Справа 206/1154/25
Провадження 2/206/1138/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року м. Дніпро

Самарський районний суд міста Дніпра у складі головуючого судді Гаркуші В.В., за участю секретаря судового засідання Цибань Є.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом позивача ОСОБА_1 до Дніпровської міської територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, третя особа Державний нотаріус Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

вимоги позивача: визначення додаткового строку подання заяви для прийняття спадщини

за участю учасників справи:

позивач ОСОБА_2 ,

представник позивача ОСОБА_3

представник відповідача ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Дніпровської міської територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, третя особа Державний нотаріус Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Писарєва Наталія Сергіївна, в якому просить встановити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті бабусі ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

І. Стислий виклад позиції позивача, відповідача.

В обґрунтування позову позивач вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , яка доводилась Позивачу бабусею. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частки двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності на квартиру померлій ОСОБА_5 , належало на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 09.08.1994 року, виданого держпідприємством з перевезень вантажів та пасажирів Придніпровської залізниці відповідно до розпорядження від 08.08.1994 р. №1517 та зареєстрованого в БТІ м. Дніпро, реєстраційний №1517 від 09.08.1994.

Інша 1/2 частка двокімнатної квартири АДРЕСА_2 , належить Позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке вона отримала після смерті її дідуся ОСОБА_6 , 1935 року народження, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач зазначає, що так як її дідусь та бабуся люди похилого віку в 2014 р. вони запросили її перейти проживати до них і з цього часу по теперішній час вона постійно проживала в названій квартирі.

В період проживання з дідусем та бабусею Позивач доглядала за ними, прала їм одяг та постільну білизну, готувала їжу, опікувалася оплатою комунальних послуг, у них був спільний бюджет, фактично вони жили однією сімє`ю та вели спільне господарство.

Після смерті дідуся ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , Позивач прийняла у спадок в розмірі 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 , яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09.08.1994 р. ЇЇ право власності на дану частку квартири підтверджується свідоцтвом про право га спадщину за законом зареєстрованого в реєстрі за №3-665 від 10 грудня 2019 року.

За свого життя бабуся- ОСОБА_5 заповіт не складала.

Після смерті бабусі ОСОБА_5 , одноосібним спадкоємцем першої черги за законом є матір Позивача - ОСОБА_7 , яка після відкриття спадщини відмовилася від неї на користь Позивача.

19 лютого 2025 року Позивач разом з матір`ю звернулись до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) де матір Позивача ОСОБА_7 , подала заяву про відмову від спадкування майна, що відкрилося після смерті ОСОБА_5 на користь Позивача, а Позивач, в свою чергу, подала заяву на прийняття цієї спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , що відкрилася після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

27 лютого 2025 року постановою про відмову у вчинені нотаріальних дій у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Писарєвою Н.С., Позивачу було відмовлено за відсутності факту постійного проживання разом зі спадкодавцем.

В постанові про відмову у вчинені нотаріальних дій від 27.02.2025 р. підставами для відмови зазначені ті обставини, що згідно довідки відділу формування та ведення реєстру територіальної громади управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради №14/5-1934 від 24.02.2025 року та паспорта Позивача, вона не була зареєстрована разом з померлою на день її смерті, тобто фактично спадщину не прийняла.

Моя бабуся ОСОБА_5 , померла у старечому віці 89 років.

Як зазначено вище, останні десять років, що передували її смерті, я постійно проживала з бабусею тому, що в такому старечому віці вона фізично самостійно не могла вести своє домогосподарство, самостійно обслуговувати себе, а тому потребувала постійної сторонньої допомоги. Зазначені обставини можуть підтвердити свідки: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 .

Позивач вважала, що її постійне проживання разом з бабусею ОСОБА_5 , є достатньою підставою вважати, що вона фактично прийняла спадщину.

Крім цього Позивач зазначає, що враховуючи ті обставини, що вона останні десять років до відкриття спадщини постійно проживала із спадкодавцем та що строк подачі заяви про прийняття спадщини за законом нею пропущено не лише з причин її правової необізнаності, а і з інших поважних причин, ці обставини можуть бути підставами для визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті її бабусі ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 1-2).

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовну заяву, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав, в судовому засіданні представник Відповідача просив прийняти рішення відповідно норм чинного законодавства, посилаючись на те, що позовними вимогам права Дніпровської міської ради не порушено.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином, подала заяву в якій просила здійснювати розгляд справи без її участі.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду м від 07.03.2025 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Надано відповідачу строк для надання відзиву на позов, а також витребувано у Державний нотаріус Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) засвідчену копію спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_5 (а.с.35-36).

Ухвалою суду від 07.04.2025 судом закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 48А).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

Судом встановлено, що Позивач є онукою ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , а відтак є спадкоємцем п`ятої черги згідно вимог ст. 1265 ЦК України.

Матеріалами справи також підтверджено, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 4).

Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № Позивач є спадкоємницею після смерті ОСОБА_6 , спадкове майно частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності Позивач є власником частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Відповідно до свідоцтва про право власності квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 11).

З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщені за адресою: АДРЕСА_1 від 29.05.2019 вбачається, що ОСОБА_6 уповноважений власник (помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ), ОСОБА_5 співвласниця (а.с. 16).

Між позивачем та ПрАТ «Фарлеп Інвест» 20.07.2015 укладено договір на орендуі обладнання № 1055504/15 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 25).

З особовою картки працівника та автобіографії (за місцем роботи) від 25.09.2020 вбачається, що місцем фактичного проживання Позивача є АДРЕСА_1 (а.с. 27, 28).

Відповідно до довідки відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради ОСОБА_5 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 29.06.1970 по 12.07.2024. Інші зареєстровані особи за адресою: АДРЕСА_1 на дату смерті ОСОБА_5 відсутні (а.с. 29).

Постановою про відмову у вчинені нотаріальних дій від 27 лютого 2025 року державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Писарєвою Н.С. Позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі відсутності факту прийняття спадщини або факту постійного проживання разом зі спадкодавцем (а.с. 30-31).

З копії спадкової справи № 127/2025 від 11.07.2024 вбачається, що після смерті ОСОБА_5 , одноосібним спадкоємцем першої черги за законом є матір Позивача - ОСОБА_7 , яка після відкриття спадщини відмовилася від неї на користь Позивача, про що ОСОБА_7 19 лютого 2025 року подала заяву до нотаріуса (а.с. 55).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 пояснили, що Позивач тривалий час проживала за адресою: АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_5 , в тому числі і на час смерті останньої, здійснювала догляд за нею.

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

Перевіряючи обґрунтованість заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наступне.

На підставі вимог статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

В силу ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Згідно ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Положеннями ст. 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Позивач пропустив встановлений строк для прийняття спадщини, тому вправі звернутись до суду з позовом для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини.

Як роз`яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Подібний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, у постанові від 01 квітня 2019 року у справі № 643/3049/16-ц.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, позов про визначення додаткового строку на прийняття спадщини підлягає задоволенню у разі пропуску такого строку та доведення поважності причин пропуску строку.

Якщо ж у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відсутні. Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 16 листопада 2020 року у справі №554/5866/18 (провадження № 61-5198св19).

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо (постанова Верховного Суду від 28 березня 2022 року у справі № 750/2158/21 (провадження № 61-753св22)).

В даному випадку, обгрунтовуючи на поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, Позивач посилалась фактично на одну обставину те, що вона фактично проживала зі спадкодавцем, а відтак вважала, що вона прийняла спадщину.

Суд зазначає, що сам факт проживання Позивача разом зі спадкодавцем без реєстрації місця проживання не є безумовною підставою для застосування положень частини 3 статті 1268 ЦК України.

Суд наголошує, що незнання законодавства не є поважною причиною для пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки кожен громадянин має можливість звернутися за юридичною консультацією або ознайомитися з відповідними нормами права.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Однак Позивач не звертався до суду з позовними вимогами про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Також згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Оскільки Позивачем не заявлялись позовні вимоги про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд визнає покази свідків щодо факту проживання Позивача зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не належними щодо заявлених позовних вимог, оскільки останні не повідомили суду жодних обставин поважності пропуску Позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Суд зазначає, що матеріалами справи не підтверджена та обставина, що протягом строку, визначеного законом для прийняття спадщини, Позивач як спадкоємиця вчиняла активні дії щодо реалізації свого права на спадщину.

Суд вказує, що Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Тому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Відповідно до частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

В даному випадку Позивач, посилаючись на поважність причин пропуску вказаного строку, так і не надала суду докази, що відповідали б критеріям достатності, належності і допустимості, які б підтверджували обставину існування об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для Позивача, як спадкоємця, на вчинення дій щодо подання заяви про прийняття спадщини.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що наведені Позивачем причини не є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, які відповідно до положень ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті бабусі ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не доведено наявність поважних причин пропуску нею строку для прийняття спадщини, які давали б підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини понад установлений законом шестимісячний строк.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини слід відмовити у повному обсязі.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Таким чином, суд вважає, сплачений судовий збір покласти на позивача.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 1269, 1270, 1272 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 82, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265,267 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Дніпровської міської територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, третя особа Державний нотаріус Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, - відмовити у повному обсязі.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Дніпровська міська територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, адреса: 49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 75, .

Третя особа: Державний нотаріус Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Писарєва Наталія Сергіївна, адреса: 49023, м. Дніпро, вул. Радистів, 8.

Суддя В.В. Гаркуша