Справа № 161/2805/25
Провадження № 2/161/1871/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

13 травня 2025 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Черняка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Лук`янчук О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування вимог вказує, що вона є власником автомобіля BMW X6, д.н.з. НОМЕР_1 . З липня 2024 року вона неодноразово добровільно надавала вказаний транспортний засіб (далі - ТЗ) у технічно справному стані (з ключами та свідоцтвом про реєстрацію) у користування ОСОБА_3 . Під час останнього разу надання авто у користування відповідач зник та не виходив на зв`язок. Пізніше ОСОБА_1 стало відомо, що ОСОБА_2 потрапив у ДТП на її автомобілі (злетів з дороги та потрапив у кювет), в результаті чого ТЗ отримав механічні пошкодження. За повідомленням відповідача автомобіль знаходився у його знайомого в с. Лебедин Черкаської області.

29.11.2024 року на адресу Харківського районного управління поліції №2 позивачем було подано заяву про пошкодження ОСОБА_2 її авто. Згідно встановлених поліцією обставин матеріали стосовно ДТП не складались, в даній події вбачаються ознаки цивільно-правових відносин.

04.12.2024 року ОСОБА_2 було надано ОСОБА_1 письмову розписку за якою він зобов`язувався виплачувати грошові кошти за пошкоджене авто до 14.02.2025 року.

Згідно з висновком експерта від 20.01.2025 року сума матеріального збитку заподіяного власнику складає 778 708,08 грн. На разі, зазначені збитки відповідачем не відшкодовано.

Вказаними діями позивачу заподіяно також моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях внаслідок завдання їй негативних наслідків в результаті пошкодження транспортного засобу, порушенні звичного стану життя у зв`язку із неможливістю користування транспортним засобом (моральну шкоду оцінює в 50 000 грн.).

З огляду на вказане, ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача 778708,08 грн. матеріальної шкоди, 50000 грн. моральної шкоди, а також судові витрати у справі.

Ухвалою суду від 13 лютого 2025 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження.

Представник позивача у письмовій заяві підтримав вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити, розгляд справи просив здійснювати без участі сторони позивача, проти винесення заочного рішення суду не заперечував.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Правом подачі відзиву на позов не скористався.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З урахуванням наведеного, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ч.1 ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази у справи, суд дійшов висновків про наявність підстав для часткового задоволення позову, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач є власником ТЗ BMW X6, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.11-13).

З матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово добровільно передавала свій ТЗ у користування громадянину ОСОБА_2 , в якому він у вересні 2024 року потрапив у ДТП (влетів у кювет) та пошкодив автомобіль (а.с.15-28).

Предметом розгляду справи є стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди.

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Згідно ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Схожого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 27.05.2021 р. у справі №761/12945/19.

Виходячи з цього, особа, яка вимагає відшкодування збитків (як грошової оцінки матеріальної шкоди), повинна довести факт заподіяння збитків (шкоди), розмір понесених збитків, (шкоди) безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями особи, яка спричинила збитки (шкоду), та самими збитками (шкодою). А відповідач має довести, що такі збитки (шкода) завдані не з його вини.

Позивачу належить довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Також позивач несе тягар доведення перед судом розміру завданої шкоди, зокрема зменшення або знищення майна, яке належить йому на праві власності.

Такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 23.09.2020 р. у справі № 329/382/19.

Таким чином, відповідач для звільнення його від відповідальності має довести, що шкода заподіяна не з його вини.

Відповідно до змісту власноручно написаної ОСОБА_2 розписки (наданої позивачу 04.12.2024 року), останній зобов`язувався виплачувати грошові кошти за пошкоджений ним автомобіль марки BMW X6, д.н.з. НОМЕР_1 , після оцінки пошкоджень авто до 14.02.2025 року.

Згідно висновку експерта №74В від 20.01.2025 року сума матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля марки BMW X6 XDRIVE 351, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2011 року виготовлення, пошкодженого внаслідок ДТП, що сталась 01.08.2024 року дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент ДТП та складає 778708,08 грн. (а.с.51).

Станом на дату розгляду справи матеріальна шкода в добровільному порядку ОСОБА_2 не відшкодована, доказів зворотного відповідачем не надано.

Вина відповідача у пошкодженні автомобіля позивача та завданні матеріальної шкоди встановлена та належними доказами не спростована.

Саме умисні дії відповідача спричинили пошкодження ТЗ позивача, що вказує на причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача.

Відтак, вимоги позивача в частині стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди підлягають до задоволення у повному обсязі.

Щодо стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч. 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч.3 ст.12, та81 ЦПК України.

Позивач в обґрунтування моральної шкоди в позовній заяві зазначила, що вона перенесла душевні переживання у зв`язку з пошкодженням майна. Через дії відповідача змушена була організовувати відновлювальний ремонт транспортного засобу. Оскільки відповідач не відшкодував шкоду, ОСОБА_1 змушена була змінити свій звичний життєвий режим, звертатись за правовою допомогою.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко протии України», «Науменко протии України»).

Враховуючи доводи позивача, суд бере до уваги, що внаслідок пошкодження транспортних засобу вона була позбавлена можливості користуватись ним та здійснювати відновлювальний ремонт.

Також на глибину моральних страждань позивача, на переконання суду вплинуло і те, що відповідач не вжив жодних заходів щодо відшкодування названих збитків, що спричинило необхідність звернення позивача за правовою допомогою.

Вина відповідача в заподіяні моральної шкоди позивачу повністю підтверджується матеріалами справи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Між тим розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 50 000 грн., на думку суду достатніми доказами не обґрунтовані.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, при визначенні суми моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, враховує характер та ступінь її завдання, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що дана позовна вимога підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача підлягає стягненню 8 000 грн. моральної шкоди на користь позивача.

Щодо стягнення судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову - на відповідача.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума судового збору в розмірі 7867,08 грн. (8287,08 грн. х 786708,08 грн. / 828708,08 грн.).

З матеріалів справи вбачається, що докази понесених витрат на правничу допомогу будуть надані представником протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

Відтак, питання стягнення витрат на правничу допомогу буде вирішено судом при розгляді заяви про ухвалення додаткового рішення.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 43, 49, 76-83, 89, 128, 141, 247, 258-259, 263-265, 272-273, 280-284, 351-355 ЦПК України, ст. ст. 23,1167 ЦК України, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 778708 (сімсот сімдесят вісім тисяч сімсот вісім) грн. 00 коп. та моральну шкоду в розмірі 8000 (вісім тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7867 (сім тисяч вісімсот шістдесят сім) грн. 08 коп. судового збору.

В задоволені решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).

Повний текст судового рішення складено 15 травня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк