КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 379/656/24 Головуючий у 1 інстанції:Зінкін В.І.
Провадження №22-ц/824/4643/2025 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Євграфової Є.П., Писаної Т.О.,

при секретарі Голінько А.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Таращанського районного суду Київської області від 11 листопада 2024 року в справі за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в цивільній справі 379/656/24 за позовною заявою приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «НИВА» до ОСОБА_1 про визнання права власності на посіви,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року Приватно-орендне сільськогосподарське підприємство «НИВА» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на посіви.

Ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 23 жовтня 2024 року заяву представника позивача про закриття провадження у справі задоволено.

Провадження по справі закрито у зв`язку з відсутністю предмета спору.

28 жовтня 2024 року від адвоката Шевченко А.М. представника ОСОБА_1 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення.

Ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 11 листопада 2024 року у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що за обставин цієї справи звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, не можуть вважатися необґрунтованими чи недобросовісними та тягнути за собою обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на професійну правову допомогу.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, 22 листопада 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Просив скасувати ухвалу Таращанського районного суду Київської області від 11 листопада 2024 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що позивачем було пред`явлено позов до ОСОБА_1 при відсутності предмета спору на момент звернення до суду, що може свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами.

Вважає, що позивач не був позбавлений можливості визначити правильний та ефективний спосіб захисту, тому той факт, що він дізнався про відсутність посівів озимого ріпаку лише 16.07.2024 не звільняє його від обов`язку відшкодувати відповідачу витрати на правничу допомогу.

Суд першої інстанції надав неправильну оцінку діям позивача, внаслідок чого дійшов до хибних висновків, а встановлення обставин щодо необґрунтованості дій позивача є ключовими у стягненні з нього витрат на правничу допомогу у разі закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

05 лютого 2025 року адвокат Пєнязькова О.О. представника Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Нива» подала відзив на апеляційну скаргу.

15 квітня 2025 року ОСОБА_1 подав додаткові пояснення по справі. Просив розгляд апеляційної скарги проводити без його участі.

15 квітня 2025 року адвокат Пєнязькова О.О. представника Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Нива» подала додаткові пояснення по справі. Просила розгляд апеляційної скарги проводити без участі представника Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Нива».

Учасники процесу в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та наявні у справі докази колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач приватно-орендне сільськогосподарське підприємство «НИВА» (далі ПОСП «НИВА») звернулось до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про визнання права власності на посіви.

Ухвалою від 05.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 26.07.2024, яке відкладено до 20.09.2024 за клопотанням представника відповідача.

19.09.2024 представником позивача через підсистему ЄСІКС «Електронний суд» подано заяву про зміну предмету позову.

Ухвалою від 20.09.2024 відмовлено у задоволенні заяви представника позивача адвоката Пєнязькової О.О. про зміну предмету позову в порядку ч. 3 ст. 49 ЦПК України відмовлено. Заяву про зміну предмету позову повернуто.

Ухвалою суду від 20.09.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 23.10.2024.

23.10.2024 до початку судового засідання, від представника позивача адвоката Назаренка Р.А. надійшла заява про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору та повернення судового збору.

23.10.2024 Ухвалою Таращанського районного суду Київської області задоволено клопотання, провадження у справі за позовною заявою ПОСП «НИВА» до ОСОБА_1 про визнання права власності на посіви закрито у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає враховуючи наступне.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Впровадження зазначеного принципу має на меті забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (частина третя статті 133 ЦПК України).

Частина перша статті 270 ЦПК України передбачає, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема якщо суд не вирішив питання про судові витрати.

Колегія суддів погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що відповідач не навів належного обґрунтування щодо зловживання позивачем процесуальними правами, а саме по собі пред`явлення позову який було відкликано за заявою позивача, а провадження по справі закрито не може свідчити про необґрунтованість його дій.

Відмова від позову за заявою позивача є практичною реалізацією принципу диспозитивності цивільного судочинства, адже саме учаснику справи належить право розпоряджається своїми правами щодо предмета спорту на власний розсуд.

Верховний Суд зазначав, що подання позову (звернення позивача до суду за захистом порушеного права) у справі не може беззаперечно свідчити про необґрунтованість дій позивача та пред`явлення ним завідомо необґрунтованого позову чи зловживання процесуальними правами, адже доступ до суду є правом особи, гарантованим державою.

Так само і сам по собі факт подання заяви/клопотання про залишення позову без розгляду, чи то відмову від позову у справі не підтверджує ані відсутність спору позивача з відповідачем, ані відсутність предмета спору, ані свідоме порушення позивачем охоронюваних законом прав та інтересів відповідача та не свідчить про наявність безумовних підстав для компенсації судових витрат відповідачу.

ОСОБА_1 , в супереч частині восьмій статті 141 ЦПК України, не повідомив суд про орієнтовний розмір судових витрат на правничу допомогу, докази понесення ним таких витрат надані суду разом з першою заявою поданою до суду, а саме з відзивом на позовну заяву від 13.08.2024, подано не було. Клопотання про поновлення процесуального строку для подання таких доказів з обґрунтуванням поважності причин їх неподання до закінчення судових дебатів у справі не заявив.

Колегія суддів, відхиляючи доводи апеляційної скарги, звертається до сталої правової позиції Верховного Суду де зазначено, що судом має бути встановлена наявність/відсутність саме необґрунтованих дій позивача. Такі критерії встановлюються судом у кожній справі відповідно до встановлених обставин.

Тобто, стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи (зокрема витрат на професійну правничу допомогу), у разі закриття провадження у справі, можливе лише у випадку доведення стороною відповідача та встановлення судом необґрунтованості дій позивача, чого відповідачем зроблено не було.

Верховний Суд акцентує, що поняття "необґрунтованість дій позивача" не є тотожнім таким поняттям як "зловживання правом", "неправомірність дій" або ж "встановлення того, що спір виник внаслідок необґрунтованих дій позивача" (така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 01.12.2022 у справі 922/2017/17).

Решта наведених у апеляційній скарзі аргументів, зокрема і щодо зловживання позивачем правами, спрямовані на переоцінку доказів.

Колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для визнання дій позивача необґрунтованими, звернення до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання процесуальними правами та не можуть вважатися необґрунтованими, тягнути обов`язок позивача відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанцій не дав належної оцінку доводам відповідача у їх сукупності, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення, дослідивши та оцінивши докази у справі щодо їх належності, допустимості та достатності.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Таращанського районного суду Київської області від 11 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 22 квітня 2025 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Є.П. Євграфова

Т.О. Писана