КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 754/5772/24 Головуючий у 1 інстанції:Гринчак О.І.
Провадження №22-ц/824/6983/2025 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Євграфової Є.П., Писаної Т.О.,

при секретарі Голінько А.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, набутого в шлюбі,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, набутого в шлюбі.

Просив визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та поділити спільне майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .

В обґрунтування позову зазначив, що 04 грудня 2004 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_2

06 грудня 2021 року сторонами була придбана трикімнатна квартира АДРЕСА_1 вартістю 1 319 200,00 грн. Кошти в розмірі 1 215 000,00 грн, для придбання цієї квартири, були отримані ними після продажу їхньої попередньої квартири, який відбувся в той же день, але раніше. Попередня квартира була також придбана за спільні кошти, але як спільне майно не визначалась і не ділилась.

У результаті довгих перемовин як компроміс було прийнято рішення про оформлення права власності на частину квартири на спільну доньку - ОСОБА_4 . Однак процедура узгодження оформлення права власності на дитину з опікунською радою була досить непростою та довготривалою, що могло призвести до розірвання вже запланованого ланцюга угод купівлі-продажу трьох квартир, які були призначені одночасно на певну дату. У зв`язку зі стислими термінами на проведення вищезазначених угод, перед самим укладенням договору купівлі-продажу, відповідач умовила позивача подати нотаріальну заяву про те, що придбана квартира АДРЕСА_2 була придбана начебто за особисті кошти ОСОБА_2 ..

Позивач вважав заяву від 06.12.2021 оспорюваним правочином з ознаками фіктивного правочину, зазначеного у статті 234 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим таку заяву не можна брати до уваги. Позивач доводить до відома відповідача та суду, що його воля змінилась і раніше оформлена заява не може бути застосована.

Згідно з висновком про вартість майна від 16 січня 2024 року, виготовленим ТОВ «БРАВО-ГРУП», вартість квартири складала 3 066 500,00 грн.

Позивач стверджував, що така вартість квартири виникла в результаті того, що за цей час ним практично одноосібно були зроблені невід`ємні поліпшення якості квартири, а саме капітальний ремонт на загальну суму 582249,76 грн. Практично весь цей період відповідач знаходилася за кордоном та не брала участі у фінансуванні ремонтних робіт. Після повернення відповідача ремонтні роботи також продовжувалися, а сім`я тимчасово проживала у родичів позивача до їх завершення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивач як заінтересована особа не скористався правом звернення до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 06 грудня 2021 року в частині пункту 11 договору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 17 січня 2025 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2024 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що судом першої інстанції не було досліджено ряд правочинів за участю сторін під час перебування їх у шлюбі.

Вказує, що суд першої інстанції проігнорував клопотання позивача про виклик та допит свідків, не дослідив юридичних фактів за період з 04 грудня 2004 року (дата реєстрації шлюбу) по даний час в контексті купівлі-продажу майна сторін, майнового та сімейного станів.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, позивач не скористався своїм правом для подачі відзиву.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Бондаренко А.О., підтримали апеляційну скаргу з наведених в ній підстав, просили її задовольнити. Рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Представник відповідача адвокат Лисканич Д.В., заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позиція суду апеляційної інстанції

Вислухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу які з`явились у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та наявні у справі докази колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 04 грудня 2004 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 04.08.2023.

29 листопада 2006 року ОСОБА_2 було подаровано квартиру АДРЕСА_3 , що підтверджується договором дарування квартири від 29.11.2006, посвідченим державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Зубченко Л.С. та зареєстрованим в реєстрі за № 87661.

Договором купівлі-продажу квартири від 06 грудня 2021 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак О.Г., за реєстровим № 10112, підтверджується, що 06 грудня 2021 року ОСОБА_2 відчужила квартиру АДРЕСА_4 , продаж вчинено за 1215000,00 грн.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 06 грудня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак О.Г., за реєстровим № 10116, ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_2 . Продаж вчинено за 1 319 200,00 гривень, які покупець повністю сплатив продавцю до підписання цього договору. Продавець своїм підписом під цим договором підтверджує факт повного розрахунку та відсутність будь-яких претензій до покупця.

У пункті 11 договору купівлі-продажу квартири від 06 грудня 2021 року за реєстровим № 10116 визначено, що цей договір укладається за згодою чоловіка покупця (ОСОБА_2 ), ОСОБА_1 , справжність підпису на якій засвідчено ОСОБА_5 , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 06 грудня 2021 року за реєстровим №10115, в якій він свідчить, що квартира набувається ОСОБА_2 у особисту приватну власність за кошти, що належать їй на праві особистої приватної власності.

Відповідно до заяви від 06 грудня 2021 року, посвідченої посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак О.Г, за реєстровим №10115, ОСОБА_1 своїм підписом під цією заявою свідчить, що квартира АДРЕСА_2 набувається його дружиною, ОСОБА_2 , з якою він перебуває в зареєстрованому шлюбі з 04 грудня 2004 року, за її власні кошти, що є її особистою приватною власністю, вказана нерухомість, не є предметом спільної сумісної власності подружжя. ОСОБА_1 заявляє, що будь-яких майнових або моральних претензій, які б стосувалися права власності на вищезгадану квартиру АДРЕСА_2 , до ОСОБА_2 , не має та мати не буде.

У матеріалах справи міститься заява позивача від 18 квітня 2023 року, складена у простій письмовій формі, в якій він просить врахувати той факт, що заява ОСОБА_1 від 06.12.2021 про те, що придбана квартира АДРЕСА_2 була придбана за особисті кошти ОСОБА_2 відкликана ним та не застосовувати в майбутньому цю заяву.

Згідно з висновком про вартість майна від 16 січня 2024 року вартість спірної квартири складає 3 066 500,00 грн.

Технічного паспорту квартири АДРЕСА_2 матеріали справи не містять.

Довідкою форми ОК-7 від 17.07.2024 підтверджується, що відповідачка була працевлаштована з 2011 року по травень 2023 року, при цьому у період з вересня 2020 року по травень 2023 року отримувала високий дохід.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає рішення суду таким, що відповідає вимогам закону.

Так, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок та вказано, що у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів.

Колегія суддів вважає, що відповідачем надано достатньої доказів, яким суд першої інстанції надав оцінку та визнав їх достатніми з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 3 частини першої статті 57 СК України та вказано, що «у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти таке майно є особистою приватною власністю».

Відповідач на спростування презумпції спільності майна подружжя, зазначала, що спірна квартира, яка розташована в будинку АДРЕСА_5 була придбана за її власні кошти.

Відповідно до договору дарування квартири від 29.11.2006 за № 87661 ОСОБА_2 подаровано квартиру АДРЕСА_3 .

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 06 грудня 2021 року № 10112, ОСОБА_2 відчужила квартиру АДРЕСА_4 , продаж вчинено за 1 215 000,00 грн.

А відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 06 грудня 2021 року № 10116, ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_2 . Продаж вчинено за 1 319 200,00 гривень, які покупець повністю сплатив продавцю до підписання цього договору.

Позивач ОСОБА_1 написав нотаріально посвідчену заяву від 06 грудня 2021 року, зареєстровану в реєстрі № 10115, що стосувалися права власності на квартиру АДРЕСА_2 , де зазначено, що дана квартира набувається ОСОБА_2 за її власні кошти, що є її особистою приватною власністю та не є предметом спільної сумісної власності.

Колегія суддів звертає увагу на те, що сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд першої інстанції вірно встановив, що пункт 11 договору купівлі-продажу квартири від 06 грудня 2021 року є чинним. Справжність підпису ОСОБА_1 посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак О.Г. та не було спростовано.

Договір купівлі-продажу від 06 грудня 2021 року в частині пункту 11 цього договору не визнано недійсним.

Колегія суддів прийшла вважає висновки суду першої інстанції вірними та такими, що відповідають вимогам закону, а квартира АДРЕСА_2 є особистою приватною власністю ОСОБА_2 і не може бути визнана об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому не підлягає поділу як спільне майно подружжя.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам заявника належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе судове рішення.

Доводи апеляційної скарги колегією суддів оцінюються критично, адже останні зводяться виключно до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 1 травня 2025 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Є.П. Євграфова

Т.О. Писана