УХВАЛА

07 травня 2025 року

м. Київ

справа № 474/1108/21

провадження № 61-5062ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 19 березня 2025 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Миколаївського апеляційного суду від 12 липня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариство «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз»

до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованого об`єму природного газу,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» (далі - АТ «ОГС «Миколаївгаз») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення 14 880,15 грн суми вартості необлікованих об`ємів природного газу в розмірі 1 318,62 куб. м за період

з 19 листопада 2018 року до 28 грудня 2018 року.

Рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 25 квітня

2024 року відмовлено АТ «ОГС «Миколаївгаз» у задоволенні позову.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 12 липня 2024 року рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 25 квітня 2024 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь АТ «ОГС «Миколаївгаз» 14 340,96 грн вартості необлікованих об`ємів природного газу

за період з 19 листопада 2018 року до 28 грудня 2018 року.

У вересні 2024 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 надіслали до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Миколаївського апеляційного суду

від 12 липня 2024 року.

Ухвалою Верховного Суду від 01 жовтня 2024 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1

та ОСОБА_2 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 12 липня 2024 року у справі за позовом АТ «ОГС «Миколаївгаз» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованого об`єму природного газу

на підставі пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

10 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернулась до апеляційного суду із заявою про перегляд постанови Миколаївського апеляційного суду від 12 липня 2024 року за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 19 березня 2025 року заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами залишено без задоволення, а постанову Миколаївського апеляційного суду від 12 липня 2024 року, з урахуванням ухвали апеляційного суду про виправлення описки від 07 лютого 2025 року, залишено без змін.

18 квітня 2025 року ОСОБА_1 , засобами електронного зв`язку, звернулася

до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 19 березня 2025 року у цій справі, у якій заявниця, посилаючись

на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 19 березня 2025 року і залишити в силі рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 25 квітня

2024 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини

і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини,

яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури

у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи

те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод),

та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах

з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті ЦПК України.

Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах та справах з ціною позову,

що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес

або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти дотриманню розумного строку розгляду справи, а також визначеності

й стабільності у цивільних правовідносинах.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Отже, ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2025 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 250 = 757 000,00 грн) та становить 14 880,15 грн.

Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявницею

не наведено.

Таким чином, обставин, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services

v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre

v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ

до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі.

У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб

(п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано

на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявниця подала касаційну скаргу на судові рішення, що згідно положень ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 19 березня 2025 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Миколаївського апеляційного суду від 12 липня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариство «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованого об`єму природного газу, відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська