналу доказу.

У вказаному клопотанні представник позивачки вказував, що з метою огляду судом оригіналу розписки у судовому засіданні та проведення порівняння оригіналу розписки з копією розписки, яка була надана з позовом, надаємо оригінал розписки від 10 липня 2023 року …. Просив суд повернути зазначений документ після проведення огляду відповідного документа в судовому засіданні.

55. Під час розгляду справи в місцевому суді 20 вересня 2024 року суддею було, серед іншого, досліджено копію розписки та здійснено огляд її оригіналу, наданого позивачкою, та встановлено, що долучена до матеріалів справи копія відповідає оригіналу. Наведене підтверджується протоколом судового засідання та записом судового засідання (т. 1, а. с. 181-185).

56. Ураховуючи викладене, місцевий суд, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, належним чином оцінивши докази, подані сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_2 як позичальник належним чином взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконав, унаслідок чого утворилась заборгованість за, яка підлягає стягненню з відповідача.

57. Судом також враховано, що у зустрічній позовній заяві, неприйнятій місцевим судом, відповідач вказував, що «з тексту вказаної розписки вбачається, що її написано не у звичайних умовах на українській мові з використанням російськомовних слів з незвичними пробілами та переносами слів без логічного завершення речень, із зміною почерку під впливом зовнішніх факторів, із зазначенням невідомих, не пов`язаних із змістом розписки дат, під час перебування ОСОБА_2 під фізичним і психічним тиском, що є предметом дослідження почеркознавчої експертизи рукописного тексту та підпису останнього.

… при укладенні договору позики, оформленого розпискою 10 липня 2023 року, волевиявлення ОСОБА_2 не було вільним та не відповідало його внутрішній волі, а правочин ним було вчинено проти його справжньої волі внаслідок застосування до нього фізичного та психічного тиску з боку другої сторони та третіх осіб…».

58. Апеляційним судом не враховано, що у документах, поданих до суду, ОСОБА_2 визнає факт написання ним вказаної розписки, проте обставини, якими він обґрунтовував відсутність підстав для виконання зобов`язання, мали бути підтвердженими належними доказами в силу диспозитивності цивільного процесу.

59. Також колегія суддів не може погодитись із висновками апеляційного суду про те, що в розписці належним чином не ідентифіковано особу позикодавця, оскільки помилка у номері закордонного паспорту, з урахуванням зазначення в розписці дати її складання, позичальника та боржника, суми коштів, строку виконання зобов`язання, не свідчить про те, що договір позики не було укладено.

60. Висновки апеляційного суду про те, що у договорі відступлення прави вимоги також належним чином не ідентифіковано особу ОСОБА_6 є помилковими, оскільки вказаний договір є чинним, недійсним у судовому порядку не визнавався. При цьому в апеляційній скарзі представник відповідача не обґрунтовував свої заперечення щодо висновків місцевого суду вказаними обставинами.

61. З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що у відповідач належним чином не виконав зобов`язання за договором позики, а тому наявні підстави для стягнення грошових коштів на користь позивачки.

62. Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

63. Отже, у справі, що переглядається, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи й правильно застосувавши норми права, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задовольнити.

2. Постанову Чернівецького апеляційного суду від 20 січня 2025 року скасувати, рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 09 жовтня 2024 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович