Справа № 2-1238/09
провадження № 6/570/15/2025
У Х В А Л А

29 квітня 2025 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Полюхович М.В.,

pозглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Рівненський відділ державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України,

у с т а н о в и в:

покликаючись на наявність обставин, що виключають можливість застосування до боржника забезпечувального заходу, представник заявника адвокат Вікторія Пархомчук у поданій через систему "Електронний суд" 26 березня 2025 року заяві просить скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , встановленого ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 18 грудня 2012 року у справі №1716/5338/2012.

Учасники справи відповідно до ст.ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду заяви, однак у судове засідання вони не з`явились.

29 квітня 2025 року від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, вимоги заяви підтримує повністю, просить її задоволити.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився.

За таких умов, суд у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд даної заяви у їх відсутність та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд встановив такі обставини.

17 грудня 2010 року Рівненський районний суд Рівненської області по справі № 2-1238/09 задоволений позов ПАТ "Універсал Банк" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за Кредитним договором № CL 11929 від 28 грудня 2007 року.

18 жовтня 2010 року Рівненський районний суд Рівненської області видав виконавчий лист про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Універсал Банк". Рішення на даний час не виконане.

05 вересня 2011 року відкрите виконавче провадження та наданий термін для добровільного виконання рішення суду до 12 вересня 2011 року.

18 грудня 2012 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 тимчасово обмежений у праві виїзду за межі Україн .

11 травня 2016 року державний виконавець Рівненського РВЮ в Рівненській області виніс постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 ЗУ "Про виконавче провадждення" у зв`язку з відсутністю майна у боржника.

04 жовтня 2016 року державний виконавець виніс постанову про поновлення вчинення виконавчих дій та повторно відкрив виконавче провадження №52499730 згідно із заявою стягувача від 27.09.2016, приєднавши його до зведеного ВП №52508332.

31 жовтня 2017 року виконавчий документ повернутий стягувачу на підставі п.7 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження".

25 червня 2019 року у справі №570/844/19 у задоволенні заяви представника боржника ОСОБА_1 адвоката Таборовця А.П. про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відмовлено /постанова Рівненського апеляційного суду /.

Суд застосував такі норми права.

Згідно з ч.1 ст.441 ЦК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні /ч.3 ст.441 ЦПК України/.

Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника / ч.5 ст.441 ЦПК України/.

Згідно з ч.8 ст.441 ЦПК України відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Суд прийшов до таких висновків.

Згідно з ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Таке розуміння виконавчого провадження відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Так у п.15 рішення ЄСПЛ у справі «Моргуненко проти України» від 6 вересня 2007 року (заява № 43382/02) вказується таке: «Суд зазначає, що провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження (див. «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Itali) (no. 1) [GC], no. 36813/97, п. 197). Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес (див. «Естіма Джордж проти Португалії» (Estima Jorge v. Portugal), рішення від 21 квітня 1998 року, Report of Judgments and Decisions 1998-II, п. 35, та, з нових джерел, «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovakia), N 2132/02, пп. 24-27, 13 червня 2006 року).».

Отже, за змістом ч.5, 8 ст.441 ЦПК України підставою для скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України є виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

За приписами п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежене у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Таким чином, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення.

У справі «Soeringvs UK» від 07.07.1989 року Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і сталий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд. У справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.

З урахуванням вищезазначеного, суд прийшов до висновку, що сторона заявника не надала доказів, що станом на день розгляду відпали підстави у застосованому обмеженні, оскільки заявник виконує свої зобов`язання або ж наявні обставини, які свідчать про неактуальність такого обмеження.

Так, заявник фактично намагається спростувати висновки суду про наявність підстав для встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, покликаючись на тривалий термін його застосування.

Окрім цього, посилання на те, що виконавчий лист №2-1238/09 від 18.10.2010 року не може бути пред`явлений до виконання через пропуск трирічного строку є безпідставними, а твердження, що єдиним джерелом доходу заявника є компенсація, яку він отримує за надання соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі, є недоведеними.

Відсутність у боржника постійного місця роботи і стабільного доходу з 2014 року, наявність у останнього на праві власності п`яти земельних ділянок, проживання за однією адресою разом з матір`ю, яка має інвалідність І групи, за якою він доглядає, і апріорі, повинен бути поряд, на думку суду, не можуть слугувати підставою для скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України до виконання рішення суду.

Відтак, у заяві про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України заявник не навів нових обставин, що виникли після встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України і обґрунтовують необхідність скасування йому цього тимчасового обмеження. Боржник у поданій заяві висловив припущення про відсутність у нього умислу щодо ухилення від виконання судового рішення, яке суд не бере до уваги.

До того ж, як вбачається з матеріалів справи, заявник не надав доказів виконання ним судового рішення шляхом сплати заборгованості або вжиття заходів, направлених на виконання судового рішення.

Крім того, суд наділений правом скасувати обмеження у праві виїзду за кордон лише за умови, коли відпали підстави, з якими закон пов`язує можливість застосування такого обмеження.

Предметом розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України є не питання правомірності вжиття судом заходів забезпечення виконання судового рішення у вигляді обмеження боржника у праві виїзду за межі України, як такої, а виключно наявність чи відсутність підстав для його скасування.

З огляду на викладене, керуючись ст.441 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Рівненський відділ державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошена лише вступна та резолютивна частина судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Кушнір Н.В.