КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/127/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т. І.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 жовтня 2022 року (суддя Янченко А. В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,

встановив:

у листопаді 2021 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом про стягнення ОСОБА_1 матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири.

Мотивуючи позовні вимоги, позивачі зазначали, що ОСОБА_2 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , а ОСОБА_3 - квартира №200 у цьому ж будинку. 21 липня 2021 року сталося залиття їх квартири із квартири №221 , розташованої поверхом вище, що підтверджується актами житлово-експлуатаційної організації ОСББ «Брест-Литовське» від 23 липня 2021 року, в якому комісія встановила, що причиною залиття став розрив корпусу вхідного вентеля у квартирі № 221 .

Позивачі посилалися на те, що на підставі складених звітів про незалежну оцінку вартості майнового збитку ОСОБА_2 заподіяно збитків на суму 58 186грн, а ОСОБА_3 - 34 727грн.

Також позивач посилалися на те, що залиттям їм завдано моральної шкоди, яку вони оцінюють в розмірі 5000грн кожному, яку обґрунтовують втратою спокою, душевними стражданнями, яких кожен із них зазнав у зв`язку із пошкодженням майна.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 жовтня 2022 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 збитки внаслідок залиття квартири у розмірі 58 186грн, 5 000грн на відшкодування моральної шкоди, 515грн судового збору та 4 900грн витрат на правову допомогу. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 збитки внаслідок залиття квартири у розмірі 34 727грн, 5 000грн на відшкодування моральної шкоди, 515грн судового збору та 4 900грн витрат на правову допомогу.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідач зазначає, що позивачі не підтвердили належними й допустимими

доказами обставини, на які вони посилаються у позовній заяві. Зокрема, вважає, що акти про залиття не відповідають вимогам установленим законом, оскільки не містять відомостей про характер і причини залиття, висновку комісії про вину особи, а також складені без його участі. За таких обставин уважає, що відсутні докази його вини у залитті квартир позивачів, що є підставою для звільнення його від обов`язку з відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Також відповідач вважає, що звіти про оцінку заподіяних збитків не містять застереження про попередження експерта про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим не є належними доказами на підтвердження розміру заподіяних збитків.

Відповідач посилається також на порушення судом норм процесуального права, так як він не був належним чином повідомленим про судовий розгляд справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачів - адвокат Тонконог В.В. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, посилаючись на те, що наявні у матеріалах справи докази, зокрема акти про залиття, повною мірою підтверджують викладені у позові обставини та відповідають установленим до них вимогам. Зазначає, що, висловлюючи незгоду зі звітами про оцінку заподіяних збитків, відповідач своїх розрахунків не надає.

Також представник позивачів вважає, що неотримання ОСОБА_1 судових повісток не свідчить про порушення судом порядку розгляду справи.

Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України, які діяли на час відкриття апеляційного провадження, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення є розгляд справи судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 судом надсилалися повістки про виклик у судове засідання, проте поштові відправлення повернулися до суду за закінченням терміну зберігання без вручення адресату (с.с.87-88).

Відповідно до частини першої, другої статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається у судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України, редакція якої діяла на час розгляду справи судом, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Частина 7 статті 128 ЦПК України, редакція якої діяла на час розгляду справи судом, визначала, що у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 522/18010/18).

Як неодноразово зазначав Верховний Суд, повернення повістки про виклик до суду з відміткою про причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не є доказом належного інформування учасника справи про час і місце розгляду справи (постанова від 18 січня 2023 року по справі № 947/15524/20).

Оскільки відповідач не був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи судом першої інстанції та обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою, то рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення по суті спору.

З наданих суду доказів встановлено, що ОСОБА_2 є власницею квартири АДРЕСА_1 , а ОСОБА_3 - власником квартири

№ 200 у цьому ж будинку. Поверхом вище знаходиться квартира № 221 , власником якої є відповідач ОСОБА_1 .

Комісія ОСББ «Брест-Литовське» 23 липня 2021 року склали акти про залиття.За змістом указаних актів 21 липня 2021 року в будинку АДРЕСА_4 трапилося залиття квартир № 214 та № 200 із вище розташованої квартири № 221 , в результаті чого у квартирі №214 має місце:

- залиття паркетної підлоги в коридорі, на двох ділянках підлоги відбулось відшарування та деформація паркету, орієнтовна площа ділянок близько 4 кв.м та 6 кв.м;

- в санвузлі замокання та деформація натяжної стелі на площі приблизно 4кв.м; замокання світильників, які були демонтовані на час обстеження; намок ворсистий килимок, площею приблизно 1кв.м;

- у житловій кімнаті (зліва) виявлено залиття паркетної підлоги на площі приблизно 20 кв.м, на стиках паркетних дошок є ознаки деформації; залитий килим приблизно площею 4 кв.м; плями та відшарування шпалер, орієнтовною площею 30 кв.м;

- у житловій кімнаті (справа) виявлено залиття паркетної підлоги на площі приблизно 20 кв.м, на стиках паркетних дошок є ознаки деформації (здуття),

а у квартирі №200 :

- замокання шпалер (шпалери відійшли від основи) на площі приблизно 31 кв.м;

- не працює 1 (один) світильник;

- на стелі виявлено плями, що мають характерні ознаки залиття із верхніх поверхів на площі приблизно 5 кв.м, плями були розміщені нерівномірно по краях коридору біля міжквартирних/міжкімнатних перегородок;

- у с/в по всій площі стелі було виявлено плями, що мають характерні ознаки залиття із верхніх поверхів;

- плями залиття були розміщені нерівномірно по краях ванної кімнати біля міжквартирних/міжкімнатних перегородок;

- в нижній частині дверей с/в виявлено ознаки розмокання та деформації;

- відійшла (піднялась) плитка на підлозі, на площі приблизно 3 кв.м;

- на дверях кухні виявлено ознаки розмокання та деформації;

- у житловій кімнаті залиті шпалери. З часом залиті меблі набули деформації.

Відповідно до Звіту про незалежну оцінку вартості майнового збитку, завданого власнику квартири №214 , від 12 серпня 2021 року ОСОБА_2 заподіяно збитків на суму 58 186грн.

Згідно зі Звітом про незалежну оцінку вартості майнового збитку, завданого власнику квартири № 200, від 12 серпня 2021 року, ОСОБА_3 заподіяно збитків на суму 34 727грн.

Відповідно до частини сьомої статті 41 Конституції України використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20).

Завдання майнової (матеріальної) шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі.

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду.

Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частина 2 статті 1166 ЦК України визначає., що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Позивач, за загальним правилом, має довести факт заподіяння йому шкоди внаслідок дій чи бездіяльності відповідача, а також надати докази на підтвердження її розміру.

Водночас цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Виходячи з вищевикладеного та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

У цій справі на підтвердження факту заподіяння їм шкоди позивачі надали суду акти про залиття, складені уповноваженою комісією ОСББ «Брест-Литовське» 23 липня 2021 року.

Заперечуючи проти доказового значення вказаних документів, відповідач посилався на те, що Акти складені з порушенням вимог, установлених для них, а також за його відсутності.

Колегія суддів такі доводи апеляційної скарги відхиляє та зауважує, що додатком 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що затверджені наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, є Акт про залиття або аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання).

За змістом вказаного додатку в цьому Акті має бути зазначено короткий опис того, що сталося (залиття, аварія тощо), причини події, а також висновки і рекомендації комісії, зокрема, в частині того, що необхідно зробити власнику для відшкодування збитків.

Інших вимог до Акта Правила не встановлюють.

Оскільки Акти комісії ОСББ «Брест-Литовське» від 23 липня 2021 року мають повний опис залиття та пошкоджень, які ним заподіяні, чітко вказують причину залиття

(розрив корпусу вхідного вентиля у квартирі № 221 ), а також містять однозначні рекомендації потерпілим особам звернутися до власника квартири № 221 (винної особи) з метою врегулювання ситуації, то наявні підстави для висновку, що позивачі підтвердили факт заподіяння їм майнової шкоди саме відповідачем.

Колегія суддів також враховує, що залиття відбулося 21 липня 2021 року, а 22 липня 2021 року комісія провела огляд приміщень квартир № 200, 214 та 221 , під час якого відповідач був присутній. Та обставина, що відповідач не підписав Акти про залиття, не свідчить про їх невідповідність вимогам Правил, а також не спростовує обставини, встановлені у цих документах.

Посилаючись на відсутність його вини у заподіянні шкоди позивачам, відповідач жодних доказів не надав, у зв`язку з чим не спростував презумпції вини заподіювача шкоди.

На підтвердження розміру завданої їм шкоди, позивачі надали суду звіти про незалежну оцінку вартості майнового збитку від 12 серпня 2021 року, за змістом яких ОСОБА_2 заподіяно збитків на суму 58 186грн, а ОСОБА_3 - на суму 34727грн.

Заперечуючи проти такого розміру збитків відповідачів своїх контррозрахунків не навів, з клопотанням про проведення судової будівельно-технічної експертизи не звертався, у зв`язку з чим не спростував розмір заподіяної позивачам шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що надані позивачами звіти не містять застереження про обізнаність експерта з кримінальною відповідальністю за дачу завідомо неправдивого висновку, у зв`язку з чим не є висновками експерта, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідні документи оцінені судом як письмові докази в сукупності з іншими наявними в матеріалах справи доказами, а не як висновки судового експерта, до яких встановлені вимоги, на дотриманні яких наполягає відповідач.

Виходячи з вищевикладеного, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 58 186грн на відшкодування майнової шкоди, а на користь ОСОБА_3 - 34 727грн.

Що стосується відшкодування позивачам моральної шкоди, то колегія суддів враховує, що згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16 вказано, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України»).

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині заподіяння моральної шкоди, позивачі посилалися на втрату спокою і душевні страждання, яких кожен із них зазнав у зв`язку із пошкодженням майна.

На переконання колегії суддів, заявлена до відшкодування моральної шкоди сума в розмірі 5 000грн кожному позивачу, відповідає характеру та глибині заподіяних їм моральних страждань, а також забезпечуватиме дотримання принципів розумності й справедливості.

Відповідач, у свою чергу, в апеляційній скарзі доводів на спростування заявленого до стягнення розміру компенсації моральної шкоди не навів, пославшись винятково на відсутність його вини у заподіянні будь-якої шкоди, і цей аргумент вже був спростований судом раніше у цій постанові.

Щодо розподілу судових витрат апеляційний суд зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Нормами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

За змістом частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У суді першої інстанції представник позивачів подав заяву про відшкодування витрат, понесених позивачами на правову допомогу, в загальному розмірі 9 800грн (по

4 900грн кожному), до якої додав копію договору про надання правової допомоги, від 01 жовтня 2021 року, акт виконаних робіт щодо затрат 4 годин часу роботи адвоката на надання усної консультації, написання позовної заяви та направлення адвокатського запиту, а також квитанцію про сплату позивачами зазначеної суми коштів.

У суді апеляційної інстанції представником позивача подана аналогічна заява, в якій він просить стягнути з відповідача на користь позивачів 10 720грн витрат на правничу допомогу, до якої додана квитанція про сплату цієї суми та акт виконаних робіт щодо затрат 4 годин робочого часу адвоката на надання усної консультації та написання відзиву на апеляційну скаргу.

Оскільки позивачами понесено витрати на правничу допомогу, а відповідачем їх розмір не спростований, і апеляційний суд установив їх реальність та обґрунтованість, то наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивачів понесених витрат на правничу допомогу в загальному розмірі 20 520грн, тобто по 10 260грн кожному.

Крім того в порядку статті 141 ЦПК України з відповідача на користь ОСОБА_3 , який зазначений у квитанції єдиним платником, підлягає стягненню сплачений ним судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1030грн.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 жовтня 2022 року скасувати, ухваливши нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_7 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_8 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) 58 186грн (п`ятдесят вісім тисяч сто вісімдесят шість гривень) на відшкодування майнової шкоди, 5 000грн (п`ять тисяч гривень) на відшкодування моральної шкоди та 10 260грн (десять тисяч двісті шістдесят гривень) витрат на правничу допомогу, а всього 73 446грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_7 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_9 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) 34 727грн (тридцять чотири тисячі сімсот двадцять сім гривень) на відшкодування майнової шкоди, 5 000грн (п`ять тисяч гривень) на відшкодування моральної шкоди, 1 030грн (тисяча тридцять гривень) судового збору та 10 260грн (десять тисяч двісті шістдесят гривень) витрат на правничу допомогу, а всього 51 017грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук