Справа № 645/7350/21
Провадження № 2/645/49/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року м. Харків

Немишлянський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді Мартинової О.М.,

секретар судового засідання Кривченко Т.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Чепа Марина Віталіївна про визнання договору купівлі продажу недійсним, скасування державної реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

04.11.2021 року в провадження Немишлянського (Фрунзенського) районного суду м.Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 згідно вимог якої позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу від 09 листопада 2018 року, укладений між ОСОБА_3 , яка діяла від імені ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 317 м2, житловою площею 16,4 м2, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чепа М.В. та скасувати державну реєстрацію на ім`я ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 317 м2, житловою площею 16,4 м2, відповідно до договору купівлі- продажу від 09 листопада 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чепа М.В.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого приватним нотаріусом ХМНО Бідонько Л.Л. від 21.05.2015 року, реєстраційний №495, належала на праві власності квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 317 м2, житловою площею 16,4 м2. При цьому позивач вказав, що з 2011 року він перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 , який був розірваний рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 05.01.2021 року. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на теперішній час проживає разом із матір`ю. Зазначив, що в 2015 році дружина ініціювала їхнє переселення до Російської Федерації, на що позивач погодився, намагаючись зберегти сім`ю, вони переїхали до РФ і навіть подали документи на оформлення громадянства РФ. Син був влаштований до дитячого садочку, сім`я орендувала житло для проживання та приміщення для здійснення дружиною підприємницької діяльності. В 2018 році ОСОБА_1 приїхав до м.Харкова для отримання диплома про вищу освіту, і одночасно за наполяганням дружини, 12.09.2018 видав на ім`я бабусі дружини ОСОБА_3 довіреність для продажу належної позивачу квартири, на виручені гроші від продажу подружжя хотіло оформити іпотеку на житло. Після чого, коли ОСОБА_1 приїхав до сім`ї, дружина йому повідомила, що вона не має намір проживати з ним, має іншого чоловіка, і він вимушений був повернутися до м.Харкова. В подальшому ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із наміром відмінити надану ним на ім`я ОСОБА_3 довіреність, і від нотаріуса йому стало відомо, що ОСОБА_3 оформила договір купівлі-продажу квартири на ім`я своєї онуки ОСОБА_2 , яка є рідною сестрою дружини. Разом з тим позивач наголосив, що про намір оформити договір на ім`я своячки його ніхто не повідомляв, бо він був би проти. Сама угода носила формальний характер, до квартири ОСОБА_2 не вселялася, не реєструвалася в ній, сума продажу з позивачем не була узгоджена, і грошей від, так названого продажу, йому не передавали. При цьому ОСОБА_1 вказав, що сім`єю ОСОБА_6 була спланована і організована зловмисна змова для заподіяння йому матеріальної та моральної шкоди, шляхом присвоєння належної йому квартири. Разом з тим, ОСОБА_1 наголосив, що доказом того, що він не схвалював дану угоду є його намір скасувати видану довіреність, але на той час угода вже була оформлена. Також позивач вказав, що в рішенні Червонозавдського районного суду м.Харкова про розірвання шлюбу, зазначені обставини, на які він посилається. ОСОБА_1 вважає, що договір купівлі-продажу від 09.11.2018 року, укладений представником ОСОБА_3 на користь своєї доньки, вчинений проти його інтересів, оскільки не був схвалений ним, не узгоджений ціною, оскільки продаж фактично і не відбувався, тобто між представником та покупцем існувала зловмисна домовленість. ОСОБА_1 вважає, що угода була укладена між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за його відсутності, оскільки останні були попередженні його колишньою дружиною позивача, що він повертається до м. Харкова. Окремо позивач звернув увагу, що ціна квартири, визначена у договорі купівлі-продажу 366000 гривень, не відповідає її ринкової вартості. ОСОБА_1 наголосив, що сукупність доказів свідчать про наявність зловмисної домовленості ОСОБА_3 , яка діяла за довіреністю від його імені, з іншою особою онукою ОСОБА_2 , при укладанні договору купівлі-продажу належної йому квартири, оскільки про це свідчить те, що договір укладався близьким родичем, а кошти за договором не буди передані. В зв`язку з зазначеними обставинами позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Немишлянського (Фрунзенського) районного суду м.Харкова від 08.11.2021 року вищевказану позовну заяву було залишено без руху.

23.12.2021 року позивач усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою Немишлянського (Фрунзенського) районного суду м.Харкова від 24.11.2021 року по вищевказаній цивільній справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання.

Крім того, разом з позовною заявою позивач ОСОБА_1 звернувся з клопотанням про витребування у приватного нотаріуса Харківського міської нотаріального округу Чепа М.В. копії договору купівлі-продажу від 09 листопада 2018 року, р. № 2160, із документами, що слугували його оформленню, завірені належним чином, яке ухвалою Немишлянського (Фрунзенського) районного суду м.Харкова від 24.12.2021 року було задоволено.

19.01.2022 року поштовою кореспонденцією до суду надійшов відзив ОСОБА_2 , яким остання заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з наступних підстав. Так, ОСОБА_2 відповідач вказала, що 20.09.2018 року ОСОБА_1 добровільно видав довіреність, уповноважив ОСОБА_3 продати за ціну та на умовах за її власним розсудом належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 . Зазначена довіреність видана на підставі усного договору доручення укладеного між сторонами та дійсна три роки, тобто до 20.09.2021 року. 20.11.2018 року ОСОБА_3 в межах наданих повноважень, діючи в рамках обумовлених довіреністю, уклала договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 31,7 кв.м. житловою площею 16,4 кв.м., яка належала ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 21.05.2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бідонько Л.Л. за реєстровим №495, право власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано 21.05.2015 року номер запису 9748869, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01. Згідно п. 2.1. Договору купівлі-продажу квартира за домовленістю сторін продається за 366500,00 грн. грошові кошти отримані представником продавця повністю, ще до підписання цього договору. Положенням п. 2.2. зазначеного договору, сторони підтверджують факт повного розрахунку за продану квартиру яка зазначена у п.1.2. цього договору та свідчать, що ціна продажу квартири є реальною. Таким чином підтверджується, що ОСОБА_2 передала до підписання договору купівлі-продажу грошові кошти у сумі 366500,00 грн повіреному представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_3 . При цьому вказала, що доказів неотримання грошових коштів позивачем не надано. Разом з тим, звернула увагу на те, що довіреність видана 12.09.2018 року. При цьому ОСОБА_2 зазначає, що ОСОБА_1 в своєму позові зауважує, що він у 2018 році приїхав до м.Харкова для отримання диплома про вищу освіту, видав довіреність на ім`я бабусі дружини, потім повернувся до РФ і йому повідомила дружина про небажання з ним жити на підставі чого він вимушений був повернутися до м.Харкова. У тому ж 2018 році ОСОБА_1 повернувся до рідного міста та нібито звернувся до нотаріуса з метою відкликати довіреність. Разом з тим зазначила, що ОСОБА_1 суду не надав доказів того, що він звертався до будь-яких органів з метою відкликати довіреність. Окремо звернула увагу, що позивач вводить в оману щодо необізнаності про вчинення правочину, оскільки зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач про начебто порушеного свого права дізнався у 2018 році, проте за захистом до суду звернувся лише 04.11.2021 року, тобто майже через 3 роки. Крім того ОСОБА_2 , вказала, що позивачем не надано доказів звернення до уповноваженої особи ОСОБА_3 щодо відкликання довіреності чи/або повернення коштів від продажу квартири. Стосовно доводів ОСОБА_1 про непогодження ОСОБА_3 вартості продажу квартири, то ці доводи суперечать виданій позивачем довіреності, в якій чітко зазначено, що ОСОБА_1 видав довіреність та уповноважив ОСОБА_3 продати за ціну та на умовах за її власним розсудом належну йому на праві приватної власності квартиру розташовану за адресою АДРЕСА_2 . Разом з тим, ринкова вартість квартири підтверджена звітом про оцінку майна, що зазначений у п.2.3 Договору купівлі-продажу квартири. Відповідач наголосила, що позивач скористався своїм правом та добровільно надав повноваження ОСОБА_3 щодо реалізації належної йому квартири у м. Харкові. Таким чином, порушення ОСОБА_1 прав як власника не було, позивачем особисто надано згоду на реалізацію майна, при цьому вартість квартири визначена за оцінкою експерта, в зв`язку з чим підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу не має. Стосовно доводів ОСОБА_1 відносно того, що ОСОБА_3 продала квартиру онуці, ОСОБА_2 зазначила, законом не заборонено будь-яке відчуження нерухомого майна родичу. Коло осіб, яким на користь яких можливо, чи неможливо відчужувати квартиру довірителем не визначено. Таким чином ОСОБА_3 діяла в межах наданих їй довіреністю повноважень, при цьому умови договору і самої довіреності не порушено. Що стосується аргументу- нібито неповернення позивачу виручених від продажу квартирі коштів, то це не є підставою для визнання правочину недійсним. ОСОБА_1 вибрано не той спосіб захисту. Наданий ОСОБА_1 позов не є позовом з метою захисту прав у зв`язку із неналежним виконання договору доручення. Разом з тим, звернула увагу, що зі змісту заочного рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05.01.2021 року по справі №646/5863/20, вбачається, що з жовтня 2018 року шлюбні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 припинилися. Також зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 (про визнання недійсним договору купівлі-продажу) про порушення свого права дізнався у жовтні 2018 року коли начебто звернувся до нотаріуса з метою відкликання довіреності. Проте з позовом звернувся 04.11.2021 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності. Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_2 просила застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог.

19.01.2022 року поштовою кореспонденцією до суду надійшов відзив третьої особи приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Чепа М.В. разом з копіями договору купівлі-продажу квартири від 09.11.2018 року, за реєстрованим №2160 із документами, що слугували його оформленню. ПН ХМНО Чепа М.В. у відзиві зазначила, що дійсно нею 09 листопада 2018 року, за р. № 2160, був посвідчений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , сторонами за договором якого були - продавець: ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діяла ОСОБА_3 , на підставі довіреності, посвідченої 12.09.2018 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Синельниковою Є.Є., за р. № 1309 та покупець - ОСОБА_2 . На прохання ПН ХМНО Чепа М.В., на підставі закону України «Про нотаріат» та порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, було надані наступні документи, необхідні для посвідчення угоди: правовстановлюючий документ на нерухоме майно, а саме свідоцтво про право на спадщину за заповітом, виданого 21.05.2015 р. ПН ХМНО Бідонько Л.Л., за р. №495, зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.05.2015 р., номер запису про право власності: 9748869, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01; довіреність, посвідчену 12.09.2018 р., ПН ХМНО Синельниковою Є.Є, за р. № 1309, від імені ОСОБА_1 з питань продажу квартири АДРЕСА_1 ; паспорта та довідки/картки про присвоєння ІПН ПП сторін; свідоцтво про шлюб ОСОБА_8 з ОСОБА_2 , серія НОМЕР_1 , виданим Червонозаводським в/ДРАЦС РС ХМУЮ, запис № 39 від 06.02.2015 року; Звіт про оцінку майна, виконаний ЮК ТОВ «Консулат» від 08.11.2018 року. На виконання вимог порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, ЗУ «Про нотаріат», в процесі підготовки проекту договору, ПН ХМНО Чепа М.В були встановлені особи сторін, перевірені повноваження представника, встановлені дійсні наміри сторін, перевірені та отримані відповідні заяви, довідки та витяги: - Інформація з реєстру територіальної громади міста Харкова від 09.11.2018 року відсутність зареєстрованих осіб в даній квартирі; - дійсність довіреності було перевірено за даними Єдиного реєстру довіреностей, що підтверджується Витягом № 37882216 від 09.11.2018 р.); - дійсність бланків нотаріальних документів, які були використані для посвідчення довіреності, видачі свідоцтва про право на спадщину (Витяги №№137642608,137642763); - заява ОСОБА_3 , що діяла від імені ОСОБА_1 , стосовно відсутності порушень права малолітніх, неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб, що була доведена до відома ОСОБА_2 ; - заява подружжя покупця - ОСОБА_8 про його згоду на купівлю даної квартири його дружиною ОСОБА_2 , справжність підпису на якій була засвідчена мною, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чепа М.В., 09.11.2018 року за р. № 2159; були перевірені відсутність заборон і арештів на дану нерухомість та відсутність податкових застав, що підтверджується: інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта та щодо об`єкта нерухомого майна № 144781872, 144791014, 144791621 та витягу з державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави № 57488252 від 09.11.2018 року; - були перевірені відсутність інформації в Єдиному реєстрі боржників (Продавця та Покупця); - за даними ДРАЦС актовий запис про смерть ОСОБА_1 відсутній, що підтверджується витягом № 3 від 09.11.2018 р.; У базі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зареєстрованої заяви власника об`єкту нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій не значилось. В зв`язку з зазначеним, ПН ХМНО Чепа М.В. вказала, що вищезазначений договір купівлі-продажу квартири посвідчений у відповідності до вимог ЗУ «Про нотаріат», порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, ЦК України, відповідає всім вимогам чинного законодавства та може бути визнаний недійсним. Крім того, просила слухати справу за її відсутності.

01.02.2022 року поштовою кореспонденцією до суду надійшла відповідь на відзив представника позивача адвоката Бієнко С.М., в якій вказала про те, що заперечення ОСОБА_2 зводяться до формального викладення тексту статей ЦК України без урахування повних фактичних обставин. Разом з тим, представник зазначила, що дружина позивача ОСОБА_7 народилася у м.Москва, і у 2016 році ініціювала переїзд сім`ї до Російської Федерації у місто Санкт-Петербург, в якому вона забажала проживати. Подружжя орендували житло, влаштували сина до дитячого садку, і навіть, орендували приміщення для здійснення дружиною своєї підприємницької діяльності, а також подали документи для отримання виду на проживання, який було оформлено у листопаді 2018 року строком на 5 років. В той час ОСОБА_1 навчався заочно у місті Харкові у Харківському державному університеті харчування та торгівлі. Для отримання диплому ОСОБА_1 виїхав до Харкова, і перед поверненням до сім`ї, дружини та сина, 12 вересня 2018 року позивач надав довіреність на ім`я бабусі дружини - ОСОБА_3 про продаж належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_1 . Коли ОСОБА_1 повернувся до дружини, вона повідомила його, що не бажає проживати з ним та має намір розлучитися. За цей час, дружина повідомила свою сім`ю, в тому числі, і свою бабусю ОСОБА_3 , і свою рідну сестру ОСОБА_2 що ОСОБА_1 повертається на Україну, і діючи зловмисно, не повідомляючи позивача про укладення договору, до його повернення, а саме 09 листопада 2018 року за його відсутністю, відповідачі - бабуся ОСОБА_3 та онука ОСОБА_2 , уклали угоду, діючи в своїх власних інтересах, вступивши у протиправну змову, без наміру отримання грошей. 11 листопада 2018 року ОСОБА_1 повернувся до міста Харкова. Після чого, ОСОБА_1 звернувся до дружини та її родичів з проханням повернути йому документи на квартиру. Під різними приводами позивачу відмовляли, і через декілька місяців ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Синєльникової В.В., яка оформлювала довіреність, яка йому повідомила, що ОСОБА_1 запізнився, оскільки квартира вже була продана. Відповідно нотаріусом ОСОБА_1 було роз`яснено, що оскільки довіреність була видана на проведення дій відносно предмета - квартири АДРЕСА_1 , які вже були здійснені, то скасування цієї довіреності для припинення представництва є неможливим. При цьому зазначила, що весь час ОСОБА_1 намагався вирішити питання добровільно, просив повернути йому квартиру, але сім`я дружини та сама дружина шантажували позивача тим, що він не зможе бачити дитину, не зможе з сином спілкуватися навіть по телефону, і ОСОБА_1 до останнього намагався дійти до згоди. Також зазначала, що 27 квітня 2021 року позивачем було отримано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в якому зазначено про те, що 09 листопада 2018 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 було оформлено на ОСОБА_2 відповідно до договору купівлі-продажу, який було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чепа Н.В. Окремо зазначено, що у 2020 році ОСОБА_1 звернувся до Червонозаводського районного суду м.Харкова із позовом про розірвання шлюбу, зазначивши про те, що дружина має намір проживати у РФ, рішенням від 05 січня 2021 року шлюб було розірвано. При цьому представник позивач вкзала, що діючи на підставі довіреності, відповідач ОСОБА_3 відчужила за договором купівлі-продажу спірну квартиру, при цьому ОСОБА_1 , довіритель, зазначений правочин не схвалював, грошових коштів від продажу своєї квартири не отримував. Доказів отримання ОСОБА_1 грошей від так названого продажу квартири відповідачі не надали. Готівкового або безготівкового розрахунку між бабусею та онукою не проводилося. Представник окремо повідомила, що дізнавшись про те, що ОСОБА_1 подана позовна заява до суду, відповідач ОСОБА_2 намагалася позбутися квартири шляхом її продажу, отримала аванс, що також свідчить про недобросовісні наміри відповідачів позбутися предмету спору. З розмови із ріелтером, який займався цим об`єктом, ОСОБА_1 стало відомо, що після того, як майбутні покупці відмовилися від купівлі у зв`язку із судовим спором, відповідач не повернула аванс, у зв`язку з чим було відомості про шахрайські дії щодо продажу квартири були внесені до ЄРДР і позивача викликали в якості свідка до правоохоронних органів. Разом з тим, представник вказала, що посилання ОСОБА_2 у відзиві на застосування строку позовної давності є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 оспорює договір купівлі-продажу від 09.11.2018 року. При цьому позовна заява надійшла до суду 04 листопада 2021 року, тобто у передбачений законом трирічний строк.

15.02.2022 року поштовою кореспонденцією до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив відповідача ОСОБА_2 відповідно до змісту якого, остання вказала наступне. Посилання ОСОБА_1 про на те, що він приїхав до міста Харкова із Російської Федерації 11.11.2018 року для навчання, не підтверджено належними та допустимими доказами. Разом з тим вказала на відсутність доказів, що ОСОБА_1 після приїзду звертався до родичів дружини з проханням повернути йому документи. В межах наданих повноважень ОСОБА_3 20.11.2018 року діявши в інтересах ОСОБА_1 уклала договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Таким чином квартира реалізована в момент знаходження позивача на території України, та після начебто його звернень з проханням повернути документи на квартиру. З позовної заяви та відповіді на відзив вбачається, що ОСОБА_1 11.11.2018 року дійсно знав про порушення його права власності на належне йому майно, більш того зі слів позивача йому відмовляли у поверненні документів на квартиру. Однак позивач не надав доказів звернення до правоохоронних органів за захистом порушеного права, не звертався до ЖК, щодо проживання в його квартирі сторонніх осіб, не надав доказів звернення до нотаріуса, який за його твердженням повідомив про продаж належної йому квартири. З позовом ОСОБА_1 звернувся у кінці 2021 року, при цьому спокійно мешкаючи без квартири, розумуючи, що вона вибула з його володіння начебто поза волею. ОСОБА_1 подав на розірвання шлюбу із дружиною лише 2020 році, посилання на те, що у жовтні 2018 вона йому повідомила про бажання залишитися в РФ є необґрунтованими та суперечливими. Однак доводять те, що ОСОБА_1 водить суд в оману щодо дійсності правочину та неотримання ним грошових коштів від продажу квартири. Позовна заява ОСОБА_1 ґрунтується на домислах позивача, який не надав суду жодних документів на підтвердження своїх позовних вимог. Разом з тим, ОСОБА_1 не довів та не надав доказів на підтвердження своїх доводів про наявність зловмисної домовленості.

На виконання розпорядження голови Верховного суду від 08.03.2022 року №2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» вищезазначену цивільну справу 30.03.2022 року передано на розгляд до Октябрського районного суду м.Полтави.

Дана справа надійшла до Октябського районного суду м.Полтава 02.02.2023 року.

Ухвалою Октябського районного суду м.Полтава від 02.02.2023 року дану справу надіслано за підсудністю до Фрунзенського районного суду м.Харкова.

30.06.2023 року вищезазначена справа надійшла до Немишлянського (Фрунзенського) районного суду м.Харкова.

Ухвалою суду від 05.07.2023 року вказану цивільну справу прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 13.05.2024 року по вищевказаній цивільній справі закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні від 09.04.2025 року представник позивача ОСОБА_9 позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві та просила їх задовольнити. Після чого, 27.04.2025 року через систему «Електронний суд» надала заяву, якою просила розглядати справу за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

У судовому засіданні від 09.04.2025 року представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_10 позовні вимоги не визнала з підстав зазначених у відзиві та запереченні відповідача, просила відмовити в задоволенні позову. Після чого, 15.04.2025 року через систему «Електронний суд» надала заяву, якою просила розглядати справу за відсутності сторони відповідача, позовні вимоги вважає безпідставними та просила залишити їх без задоволення.

Відповідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 до судового засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася заздалегідь та належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Чепа М.В. в судове засідання не з`явилася, надала заяву, якою просила слухати справу за її відсутності.

Статтею 223 ЦПК України визначені наслідки неявки учасника справи в судове засідання.

Так, згідно з частиною 3 статті 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд дослідивши подані докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного.

Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України.

Зокрема, у відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Судовим розглядом встановлені наступні обставини справи.

Відповідно до змісту свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бідонько Л.Л. від 21.05.2015 року, реєстраційний №495, вбачається, що на підставі заповіту, посвідченого Комар О.Ю., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, 12.09.2014 року, зареєстрованого у реєстрі за №1365, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: квартири АДРЕСА_1 . Квартира в цілому складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 31,7 кв.м., житловою площею 16,4 кв.м.

Згідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №37873647 від 21.05.2015 року, ОСОБА_1 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1 .

12 вересня 2018 року ОСОБА_1 надав письмову, нотаріально посвідчену довіреність на ім`я ОСОБА_3 , якою уповноважив ОСОБА_3 продати за ціну та на умовах за її власним розсудом належну ОСОБА_1 на праві приватної власності квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 . Для цього представнику надав право представляти його інтереси в усіх державних, громадських, господарських організаціях та інших підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх організаційної форми та підпорядкованості, в органах нотаріату, у відповідних органах реєстрації права власності, з питань замовлення та отримання документів, необхідних для оформлення договору купівлі продажу. Довіреність видана на підставі усного договору доручення, укладеного між сторонами та дійсна три роки, тобто до 20.09.2021 року.

09 листопада 2018 року між ОСОБА_1 , від імені якого діяла ОСОБА_3 на підставі довіреності посвідченої 12.09.2018 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Синельниковою Є.Є., за р.№1309, та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Частиною першою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з частиною другою статті 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3 ст.203 ЦК).

Частиною четвертою статті 203 ЦК України передбачено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5 ст.203 ЦК).

Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною другою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається недійсним (ч.1 ст.232 ЦК).

У постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 522/15095/15-ц зроблено висновок по застосуванню статті 232 ЦК України та вказано, що під зловмисною домовленістю необхідно розуміти умисну змову однієї сторони із представником іншої, проти інтересів особи, яку представляють. Зловмисна домовленість представника з контрагентом особи, що представляють, створює правову ситуацію, коли дійсна воля довірителя, яку повинен утілювати представник, замінюється його власною волею, що суперечить волі довірителя. Саме підміна волі довірителя волею представника і слугує підставою для визнання такого правочину недійсним. Тобто в основу зловмисної домовленості покладено умисні дії представника, який усвідомлював, що вчиняє правочин у супереч інтересам довірителя та бажав (або свідомо допускав) їх настання. При цьому не має значення, від кого виходила ініціатива здійснити змову - від представника чи від другої сторони правочину. Головне, що характеризує цей правочин - наявність усвідомленості і волі другої сторони правочину та представника на здійснення дій усупереч інтересам особи, яку він представляє. Кваліфікація правочину, як вчиненого внаслідок зловмисної домовленості, зумовлює встановлення, що: від імені однієї із сторін правочину виступав представник, хоча й не виключаються випадки, коли від імені обох сторін виступають представники; зловмисна домовленість і вчинення правочину з іншою стороною відбулася на підставі наявних повноважень представника; існував умисел в діях представника щодо зловмисної домовленості; настали несприятливі наслідки для особи, яку представляють.

За положеннями статті 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 238 ЦК України, представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє (ст.239 ЦК).

Згідно з частиною першою статті 244 ЦК України, представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами (ч.3 ст.244 ЦК).

Згідно з частиною першою статті 245 ЦК України, форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Судом встановлено, що відповідно до довіреності, дії ОСОБА_3 , як представника здійснювалися в межах наданих їй повноважень, на підписання всіх передбачених законом правочинів (договорів) ОСОБА_1 як повіреному.

Зі змісту довіреності вбачається, що ОСОБА_1 за власною волею було надано ОСОБА_3 право представляти його інтереси при відчуженні його належного майна. При цьому ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_3 продати за ціну та на умовах за її власним розсудом належну ОСОБА_1 на праві приватної власності квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до змісту звіту про експертну оцінку Товариства з обмеженою відповідальністю «Консулат» від 08.11.2018 року ринкова вартість однокімнатної квартири АДРЕСА_3 становить 366500,00 гривень (без ПДВ).

Згідно п. 2.1. Договору купівлі-продажу квартири, продаж вищезазначеної квартири, за домовленістю сторін, продається за 366500,00 грн., які отримані продавцем (через представника) від покупця повністю, ще до підписання цього договору.

Разом з цим, положенням п. 2.2. зазначеного договору, сторони підтверджують факт повного розрахунку за продану квартиру яка зазначена у п.1.2. цього договору та свідчать, що ціна продажу квартири є реальною.

Стороною позивача не спростовується зміст довіреності від 12.09.2018 року, в тому числі право відповідача ОСОБА_3 здійснити від імені ОСОБА_1 продаж нерухомого майна.

Твердження позивача в позовній заяві, що повірена ОСОБА_3 вчинила цивільно-правові дії поза волею довірителя та не передала грошові кошти не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, так як позивачем не надано будь-яких належних та допустимих на те доказів.

Укладення договору купівлі-продажу, в ситуації коли від імені продавця діє представник (бабуся покупця), саме по собі не свідчить, що мала зловмисна домовленість із іншою стороною - покупцем (внучка представника продавця).

Доводи позивача про зловмисну домовленість ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є безпідставними та не підтверджені жодним доказом у справі.

Сам лише факт, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 являються бабусею та онукою не свідчить про будь-яку зловмисну домовленість між ними.

Судом встановлено, що на час укладання спірного договору купівлі-продажу квартири довіреність позивачем не відкликалася та не скасовувалася.

Таким чином матеріали справи не містять доказів наявності в діях представника умислу на вчинення правочину всупереч інтересам довірителя та виникнення несприятливих наслідків для довірителя, які вказували б на неправомірність дій представника чи вчинення представником дій поза межами повноважень, якими його наділив довіритель відповідно до вказаної вище довіреності та які б могли бути підставою для визнання договору недійсним.

Згідно до ст. 58 ЦПК України, належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі викладеного, та враховуючи, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , зареєстрований в реєстрі за №2160, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Чепа М.В., зареєстрований відповідно вимог закону, укладений від імені позивача уповноваженою ним особою, на підставі довіреності, тому суд не вбачає в діях відповідачів умов недійсності правочину та дійшов до висновку, що позовні вимоги необґрунтовані та в їх задоволенні необхідно відмовити.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 203, 204, 207, 210, 215, 219, 220, 626, 655 ЦК України, ст. ст. 89, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Чепа Марина Віталіївна про визнання договору купівлі продажу недійсним, скасування державної реєстрації відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи до Харківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: https://fr.hr.court.gov.ua

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості, щодо учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_4 .

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса мешкання АДРЕСА_5 .

відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса мешкання АДРЕСА_6 .

третя особа - Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Чепа Марина Віталіївна, юридична адреса 61135, м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців, 44.

Повний текст рішення виготовлено 09.05.2025 року.

Суддя О.М. Мартинова