К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2025 року місто Київ

справа № 753/2289/25

апеляційне провадження № 22-ц/824/8577/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

за участю секретаря судового засідання: Приходька Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва у складі судді Колесник О.М. від 12 лютого 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Гарант капітал" про розірвання договору та стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст обставин справи

3 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Гарант капітал" (далі - ТОВ "ФК "ГАРАНТ КАПІТАЛ", товариство), в якому просила:

розірвати договір про участь у фонді фінансування будівництва від 18 лютого 2019 року № 88246 (далі - договір про участь у ФФБ) та додаткову угоду №1 до договору №88246 від 18 лютого 2019 року, укладені між ОСОБА_1 та ТОВ "ФК "ГАРАНТ КАПІТАЛ";

стягнути з ТОВ "ФК "ГАРАНТ КАПІТАЛ" на користь ОСОБА_1 сплачені по договору про участь у фонді фінансування будівництва від 18 лютого 2019 року № 88246 грошові кошти в розмірі 693 842 грн 63 коп. та пеню, відповідно до частини 5 статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів" у розмірі 38 653 974 грн 96 коп.

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ТОВ "ФК "ГАРАНТ КАПІТАЛ", як в національній валюті, так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, в тому числі інших держав, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення

ухвали про забезпечення позову та належать відповідачу у межах суми позовних вимог в загальному розмірі 693 842 грн 63 коп.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначала, що поданий нею позов спрямований на стягнення грошових коштів, які мають бути повернуті їй в разі розірвання договору про участь у ФФБ. Тому, у разі задоволення позовних вимог, рішення суду має бути виконане шляхом реального перерахування грошових коштів із рахунків відповідача на користь позивачки. Для цього необхідно забезпечити збереження коштів на рахунках ФФБ.

Також зазначала, що відповідач під час здійснення своєї діяльності має значні фінансові порушення, у зв`язку з чим не вжиття заходів забезпечення позову в обраний спосіб створює ризик, що кошти, які мають бути спрямовані на виконання судового рішення, будуть використані відповідачем на інші цілі або виведені з рахунків. Додала, що невжиття заходів забезпечення позову створює ризик втрати коштів довірителів та унеможливлює захист прав позивача, а відтак істотно ускладнить та унеможливить виконання рішення суду в майбутньому.

Крім того, як на підставу вжиття заходів забезпечення позову посилалася на те, що відповідач систематично виводить кошти з рахунків через сумнівні схеми і такі його дії вказують на ризик відсутності необхідних коштів для виконання рішення суду, у разі задоволення позову.

Зауважила, що накладення арешту на кошти в межах суми вимог забезпечить збереження активів для подальшого виконання судового рішення у разі задоволення позову та унеможливить їх виведення чи використання в обхід інтересів довірителів ФФБ. Співмірність забезпечувального заходу не обмежує прав відповідача в його господарській діяльності.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 12 лютого 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позовувідмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що заявником не надано номерів рахунків, на яких знаходяться грошові кошти, назви банківських установ в яких вони відкриті; не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Скаржник зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для забезпечення позову, оскільки не надав належної оцінки доводам позивача, які були покладені в основу обґрунтування необхідності застосування заходів забезпечення позову; суд формально перерахував процесуальні норми без їх правового аналізу та застосування до обставин справи.

Також в обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції не врахував висновків, викладених в постановах Верховного Суду від 6 жовтня 2022 року у справі № 905/446/22 та від 3 березня 2023 року у справі № 905/448/22, і як наслідок безпідставно поклав на позивача обов`язок надання доказів про номери рахунків відповідача, на яких знаходяться грошові кошти та назви банківських установ, в яких відкриті рахунки відповідача.

На думку скаржника, згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у справах № 905/446/22 та № 905/448/22, саме відповідач має доводи недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить позивач, зокрема й ту обставину, що вжиті заходи забезпечення позову створять перешкоди його господарській діяльності.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, посилаючись на відсутність підстав до забезпечення позову, просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення без змін.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник ТОВ "ФК "ГАРАНТ КАПІТАЛ" - Колеснікова Ю.Е. в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечувала та просила залишити судове рішення без змін.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права

Частиною 1 статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 150 ЦПК України позов дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про

особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Крім того, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Так, заходи забезпечення позову мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними і співмірними з позовними вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (постанова Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 911/949/20).

Колегія суддів перевірила доводи заяви про забезпечення позову, доводи апеляційної скарги та дійшла наступного висновку.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ "ФК "ГАРАНТ КАПІТАЛ", в якому просить розірвати договір про участь у фонді фінансування будівництва та додаткову угоду до нього, а також стягнути з відповідача сплачені за договором грошові кошти в розмірі 693 842 грн 63 коп. та пеню у розмірі 38 653 974 грн 96 коп.

Як на підставу заявлених позовних вимог позивачка посилається на те, що в порушення умов договору про участь у ФФБ відповідач не ввів в експлуатацію житловий будинок, об`єкт інвестування (квартира) у власність їй не передав, нові дати введення будинку в експлуатацію та передачі під заселення не окреслені, а кошти передані управителю ФФБ їй не повернуті.

Обґрунтовуючи необхідність застосування заходів забезпечення позову, ОСОБА_1 посилалася на те, що відповідач має значні фінансові порушення у своїй діяльності та у зв`язку з цим систематично виводить кошти з рахунків.

Вважала, що такі дії відповідача можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Проте, як вірно зазначено судом першої інстанції, ОСОБА_1 до суду не надано належних та переконливих доказів на підтвердження того, що невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду про задоволення позову.

Так, долучена позивачкою до заяви про забезпечення позову довідка від 23 жовтня 2024 року Комітету з контролю аудиторських послуг Аудиторської палати України, в якій зазначено, що аудиторський звіт ТОВ "ФК "ГАРАНТ КАПІТАЛ" містить інформацію, яка не відповідає дійсності, виявлені істотні порушення в обліку та у не цільовому використанні коштів, не доводить обставин утруднення або унеможливлення виконання рішення суду в майбутньому, як помилково вважає скаржник, оскільки за приписами Закону України "Про аудит фінансової звітності та аудиторську діяльність" Аудиторська палата України та її комітети не наділені повноваженнями визначати цільове та нецільове використання коштів. Більш того, як вбачається зі змісту довідки, висновки Комітету з контролю аудиторських послуг стосуються діяльності аудитора, а не діяльності Товариства.

Щодо посилання скаржника на роздруківки публікацій на веб-сайті "Наші гроші" від 17 червня 2021 року та на сторінці Facebook "Всі недобудови Банк Аркада", в яких наведено відомості про укладення між відповідачем та фізичною особою ряду мирових угод у численних справах, що були розглянуті в різних судах міста Києва, колегія суддів зазначає, що такі посилання не є належними доказами утруднення та/або унеможливлення виконання рішення суду, в разі задоволення позову, оскільки як і зазначає сама позивачка, що кошти ФФБ були використані відповідачем для повернення грошових коштів довірителям ФФБ в межах судових справ. Тобто за прямим цільовим використанням.

Отже, з наведеного слідує, що відсутні ризики того, що відповідач не виконає можливе рішення суду про задоволення позову у даній справі.

З огляду на зазначене колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не надав оцінки доводам позивача, покладеним в основу обґрунтування необхідності застосування заходів забезпечення позову.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову в обраний позивачем спосіб може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про задоволення позову.

Колегія суддів звертає увагу, що саме по собі незазначення позивачкою конкретних відомостей щодо рахунків відповідача - таких як номери рахунків та найменування банківських чи інших фінансових установ - не може розцінюватися як самостійна та достатня підстава для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову. Водночас, враховуючи відсутність інших переконливих доводів на користь застосування відповідних заходів забезпечення, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви.

Крім того, слід враховувати і те, що в прохальній частині заяви про забезпечення позову позивачка просила накласти арешт на грошові кошти відповідача, що містяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансових установах, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після постановлення ухвали про забезпечення позову. Тобто фактично позивачка просила накласти арешт на грошові кошти відповідача, що одночасно знаходяться на всіх його відкритих рахунках.

Щодо доводів апеляційної скарги в цій частині колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною 1 статті 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, замороження активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду.

Клієнт не має права без письмової згоди обтяжувача надавати банку розпорядження, а банк не має права їх виконувати, якщо в результаті розмір грошових коштів на рахунку буде меншим за розмір, визначений згідно з умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на відповідному банківському рахунку (частина 2 статті 1074 ЦК України).

Водночас, відповідно до частин першої-другої статті 59 Закону України "Про банки і банківську діяльність", арешт на майно банку (крім коштів, що знаходяться на кореспондентських рахунках банку), арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця, приватного виконавця або за рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом.

Зупинення видаткових операцій за рахунками юридичних або фізичних осіб здійснюється в разі накладення арешту відповідно до частини першої цієї статті, а також в інших випадках, передбачених договором, Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", іншими законами та/або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Зупинення видаткових операцій здійснюється в межах суми, на яку накладено арешт, крім випадків, якщо арешт накладено без встановлення такої суми або якщо інше передбачено договором, законом чи умовами такого обтяження.

Отже, арешт коштів на банківських рахунках полягає в обмеженні прав власника щодо розпоряджання своїми грошовими коштами, яке не передбачає зміни власника, однак обмежує можливість здійснення будь-яких видаткових операцій по рахунку (при цьому кошти, що надходять на рахунок, продовжують прийматися).

Тому необґрунтоване накладення арешту одночасно на всі банківські рахунки відповідача може призвести до неможливості виплати заробітної плати, а також блокування і

повного зупинення господарської діяльності відповідача, що, в свою чергу, не сприятиме виконанню судового рішення в разі задоволення позову.

До того ж, вимога накладення арешту на грошові кошти на рахунках, що будуть відкриті після постановлення ухвали про забезпечення за своєю суттю є фактично захистом права на майбутнє, що не відповідає приписам статті 4 ЦПК України, статті 15 ЦК України, згідно яких захисту підлягає порушене, невизнане, оспорюване право, свободи чи законні інтереси.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що не застосування судом першої інстанції правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду у справах № 905/446/22 та № 905/448/22, на які посилається скаржник, не призвело до неправильного вирішення судом першої інстанції процесуального питання про вжиття заходів забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала є немотивованою, не містить аналізу норм процесуального права та їх застосування до обставин справи, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали, в ній викладено обставини, на які посилається позивачка, норми закону, якими врегульовано порядок вжиття заходів забезпечення позову, надано оцінку доводам заявника, на підставі чого зроблено висновок про відсутність підстав для задоволення заяви.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу судової колегії, оскільки є власним тлумаченням положень закону, якими врегульовано порядок та підстави для вжиття заходів забезпечення позову.

Сукупність вищезазначених обставин та наведених положень закону приводить до висновку, що питання щодо забезпечення позову вирішено судом першої інстанції з додержанням вимог закону.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 12 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: