Справа № 602/1139/24
Провадження № 2/602/82/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

"01" травня 2025 р. м. Ланівці

Лановецький районний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Наумчука В.А.,

за участі:

секретаря судового засідання Майхрук Н.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Вальчук М.М.,

представника третьої особи -

Лановецької міської ради Бельми Т.В.,

третьої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Лановецька міська рада Кременецького району Тернопільської області, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - військова частина НОМЕР_1 , про позбавлення батьківських прав та зміну способу стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав та зміну способу стягнення аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він та ОСОБА_3 з 23.07.2007 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 12.08.2014 було розірвано. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 залишила сім`ю і з тих пір проживає окремо, син залишився проживати разом із батьком. Із 2015 року відповідачка не виконує покладенні на неї законом обов`язки по вихованню неповнолітнього сина, не провідує його, не цікавиться здоров`ям дитини, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує. Крім цього відповідачка ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення. Тому ОСОБА_1 просить суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 . Окрім того позивач зауважує, що з моменту розірвання шлюбу і по даний час ОСОБА_3 не надавала жодних коштів на утримання неповнолітнього сина. 13 вересня 2024 Лановецьким районним судом Тернопільської області судовим наказом стягнуто з ОСОБА_3 в користь позивача аліменти на утримання ОСОБА_4 у розмірі частини усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.09.2024 і до досягнення дитиною повноліття. Однак сума стягуваних аліментів є недостатньою для матеріального утримання сина, а тому просить змінити розмір аліментів та щомісячно стягувати з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі в розмірі 3 500,00 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Відповідачка своїм процесуальним правом на відзив не скористалася, заперечення проти позову не надала.

Судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір позивач просить стягнути з відповідачки.

Ухвалою суду від 04.12.2024 відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 07 січня 2025 року.

Ухвалою суду від 07.01.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 06 лютого 2025 року. Задоволено клопотання представника позивачки про виклик у судове засідання свідків та заслуховування думки дитини.

06 лютого 2025 року в судовому засіданні оголошено перерву до 06.03.2025.

06 березня 2025 року справа не слухалася у зв`язку з перебуванням головуючого у відпустці.

Ухвалою суду від 04.04.2025 залучено до участі у справі військову частину НОМЕР_1 , як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, задоволено клопотання представника позивачки про долучення письмових доказів до матеріалів справи, в судовому засіданні оголошено перерву до 24 квітня 2025 року.

Ухвалою суду від 24.04.2025 задоволено клопотання представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - військової частини НОМЕР_1 про відкладення розгляду справи, розгляд справи відкладено на 01.05.2025.

29 квітня 2025 року від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - військової частини НОМЕР_1 , на адресу суду надійшли письмові пояснення у справі, у яких викладено заперечення проти позову в частині вимоги про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , оскільки прийняття судом рішення про задоволення вказаної вимоги може зачепити інтереси та вплинути на обов`язки військової частини НОМЕР_1 , так як в/ч НОМЕР_1 є структурним підрозділом Державної спеціалізованої служби транспорту, яка входить до системи Міністерства оборони України. У поданих додаткових поясненнях представник в/ч НОМЕР_1 зазначає, що позивачем подано даний позов з метою подальшого звільнення його з військової служби, а не для забезпечення прав та законних інтересів дитини, вважає, що позивач не обґрунтував як саме позбавлення батьківських прав відповідачки забезпечить захист прав та законних інтересів дитини.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Додатково пояснив, що відповідачка ОСОБА_3 з того часу, як вони розлучилися, жодного разу не зустрілася зі своїм сином і не зателефонувала до нього, не цікавилася його життям.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Додатково пояснила, що відповідачка самоусунулася від виконання своїх материнських обов`язків . При цьому, жодних перешкод у спілкуванні матері з сином не було, ніхто не забороняв і не забороняє їй приймати участь у його вихованні. Вважає, що задоволення позову буде в інтересах дитини.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Лановецької міської ради Кременецького району Тернопільської області в судовому засіданні пояснила, що під час розгляду питання щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав на комісії з питань захисту прав дитини спілкувалася в телефонному режимі із ОСОБА_3 , при цьому остання не заперечувала щодо позбавлення її батьківських прав стосовно сина ОСОБА_4 . У вересні 2024 року надала висновок служби у справах дітей Лановецької міської ради про визнання ОСОБА_1 таким, що самостійно займається вихованням неповнолітнього сина ОСОБА_4 , а також у листопаді 2024 року комісією з питань захисту прав дитини Лановецької міської ради було визнано доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо її неповнолітнього сина ОСОБА_4 . Висновок комісії мотивований у першу чергу турботою про найкращі інтереси дитини. Вважає, що позовні вимоги є підставними і підлягають до задоволення.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що вона є мамою позивача, бабусею неповнолітнього ОСОБА_4 , який на даний час проживає з нею. З відповідачкою вона востаннє спілкувалася у 2018 році у телефонному режимі. Після розірвання шлюбу відповідачка забрала свої речі, покинула будинок спільного проживання, і з того часу не приїжджає до сина, не підтримує ні морально, ні матеріально. Позовні вимоги позивача підтримує.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - військової частини НОМЕР_1 , в судове засідання не з`явився, хоч про час і місце слухання справи третя особа була повідомлена належним чином, не повідомив суду причини неявки.

Відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, хоча про день, час і місце розгляду справи неодноразово повідомлялася належним чином, про причини своєї неявки в судове засідання суду не повідомила та не подала відзиву на позов.

Статтею 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до статті 281 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою «Заочний розгляд справи» ЦПК України.

Ураховуючи те, що відповідачка, яка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, повторно не з`явилася у судове засідання, про причини своєї неявки суду не повідомила, відзиву не подала, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, то керуючись ст. 280, 281 ЦПК України суд постановив провести заочний розгляд цієї справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні докази, які у них містяться, заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, заслухавши думку дитини, встановив фактичні обставини справи та дійшов наступних висновків.

23 липня 2007 року між позивачем та відповідачкою зареєстровано шлюб, від якого народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 17.11.2008 відділом реєстрації актів цивільного стану Лановецького районного управління юстиції Тернопільської області, а також рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 12.08.2014 у справі № 602/684/14-ц (а.с. 10, 14).

Згаданим вище рішенням суду шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано.

Як вбачається із копії витягів з реєстру Лановецької територіальної громади №2024/010317533 від 28.08.2024 та № 2024/010317402 від 28.08.2024 адреса місця проживання ОСОБА_1 з 13.08.2002 та ОСОБА_4 з 20.11.2008 є АДРЕСА_1 (а.с. 9,13).

23 серпня 2015 депутатом міської ради Борейко М.М. у присутності жителів м. Ланівці ОСОБА_5 , ОСОБА_6 був складений акт на підтвердження того, що ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 не проживає, участі у вихованні сина ОСОБА_4 не приймає. ОСОБА_4 перебуває на утриманні батька ОСОБА_1 (а.с.16).

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про надання підтвердження того, що він дійсно виховує свого неповнолітнього сина ОСОБА_4 без участі його матері до опікунської ради Лановецької міської ради, було вирішено надати висновок опікунської ради про те, що житель АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , виховує свого неповнолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без участі його матері, що підтверджується копією виписки з протоколу №8 від 10.09.2015 засідання опікунської ради Лановецької міської ради Лановецького району Тернопільської області (а.с. 15).

Встановлено, що ОСОБА_4 перебуває на утриманні батька ОСОБА_1 , який самостійно виховує сина, піклується про його здоров`я, навчання. Мати ОСОБА_3 з 2015 року проживає в іншому місті, не приймає участі у вихованні дитини, не цікавилася навчанням у школі, не цікавиться студентським життям сина, матеріально не допомагає, станом здоров`я не цікавиться, не навідує його, та не спілкується у достатньому обсязі. Наведене підтверджується копіями: Акта депутата міської ради від 28.08.2024 ОСОБА_7 , довідки № 105 від 29.08.2024 виданої директором школи Лановецької ЗСО І-ІІІ ступенів № 2 Рубець В.І., довідки № 127 від 28.08.2024 виданої директором Лановецької філії ДНЗ «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою і фізичною підготовкою» В. Ткачуком, відповіді на адвокатський запит № 117 від 02.09.2024 виданої головним лікарем КНП «Лановецький міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Л. Рудніцькою (а.с. 18-23).

Службою у справах дітей Лановецької міської ради Кременецького району Тернопільської області встановлено, що ОСОБА_1 самостійно виховує неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Висновком служби у справах дітей Лановецької міської ради про визнання ОСОБА_1 таким, що самостійно займається вихованням неповнолітнього сина ОСОБА_4 № 22/01-15 від 02.09.2024, копія якого знаходиться у матеріалах справи (а.с. 17).

Судовим наказом Лановецького районного суду Тернопільської області від 13.09.2024 у справі № 602/860/24 наказано стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.09.2024 і до досягнення дитиною повноліття(а.с.24-25).

Як убачається із копії відповіді на адвокатський запит № 9389 від 06.03.2025 головного державного виконавця І. Байталохи Кременецького відділу ДВС у Кременецькому районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та копії розрахунку заборгованості по аліментах ОСОБА_3 згідно наказу № 602/860/24 від 13.09.2024, відповідачка аліменти на утримання сина не сплачує (а.с. 78-79).

Зі змісту висновку комісії з питань захисту прав дитини Лановецької міської ради від 06.11.2024 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо її неповнолітнього сина ОСОБА_4 убачається, що відповідачка в телефонному режимі заявила, що не бажає підтримувати будь-які відносини з дитиною, а тому зметою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів неповнолітньої дитини, комісія визнала за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо її неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Цей висновок затверджений рішенням виконавчого комітету Лановецької міської ради Кременецького району Тернопільської області № 291 від 15.11.2024 (а.с. 25-26).

07 листопада 2024 року за наказом служби у справах дітей Лановецької міської ради Кременецького району Тернопільської області № 34-т, неповнолітнього ОСОБА_4 взято на облік служби у справах дітей міської ради, як дитину, яка залишилась без батьківського піклування та тимчасово влаштовано в сім`ю ОСОБА_2 (баби по батькові), жительки АДРЕСА_1 , наведене підтверджується копією згаданого наказу (а.с. 17).

06 листопада 2024 року позивач призваний на військову службу під час мобілізації, в особливий період та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 де проходить службу по даний час, що підтверджується довідкою № 3/5583 від 06.11.2024, виданою т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 майором ОСОБА_8 та довідкою № 799 від 25.11.2024 т.в.о. командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_9 (а.с. 23, 81).

Допитана у судовому засіданні 06.02.2025 свідок ОСОБА_5 , пояснила, що вона проживає у одному житловому будинку із сім`єю ОСОБА_10 , у сусідньому під`їзді. Ніколи не бачила, щоб з дитиною гуляла мама, весь час з дитиною бачила тільки батька. Відповідачку не бачила уже близько 10 років.

Допитана у судовому засіданні 06.02.2025 свідок ОСОБА_6 , пояснила, що вона проживає у одному житловому будинку, в одному і тому ж під`їзді, на одному поверсі із сім`єю ОСОБА_10 . Ніколи не бачила, щоб з дитиною гуляла мама, весь час з дитиною бачила тільки батька. Відповідачку бачила останній раз у 2014 році.

Суд також заслухав у судовому засіданні 06.02.2025 думку неповнолітнього ОСОБА_4 , який є сином позивача та відповідачки, і який у судовому засіданні висловився про те, що він підтримує позов свого батька щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до нього. Пояснив, що мама до нього не приїжджає, не телефонує, не цікавиться його життям.

При вирішенні цієї справи суд керується наступними нормами права, положеннями міжнародних договорів та інших міжнародних документів.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991(далі у тексті - Конвеція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Пунктами 1-3 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі у тексті - ЄСПЛ) в рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09), оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

У рішенні від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) ЄСПЛ наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини.

У рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії» (заява № 70879/11) ЄСПЛ також зазначив про те, що якщо батько не підтримує стосунків з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією.

Відповідно до статті 11 та частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини другої статті 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Згідно з частинами першою, другою статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною, однак не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків та саме ухилення від здійснення своїх батьківських обов`язків.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків.

Наведене вище узгоджується з правовими висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах від 02.12.2020 у справі № 180/1954/19, від 13.11.2020 у справі №760/6835/18, від 09.11.2020 у справі № 753/9433/17, від 02.11.2020 у справі № 552/2947/19, від 13.03.2019 у справі № 631/2406/15-ц та від 24.04.2019 у справі № 300/908/17.

У цій справі суд встановив, що відповідачка ОСОБА_3 тривалий період часу (близько десяти років) не піклується про фізичний і духовний розвиток свого сина, не цікавиться його життям, навчанням, внутрішнім світом, не спілкується з ним як особисто чи по телефону, не бере участі в його утриманні, не сплачує аліменти за судовим рішенням.

Матеріали справи не містять доказів того, що існували чи існують будь-які об`єктивні обставини, котрі перешкоджали (перешкоджають) матері спілкуватися зі своєю дитиною.

Також суд ураховує те, що відповідачка ОСОБА_3 під час розгляду цієї справи не з`явилася у жодне судове засідання, будь-яких заперечень усних чи письмових проти позову суду не надала, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення судових засідань. У телефонному режимі повідомила комісію з питань захисту дитини Лановецької міської ради про небажання спілкуватися із своїм сином, та не заперечила проти позбавлення батьківськи прав стосовно її сина ОСОБА_4 .

Наведене вище свідчить, на думку суду, про те, що відповідачка самоусунулася від своїх батьківських обов`язків та свідомо ухиляється від їх виконання, внаслідок чого утратила психоемоційний зв`язок зі своїм неповнолітнім сином.

Оцінюючи аргументи представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - військової частини НОМЕР_1 , викладені у письмових поясненнях, згідно з якими третя особа фактично заперечує проти задоволення позовної вимоги про позбавлення батьківських прав, суд зазначає таке.

Відповідно до частин восьмої та дев`ятої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Права та обов`язки батьків і повнолітньої дитини визначені розділом ІІІ СК України. Зокрема, у статтях 202, 203 СК України передбачено обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги, зокрема, шляхом сплати аліментів, та брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Відповідно до частини другої статті 202 СК України якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

Окремі права зберігаються між батьками та їх дітьми навіть після смерті одного з них і пов`язані зі спадкуванням (книга 6 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України); зокрема, за приписами статті 1261 ЦК України батьки віднесені до першої черги спадкоємців за законом у разі смерті їх дітей.

У частині третій статті 1224 ЦК України передбачено, що не мають права на спадкування за законом батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав і їхні права не були поновлені на час відкриття спадщини.

Також СК України надає батькам, які не були позбавлені батьківських прав стосовно своїх дітей, права та обов`язки щодо їх внуків та правнуків, зокрема право на їх виховання та спілкування (стаття 257 СК України), право на утримання та піклування з боку внуків, правнуків (стаття 264 СК України), право на спадкування за законом у порядку другої черги (стаття 1262 ЦК України).

У статті 166 СК України визначені правові наслідки позбавлення батьківських прав. Так, у частині першій наведеної статті передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

Зі змісту наведених вище правових норм слідує, що батьки, які не позбавлені батьківських прав мають певні права, яким кореспондують відповідні обов`язки дитини.

Таке нормативне регулювання сімейних відносин між батьками та повнолітніми сином/дочкою є втіленням моральних засад суспільства, за яких батько та матір, які належно виконували свої обов`язки щодо власної дитини протягом тривалого часу (від народження і до досягнення дитиною повноліття, а в певних випадках навіть після досягнення повноліття), мають право на утримання від повнолітніх сина/дочки, а також на спадкування за законом.

Відповідно, позбавлення матері чи батька батьківських прав стосовно їхньої дитини, за умови доведеності факту невиконання ними своїх батьківських обов`язків, унеможливлює існування, зокрема, права на утримання та спадкування в майбутньому, та відповідатиме принципам розумності й справедливості.

Подібні правові висновки сформульовані Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 29.01.2024 у справі №185/9339/21 (провадження № 61-8918сво23).

У справі, що розглядається, суд установив, що матір свідомо і добровільно «пішла з життя своєї дитини», не спілкується з сином, не виявляє інтересу до нього та його внутрішнього світу, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не сприяє створенню умов для отримання нею освіти. І це триває протягом близько десяти років.

Тобто свідоме ухилення від здійснення своїх батьківських (материнських) прав та виконання обов`язків зі сторони відповідачки мало місце задовго до призову позивача на військову службу, а також введення воєнного стану на території України, і такий висновок суду зроблено на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених належними, допустимими і достовірними доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відтак, суд не погоджується з доводами представника в/ч НОМЕР_1 про «штучність» позову, поданого позивачем виключно з метою надання йому підстави для звільнення з військової служби.

Натомість в ході судового розгляду встановлено, що батько проявляє турботу та піклування щодо своєї дитини та йому не байдужа доля сина, який фактично з шестирічного віку позбавлений материнського піклування. Тому звернення до суду позивача за захистом інтересів своєї дитини суд не сприймає як намагання ухилитися від призову на військову службу за мобілізацією.

Таким чином, суд у цій справі дійшов висновку про те, що позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно її дитини, від спілкування, виховання та утримання якої вона свідомо самоусунулася без будь-яких об`єктивних причин, буде в найкращих інтересах дитини, оскільки не покладатиме в майбутньому на ОСОБА_4 обов`язків, у т.ч. по утриманню своєї біологічної матері, яка знехтувала інтересами дитини, що відповідає принципам справедливості, добросовісності та розумності, а також моральним засадам суспільства.

Отже, з урахуванням обставин цієї справи суд, ураховуючи думку дитини, висновок органу опіки та піклування, дійшов висновку, що наявні підстави для застосування до ОСОБА_3 крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення їїбатьківських прав стосовно неповнолітнього сина - ОСОБА_4 .

Відтак позов у частині позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав слід задовольнити.

Разом з тим, суд зазначає, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дітьми і побачення з ними, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Вирішуючи позов в частині зміни способу стягнення аліментів, суд дійшов наступних висновків.

Зі змісту ч.3 ст.166 СК України слідує, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Разом з тим, у цій справі установлено, що існує судове рішення про стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів на утримання неповнолітнього сина, яке набрало законної сили,і позивач ставить вимогу про зміну способу стягнення аліментів, яку суд з урахуванням доводів, викладених у позовній заяві, та пояснень, наданих позивачем і його представником у судовому засіданні, розцінює як фактично вимогу про збільшення розміру аліментів.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень частин першої-третьої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України.

Конструкція згаданої вище правової норми визначає альтернативні підстави для застосування положень про зміну розміру аліментів. Це зокрема, зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14.12.2022 у справі № 727/1599/22 (провадження № 61-7814св22).

У постанові від 10.10.2023 у справі №682/2454/22-ц (провадження № 61-10748св23) Верховний Суд зазначив, що статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану.

Зі змісту ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України слідує, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Звертаючись до суду з позовною вимогою про зміну способу стягнення аліментів, яка по суті є вимогою про збільшення розміру аліментів, позивач не довів наявність обставин, які виникли після ухвалення судового рішення (судового наказу), і з якими закон пов`язує можливість зміни (збільшення) розміру аліментів.

Також суд зауважує, що згідно з поясненнями позивача, наданими у судовому засіданні, його середньомісячний дохід до призову на військову службу за мобілізацією (листопад 2024 року) становив близько 10 тис.грн, а після - близько 20 тис.грн.

Тобто, за встановлених обставин у цій справі можна стверджувати лише про зміну (покращення) матеріального становища отримувача аліментів.

З урахуванням наведеного вище суд дійшов висновку, що позовна вимога про зміну способу аліментів не підлягає задоволенню у зв`язку з необґрунтованістю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Позивачем понесені судові витрати, пов`язані з розглядом цієї справи, у виді судового збору в сумі 1 211,20 гривень, що підтверджується фіскальним чеком від 06.09.2024 та фіскальним чеком від 26.11.2024.

Ураховуючи те, що позовна вимога про позбавлення батьківських прав судом задоволена, яка оплачена судовим збором, а у задоволенні позову в частині зміни способу стягнення аліментів відмовлено, однак за цією вимогою позивач в силу приписів п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, то з огляду на положення ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір у сумі 1211,20 грн.

На підставі наведеного вище, статей 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, статей 7, 19, 150, 155, 164-166, 171, 180-183, 192 СК України, статей 11, 12, 14 Закону України «Про охорону дитинства», керуючись статтями 7, 12, 13, 76, 77, 81, 89, 247, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд-

у х в а л и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

3. У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів - відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 1211 гривень 20 копійок понесених судових витрат.

5. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

6. Копію рішення вручити (надіслати) учасникам справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Лановецьким районним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення суду в загальному порядку встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

УЧАСНИКИ СПРАВИ:

ПОЗИВАЧ: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Представник позивача: адвокат Вальчук Мирослава Миколаївна, АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

ВІДПОВІДАЧ: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання АДРЕСА_3 .

ТРЕТІ ОСОБИ, ЯКІ НЕ ЗАЯВЛЯЮТЬ САМОСТІЙНИХ ВИМОГ НА ПРЕДМЕТ СПОРУ НА СТОРОНІ ПОЗИВАЧА:

Лановецька міська рада Кременецького району Тернопільської області, вул. Незалежності, буд. 34, м. Ланівці Кременецького району Тернопільської області, .

Представник Лановецької міської ради Кременецького району Тернопільської області: Бельма Тетяна Василівна, вул. Незалежності, буд. 34, м. Ланівці Кременецького району Тернопільської області, паспорт серії НОМЕР_6 .

ОСОБА_2 , місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 .

ТРЕТЯ ОСОБА, ЯКА НЕ ЗАЯВЛЯЄ САМОСТІЙНИХ ВИМОГ ЩОДО ПРЕДМЕТУ СПОРУ: Військова частина НОМЕР_1 , місцезнаходження АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 .

Представник військової частини НОМЕР_1 : тимчасово виконуючий обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_11 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_9 .

Повний текст рішення складено 12 травня 2025 року.

Суддя: В. А. Наумчук