КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/589/24
№ апеляційного провадження: 22-з/824/405/2025
У Х В А Л А

07 травня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву адвоката Мохонько Олексія Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у спільному майні,-

В С Т А Н О В И В :

У січні 2024 року ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_1 , в якому з урахуванням заяви про зміну предмета позову просила: припинити право власності ОСОБА_1 на частину квартири АДРЕСА_1 ; виключити (вилучити) з прохальної частини первісного позову (первісної позовної заяви) питання виплати ОСОБА_1 грошової компенсації.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 27 червня 2024 року позов ОСОБА_2 залишено без задоволення. Повернуто ОСОБА_2 грошові кошти внесені на депозитний рахунок суду в сумі 1 581 200 грн, які внесені ОСОБА_2 на підставі платіжної інструкції від 04 травня 2024 року №211 за наступними банківськими реквізитами: код отримувача: 26268059, банк отримувача: ДКСУ м. Київ, код банку отримувача (МФО) 820172, рахунок отримувача: UA1012089, призначення платежу: «попереднє внесення позивачем на депозитний рахунок суду вартості частки у спільному майні, яка припиняється, у розмірі 1 581 200 грн у цивільній справі №755/589/24».

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 26 вересня 2024 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 20 000 грн.

Не погодившись з указаними рішеннями адвокат Незвіський Д.Я. в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційні скарги.

Постановою Київського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року апеляційну скаргу адвоката Незвіського Д.Я. в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 червня 2024 року залишено без задоволення. Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 червня 2024 року залишено без змін. Апеляційну скаргу адвоката Незвіського Д.Я. в інтересах ОСОБА_2 на додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 вересня 2024 року задоволено частково. Додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 вересня 2024 року скасовано. Ухвалено по справі нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення залишено без розгляду.

20 лютого 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшла заява адвоката Мохонько О.А. в інтересах ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якій він просить ухвалити додаткову постанову, якою стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

Заява обґрунтована тим, що підставами для надання відповідачу правової (правничої) допомоги є: договір № б/н від 20 листопада 2024 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Мохонько О.А.; нотаріальна довіреність від 20 лютого 2024 року № 52.

Вказує, що за умовами положення 4.3. договору № б/н від 20 листопада 2024 року сторони узгодили фіксований розмір гонорару за надання відповідачу правничої допомоги, що становить 10 000 грн.

Зазначає, що 22 листопада 2024 року ОСОБА_1 здійснено оплату за надання правничої допомоги в повному обсязі.

14 лютого 2025 року між відповідачем та адвокатом Мохонько О.А. складено акт приймання-передачі наданої правової (правничої) допомоги, яким підтверджено факт надання адвокатом та прийняття відповідачем наданої правової (правничої) допомоги, а також до вказаного акту включено звіт про надану правову (правничу) допомогу, який містить детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та час витрачений на надання правової допомоги відповідачу.

Вважає, що вищевикладені обставини та додані докази є підставою для стягнення з позивачки витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн, які відповідач вимушений був понести для захисту своїх прав та інтересів.

В судовому засіданні адвокат Мохонько О.А. в інтересах ОСОБА_1 просив заяву задовольнити.

ОСОБА_2 в судове зсідання не з`явилася, судом про розгляд заяви повідомлялася належно, її представник адвокат Незвіський Д.Я. подав до суду заяву про зупинення провадження у справі до винесення Верховним Судом остаточного рішення, посилаючись на те, що позивачкою до суду касаційної інстанції оскаржено постанову Київського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року й ухвалою Верховного Суду від 11 квітня 2025 року відкрито касаційне провадження.

Між тим, апеляційний суд відхиляє зазначене клопотання, остільки у ньому не міститься належних обґрунтувань об`єктивної неможливості розгляду поданої за наслідками апеляційного розгляду справи заяви про ухвалення додаткового рішення.

Не вбачає правових підстав до вчинення такої процесуальної дії й апеляційний суд.

Колегія суддів, заслухавши пояснення адвоката Мохонько О.А. в інтересах ОСОБА_1 , вивчивши заяву про ухвалення додаткового рішення, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно частина 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 8 статті 141 ЦПК України).

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін; диспозитивність відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункти 4, 5, 12 частини 3 статті 2 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини 1 - 2 статті 133 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 в справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) зазначено, що:

"Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини 3 статті 2 ЦПК України, основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина 1 статті 182 ЦПК України).

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин 5 та 6 статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності".

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 статті 81 ЦПК України).

Відповідно до справи, 20 лютого 2025 року адвокатом Мохонько О.А. в інтересах ОСОБА_1 подано заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій він просить про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000 грн витрат на правову допомоги (а.с. 134-147 т.2).

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог

У випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21).

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду № 346/2744/21 від 22 квітня 2024 року.

Отже, процесуальні норми визначають, що у разі наявності намірів у сторони отримати відшкодування понесених нею судових витрат, така сторона зобов`язана подати такі докази до закінчення судових дебатів у справі.

Якщо своєчасній подачі зазначених доказів перешкоджають поважні причини, сторона повинна повідомити суд про такі причини, обґрунтувати їх поважність та неможливість подати докази у визначений процесуальний строк, а також, до закінчення судових дебатів, зробити заяву про зобов`язання подати докази про понесення судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Убачається, що у відзиві на апеляційну скаргу адвокатом Мохонько О.А. в інтересах ОСОБА_1 було заявлено про те, що відповідач очікує понести у зв`язку розглядом справи в суді апеляційної інстанції 10 000 грн та посиланням на неможливість подання до ухвалення апеляційним судом судового рішення передбаченого п. 4.4 договору про надання правничої (правової) допомоги акту виконаних робіт (а.с. 87-94 т.2).

Обґрунтовуючи зміст заяви про ухвалення додаткового рішення, адвокат Мохонько О.А. в інтересах ОСОБА_1 послався на акт приймання-передачі наданої правової (правничої) допомоги від 14 лютого 2025 року та квитанцію до платіжної інструкції про переказ готівки № 54-274К від 22 листопада 2024 року, які й долучив до заяви (а.с. 142-144 т.2).

Отже як установлено, акт приймання-передачі наданої правової (правничої) допомоги між учасниками угоди складено 14 лютого 2025 року, а оплата вартості наданих послуг була проведена 22 листопада 2024 року, тобто до 20 лютого 2025 року - дати винесення судом апеляційним судом постанови.

З урахуванням викладеного та правових висновків, викладених Верховним Судом у постановах від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21 та від 22 квітня 2024 року у справі № 346/2744/21, колегія суддів звертає увагу, що при наявності на час перебування на розгляді в апеляційному суді складених у відповідності до умов договору документів, до справи їх своєчасно долучено не було.

Також всупереч положенням статті 246 ЦПК України, до закінчення судових дебатів заявником не наведено жодних поважних причин щодо неможливості подання наявних доказів, що підтверджують факт понесення позивачем витрат на правничу допомогу.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники подають докази у справі безпосередньо до суду, у строк, визначений законом або судом.

Отже, усі докази, які підтверджують заявлені вимоги, мають бути подані відповідачем у визначені процесуальними нормами строки, а неможливість подання доказів у такі строки повинна бути письмово доведена до суду та належним чином обґрунтована.

З аналізу наведених норм процесуального закону видно, що витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат, що, однак, не зумовлює висновку про їх обов`язкову наявність у кожній справі.

За загальним правилом, питання про стягнення таких витрат має вирішуватися судом одночасно із вирішенням спору у відповідному судовому рішенні. Разом з тим, суд може розглянути це питання і після вирішення справи, але лише за наявності визначених законом передумов: неможливості своєчасно подати докази розміру понесених витрат внаслідок поважних причин; подачі відповідної заяви про це до закінчення судових дебатів; наявності належного обґрунтування поважності причин, що перешкоджають подачі доказів до закінчення судових дебатів.

За таких обставин апеляційний суд доходить висновку про залишення без розгляду заяви адвоката Мохонько О.А. в інтересах ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу, оскільки подана представником заява про ухвалення додаткового рішення не містить обґрунтування поважних причин неподання ним доказів, що підтверджують розмір судових витрат, до закінчення судових дебатів у справі.

Керуючись ст.ст. 141, 270 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Заяву адвоката Мохонько Олексія Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 травня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: