Номер провадження: 22-ц/813/2306/25
Справа № 507/585/24
Головуючий у першій інстанції Дармакука Т.П.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Коновалової В.А., Карташова О.Ю.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідачі - Держава України в особі Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, Миколаївського апеляційного суду, Першого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса), Державної казначейської служби України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в м. Одеса в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 01 серпня 2024 року, ухвалене Любашівським районним судом Одеської області у складі: судді Дармакуки Т.П. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Першого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Державної казначейської служби України про визнання незаконним рішень і дій органів державної влади, стягнення матеріальної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів державної влади, стягнення безпідставно набутого майна,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, і якому з урахуванням зміненого на підставі ст. 49 ЦПК України предмету спору, заявив до Держави Україна в особі Першого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), та просив:

- визнати незаконним стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «МЕГАБАНК» заборгованості за кредитним договором № 61-005-170-К від 23.06.2017 та судових витрат в загальному розмірі 40378,58 грн ;

- визнати незаконним стягнення з ОСОБА_1 на користь держави Україна витрат виконавчого провадження ВП № 62924364 в загальному розмірі 4357,85,17 грн.

В частині вимог до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України позивач просив:

- стягнути з Держави Україна за рахунок коштів державного бюджету України на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 40378,58 грн, завдану незаконним заочним рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 березня 2020 року по справі № 484/5710/19, яке скасовано ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 лютого 2021 року, незаконним виконавчим листом, виданим 13 серпня 2020 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області по справі № 484/5710/19, який ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 квітня 2023 року, скасованою постановою Миколаївського апеляційного суду від 15 червня 2023 року з ухваленням нового рішення, визнано таким, що не підлягає виконанню, та незаконним стягненням з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства МЕГАБАНК заборгованості за кредитним договором № 61-005-170-К від 23.06.2017 та судових витрат в загальному розмірі 40378,58 грн;

- стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 4357,85 грн, що безпідставно набуті Державою Україна як витрати виконавчого провадження ВП № 62924364 на підставі виконавчого листа, виданого 13 серпня 2020 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області по справі № 484/5710/19, що ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 квітня 2023 року, скасовано постановою Миколаївського апеляційного суду від 15 червня 2023 року з ухваленням нового рішення, визнано таким, що не підлягає виконанню;

- стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 447,36 грн, завдану незаконним стягненням грошових коштів в розмірі 44736,43 грн, шляхом їх перерахування на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа у виконавчому провадженні ВП № 62924364;

- стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі пропорційно до задоволених вимог.

В обґрунтування вимог позивач вказує, що заочним рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.03.2020 стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «МЕГАБАНК» заборгованість за кредитним договором № 61-005-170-К від 23.06.2017 станом на 01.09.2019 в сумі 38457,58 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн, всього 40 378,58 грн. На підставі заочного рішення було відкрито виконавче провадження, накладено арешт на його майно, а тому 21.10.2020 він сплатив заборгованість за виконавчим провадженням ВП № 62924364 в розмірі 44736,43 грн. В подальшому за його заявою заочне рішення було скасовано та призначено справу до розгляду, за результатом якого Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області постановлено ухвалу від 24.12.2021 про закриття провадження по справі за позовом Акціонерного товариства "МЕГАБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, у зв`язку із відсутністю предмету спору.

За заявою позивача судом вирішувалося питання про поворот виконання судового рішення. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 15.03.2023 ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.01.2023 в частині вимог ОСОБА_1 про поворот виконання судового рішення шляхом стягнення з Акціонерного товариства "МЕГАБАНК" 40378,58 грн скасовано і ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову в їх задоволені.

Також за заявою позивача розглядалося питання про визнання виконавчого листа, виданого 13 серпня 2020 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області по справі № 484/5710/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «МЕГАБАНК» заборгованості, таким, що не підлягає виконанню, судом першої інстанції 04 квітня 2023 року в задоволенні його заяви відмовлено.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 15 червня 2023 року ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 квітня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Визнано виконавчий лист, виданий 13 серпня 2020 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області по справі № 484/5710/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «МЕГАБАНК» заборгованості за кредитним договором № 61-005-170-К від 23.06.2017, всього в розмірі 40378,58 грн, таким, що не підлягає виконанню. В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Позивач вважає, що наслідком визнання незаконним заочного рішення та виконавчого листа є визнання незаконними і дій державної виконавчої служби, що вчиненні на їх підставі, а тому вказував, що слід визнати незаконним стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів на користь АТ «МЕГАБАНК» в розмірі 40378,58 грн та на користь держави в розмірі 4357,85 грн витрат виконавчого провадження та вказані кошти стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідач Державна казначейська служба України позовні вимоги не визнала, зазначивши, що ОСОБА_1 необґрунтовано просить стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь матеріальну шкоду, оскільки АТ «МЕГАБАНК» є окремою юридичною особою та самостійно несе відповідальність за своїми зобов`язаннями, тому питання щодо стягнення коштів у розмірі 40 378,58 грн та 447,36 грн має вирішуватись виключно між позивачем та АТ «МЕГАБАНК», а не шляхом стягнення з Державного бюджету України. Більше того, постановою Миколаївського апеляційного суду від 15.03.2023 по справі № 484/5710/19 встановлено, що безпідставність заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «МЕГАБАНК» не визнана в установленому законом порядку. Також, витрати виконавчого провадження № 62924364 в сумі 4357,85 грн, які позивач просить стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України як безпідставно набуті державою Україна, не підлягають задоволенню, оскільки такі кошти не можуть вважатися безпідставно набутими у розумінні статті 1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження, а постанови державного виконавця не оскаржувалися позивачем у порядку, встановленому чинним законодавством (а с. 43 т. 2).

Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 01 серпня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Першого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Державної казначейської служби України про визнання незаконним рішень і дій органів державної влади, стягнення матеріальної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів державної влади, стягнення безпідставно набутого майна відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення Любашівського районного суду Одеської області від 01 серпня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Доводами апеляційної скарги є те, що по суті позов позивач вимагає визнати незаконним заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.03.2020 у справі № 484/5710/19 та стягнути з Держави на свою користь кошти, стягнуті на виконання такого рішення, у загальному розмірі 46183,79 грн, обґрунтовуючи свої вимоги закриттям ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24.12.2021 провадження у зазначеній справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України через відсутність предмету спору та відмовою йому у повороті виконання рішення суду шляхом стягнення 40378,58 грн з АТ «Мегабанк».

Висновок суду про закриваття провадженн у справі в частині вимог до Держави Україна в особі Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області та Миколаївського апеляційного суду, оскільки суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх рішень, дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, і що сам факт скасування заочного рішення, за яким позивачем сплачено кошти, не є доказом незаконних дій/бездіяльності органу державної влади, не тягне наслідків цивільно-правової відповідальності, є помилковим, оскільки скасування рішення є безумовним доказом його незаконності, а відповідно і повернення позивачу грошових коштів.

Також помилковим є висновок суду про те, що не оскарження ОСОБА_1 ухвали суду про закриття провадження через відсутність предмету спору свідчить про визнання позову або погодження з кредитною заборгованістю, оскільки ухвала про закриття провадження свідчить про те, що між сторонами не залишилося невирішених питань щодо предмету спору у зв`язку із його безпідставністю, оскільки кошти добровільно не сплачені, а стягнуті примусово.

Тому суд апеляційної інстанції має встановити нову обставину факт безпідставного стягнення коштів з послідуючим закриттям провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмета спору.

Отже, кошти, які безпідставно стягнуті Державною в особі виконавчої служби на користь банку та не можуть бути повернуті останнім, підлягають стягненню за рахунок Держави, яка відповідає перед позивачем за його порушене право власності.

Також просить стягнути за рахунок коштів Державного бюджету понесені позивачем судові витрати.

Від Державної казначейської служби України надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначено, що питання розподілу судових витрат, понесених у справі № 507/858/24, має вирішуватись виключно між ОСОБА_1 та Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області, Миколаївським апеляційним судом, Першим відділом державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), а не шляхом стягнення з держави Україна, адже позовна заява щодо відшкодування шкоди, а також дана апеляційна скарга були подані апелянтом у зв`язку з протиправними, на його думку, діями вищевказаних відповідачів, а також оскільки окремі юридичні особи, самостійно несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями, є розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня, тому будь-які виплати, повинні відшкодовуватись з рахунків таких органів, тобто за рахунок бюджетів, передбачених для даних органів, а останні зобов`язані вжити всіх заходів щодо забезпечення відповідних асигнувань. Вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення на його користь судових витрат понесених у справі № 507/585/24 на стадії апеляційного провадження з Державного бюджету України є помилковими, необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Тому просить у задоволенні апеляційної скарги позивачу відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У судовому засіданні позивач та його представник адвокат Кермач А.І. підтримали доводи апеляційної скарги.

Інші особи, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилися, повістки отримали 24.03.2025 20:35:23 в особистих кабінетах підсистеми (модуля) ЄСІТС Електронний суд, що підтверджується довідками (а.с. 44зв., 45зв., 46, 46зв. т. 3), до судового засідання не з`явилися, що відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив із необгрунтованості та недоведеності позову протягом розгляду справи, оскільки виконавчі дії у виконавчому провадженні № 62924364, вчинені державним виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» на виконання виконавчого листа № 2/484/325/20 від 13.08.2020, виданого Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «МЕГАБАНК» коштів в розмірі 40372,58 грн, та наступне скасування заочного рішення, після його фактичного виконання, не тягнуть за собою незаконність стягнень, а всі пов`язані із таким питання мають вирішуються в порядку ЦПК України, і ОСОБА_1 відмовлено у повороті виконання рішення суду. Позивач відмовився від оскарження ухвали суду про закриття провадження у справі за п. 2 ч. 1 ст. 255 ПК України (ухвала Миколаївського апеляційного суду від 30.08.2022 про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24.12.2021), а сам факт скасування заочного рішення, за яким позивач сплатив кошти АТ МЕГАБАНК, не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності державної влади, та у розрізі вимог ст. 1173, 1174 ЦК України не тягне наслідків цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що діями позивачу заподіяна матеріальна шкода, яка підлягає відшкодуванню.

Також суд вважав необґрунтованими позовні вимоги, відповідно до яких позивач просить стягнути з Ддержави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь грошові кошти в сумі 4 357,85 грн, що на думку позивача, безпідставно набуті державою Україна як витрати виконавчого провадження № 62924364 на підставі виконавчого листа, виданого 13.08.2020 Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області по справі № 484/5710/19, оскільки для оскарження дій/бездіяльності виконаця щодо стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, і тому відсутні правові підстави для застосування статті 1212 ЦК України до спірних правовідносин.

Колегія суддів апеляційного суду, переглядаючи вказане судове рішення за доводами апеляційної скарги, частково погоджує такий висновок суду.

Згідно зі статями 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Пунктом 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VІІІ примусовому виконанню підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною першою статті 18 Закону № 1404-VІІІ встановлено, що виконавець

зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що заочним рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.03.2020 стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «МЕГАБАНК» заборгованість за кредитним договором № 61-005-170-К від 23.06.2017 станом на 01.09.2019 в сумі 38457,58 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн, всього 40378,58 грн (а.с. 169 т. 1).

02.09.2020 державним виконавцем Первомайського міськрайонного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження ВП № 62924364 з виконання вказаного виконавчого листа (а.с. 172).

Постановами державного виконавця Первомайського відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 02.09.2020 та 22.10.2020 під час виконання вказаного виконавчого листа накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1 та стягнуто виконавчий збір в розмірі 4037,85 грн, витрати виконавчого провадження в сумі 69 грн та додаткові витрати виконавчого провадження в розмірі 251 грн (а.с. 173-176, 179 т. 1)

21.10.2020 згідно квитанції № 0.0..1 ОСОБА_1 сплатив заборгованість за виконавчим провадженням ВП № 62924364 в розмірі 44736,43 грн. (а.с. 177 т. 1)

Згідно розпорядження начальника Первомайського міськрайонного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вказані грошові кошти були перераховані на відповідні рахунки, зокрема, на рахунок АТ МЕГАБАНК перераховано 40 378,58 грн (а.с. 180 т. 1).

23.10.2020 державним виконавцем Первомайського міськрайонного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 62924364 на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із повним погашенням боргу (а.с. 181 т. 1).

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26.02.2021 заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.03.2020 по справі № 484/5710/19 провадження № 2/484/325/20 за позовом Акціонерного товариства"МЕГАБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про відкриття рахунку, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії, скасовано та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с. 186 т. 1).

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24.12.2021 провадження по справі за позовом Акціонерного товариства"МЕГАБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про відкриття рахунку, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії закрито (а.с. 189 т. 1). Суд мотивував ухвалу тим, що зокрема на момент подання заяви про перегляд заочного рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.03.2020 та подальшого його скасування і призначення справи до розгляду, відповідач, фактично, виконав позовні вимоги позивача, а тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закрив провадження у справі, оскільки відсутній предмет спору (а.с. 189 т. 1).

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 30.08.2022 апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24.12.2021 закрито у зв`язку з відмовою останнього від апеляційної скарги (а.с. 194-195 т. 1).

На підставі ухвали Первомайського міськрайонного суду від 18.01.2023 допущено поворот виконання заочного рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 березня 2020 року та стягнуто з Акціонерного товариства "МЕГАБАНК" на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 40 378,58 грн (а.с. 199-202 т. 1).

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 15.03.2023 ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.01.2023 в частині вимог ОСОБА_1 про поворот виконання судового рішення шляхом стягнення з Акціонерного товариства "МЕГАБАНК" 40378,58 грн скасовано і ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову в їх задоволені. Даною постановою, зокрема встановлено, що ОСОБА_1 хоча і сплатив АТ «Мегабанк» забогованість за договором на підставі скасованого в подальшому заочного рішення, але безпідставність цієї заборгованості не була визнана в установленому законом порядку, так як провадження у справі за цими вимогами було закрито у зв`язку із погашенням боргу (а.с. 210 т. 1).

Ухвалою Первомайського міськрайонногосуду Миколаївської області від 04 квітня 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, за позовом Акціонерного товариства"МЕГАБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про відкриття рахунку, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії відмовлено (а.с. 224-229 т. 1).

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 15.06.2023 ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 квітня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Визнано виконавчий лист, виданий 13 серпня 2020 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області по справі № 484/5710/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «МЕГАБАНК» заборгованості за кредитним договором № 61-005-170-К від 23.06.2017 станом на 01.09.2019 в сумі 38457 грн 58 коп., до якої входять заборгованість за кредитом в сумі 23665 грн 82 коп., сума нарахованих та несплачених відсотків за період з 29.09.2017 по 28.02.2018 - 5325 грн 43 коп., сума штрафу 9466 грн 33 коп. та витрат по сплаті судового збору в сумі 1921 грн 00 коп., всього 40378 грн 58 коп., таким, що не підлягає виконанню. В задоволенні іншої частини вимог відмовлено (а.с. 235-246 т. 1).

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 09 серпня 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Миколаївського апеляційного суду від 15 березня 2023 року відмовлено. Залишено в силі постанову Миколаївського апеляційного суду від 15 березня 2023 року , якою в частині вимог ОСОБА_1 про поворот виконання судового рішення шляхом стягнення з Акціонерного товариства "МЕГАБАНК" 40378,58 грн. відмовлено (а.с. 1-4 том 2).

Постановою Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 09 серпня 2023 року скасовано. Провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Миколаївського апеляційного суду від 15 березня 2023 року закрито. В постанові ВС зазначив, що у справі, що переглядається: постановою Миколаївського апеляційного суду від 15 березня 2023 року в частині вимог Бенедичука про поворот виконання судового рішення шляхом стягнення з АТ «МЕГАБАНК» 40 378,58 грн скасовано і ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову в їх задоволені; апеляційний суд не звернув уваги, що постанова апеляційного суду, якою було відмовлено у задоволенні заяви про поворот виконання судового рішення, не є судовим рішенням, яким закінчено розгляд справи (а.с. 11-15 том 2).

Крім того, ухвалою Любашівського районного суду Одеської області від 01 серпня 2024 року провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 в частині вимог до Держави Україна, в особі Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, Миколаївського апеляційного суду про визнання незаконним рішень і дій органів державної влади закрите провадження у справі.

Судом закрите провадження в частині, зокрема: вимог ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області про визнання незаконним заочного рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 березня 2020 року по справі № 484/5710/19, що скасовано ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 лютого 2021 року по справі № 484/5710/19; про визнання незаконним виконавчого листа, виданого 13 серпня 2020 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області по справі № 484/5710/19, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «МЕГАБАНК» заборгованості в розмірі 40378,58 грн, що ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 квітня 2023 року по справі № 484/5710/19, скасованою постановою Миколаївського апеляційного суду від 15 червня 2023 року з ухваленням нового рішення, визнано таким, що не підлягає виконанню;

а також в частині вимог до Держави Україна в особі Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, Миколаївського апеляційного суду, Першого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання: незаконним стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «МЕГАБАНК» заборгованості за кредитним договором № 61-005-170-К від 23.06.2017 та судових витрат в загальному розмірі 40378,58 грн;

в частині вимог до Держави Україна в особі Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, Першого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання: незаконним стягнення з ОСОБА_1 на користь держави Україна витрат виконавчого провадження ВП № 62924364 в загальному розмірі 4357,85 грн.

Не заслуговує на увагу як помилковий довід апеляційної скарги позивача про неврахування судом, що він по суті просить стягнути з Держави на свою користь кошти, стягнуті на виконання згодом скасовано рішення, обґрунтовуючи свої вимоги закриттям ухвалою Первомайського міськрайонного суду Микоїавської області від 24.12.2021 провадження у зазначеній справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України через відсутність предмету спору та відмовою йому у повороті виконання рішення суду шляхом стягнення 40378,58 грн з АТ «Мегабанк», оскільки підставою такого позивач зазначає саме незаконність заочного рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.03.2020 у справі № 484/5710/19.

Само по собі скасування заочного рішення не свідчить про незаконність дій органу влади як підстави для спеціальної відповідальності Держави за завдану її органом чи посадової особою як під час ухвалення рішення, так і під час його виконання в примусовому порядку.

В частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним заочного рішення та визнання незаконним виданого на виконання такого рішення суду виконавчого листа, які заявлені до Держави Україна в особі Первомайського міскрайонного суду Миколаївської області, провадження у справі закрите.

Судом вірно зазначено, що стосується позовних вимог ОСОБА_1 , які заявлені до Держави Україна в особі Першого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання незаконним стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «МЕГАБАНК» заборгованості за кредитним договором та судових витрат в загальному розмірі 40378,58 грн, то такі виконавчі дії у виконавчому провадженні № 62924364 вчинені державним виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Зокрема, державним виконавцем Первомайського міськрайонного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження ВП № 62924364 з виконання виконавчого листа № 2/484/325/20 від 13.08.2020, виданого Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «МЕГАБАНК» коштів в розмірі 40372,58 грн та постановами від 02.09.2020 та 17.09.2020, під час виконання вказаного виконавчого листа, накладено арешт на грошові кошти, майно ОСОБА_1 (а.с. 173-176, 179 т. 1).

Отже , позовні вимоги, як заявлені до Першого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо визнання незаконним стягнення із ОСОБА_1 коштів не підлягають задоволенню, оскільки стягнення проводилися в рамках виконавчого провадження та на підставі виконавчого листа, виданого на підставі рішення суду.

Скасування заочного рішення, після його фактичного виконання, не тягне за собою незаконність стягнень, а такі питання вирішуються в порядку ЦПК України, і ОСОБА_1 своїм правом скористався, про що свідчать рішення судів, із яких вбачається, що судами вирішувалися питання щодо повороту виконання рішення суду, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Намагання скаржника довести, що саме скасування рішення є безумовним доказом його незаконності, а відповідно і повернення позивачу грошових коштів, не узгоджується із змістом виниклих спірних правовідносин та норм права, що їх регулюють, оскільки для застосування передбаченого ст. 1173, 1174 ЦК України має бути встановлений певний склад правопорушення, що в даному випадку відсутнє.

Натомість, для повернення ОСОБА_1 сплачених ним на виконання рішення суду коштів існує інший, відмінний від обраних позивачем способів захисту своїх прав у теперішній справі, механізм, яким він скористався на власний розсуд.

Твердження скаржника про помилковість висновку суду про те, що не оскарження ОСОБА_1 ухвали суду про закриття провадження через відсутність предмету спору свідчить про визнання позову або погодження з кредитною заборгованістю, оскільки ухвала про закриття провадження свідчить про те, що між сторонами не залишилося невирішених питань щодо предмету спору у зв`язку із його безпідставнітю, оскільки кошти добровільно не сплачені, а стягнуті примусово, і саме апеляційний суд має встановити таку обставину, також є помилковими, оскільки таке не є передбаченими приписами ст. 1173, 1174 ЦК України підставами для відповідальності Держави як за шкоду.

Судом вірно визначено в цій частині, що з матеріалів справи вбачається, що 21.10.2020, згідно квитанції № 0.0..1, ОСОБА_1 сплатив заборгованість за виконавчим провадженням ВП № 62924364 в розмірі 44736,43 грн (а.с. 177 т. 1)

Згідно розпорядження начальника Первомайського міськрайонного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вказані грошові кошти були перераховані на відповідні рахунки, зокрема, на рахунок АТ МЕГАБАНК було перераховано 40 378,58 грн (а.с. 180 т. 1).

03.10.2020 державним виконавцем Первомайського міськрайонного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 62924364 на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із повним погашенням боргу (а.с. 181 т. 1).

В подальшому заочне рішення, на підставі якого ОСОБА_1 в порядку примусового виконання сплатив АТ "МЕГАБАНК" заборгованість по кредиту, було скасовано та призначено справу до судового розгляду.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24.12.2021 провадження по справі за позовом Акціонерного товариства"МЕГАБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором закрито, оскільки відсутній предмет спору , так як відповідач, фактично, виконав позовні вимоги позивача (а.с. 189 т. 1).

Отже, кошти, які сплачені ОСОБА_1 на підставі заочного рішення, яке в подальшому було скасовано, отримані АТ МЕГАБАНК в рахунок заборгованості за кредитним договором № 61-005-170-К від 23.06.2017. Позивач звертався із апеляційною скаргою на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24.12.2021, проте скористався своїм правом та відмовився від апеляційної скарги.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 30.08.2022 апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24.12.2021 закрито у зв`язку з відмовою останнього від апеляційної скарги (а.с. 194-195 т. 1).

Сам факт скасування заочного рішення, за яким позивач сплатив кошти АТ МЕГАБАНК, не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності державної влади, не тягне наслідків цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що діями позивачу заподіяна матеріальна шкода, яка підлягає відшкодуванню, оскільки із матеріалів справи вбачається , що сплачені ним кошти в порядку виконавчого провадження, були враховані судом в подальшому під час розгляду справи за позовом АТ МЕГАБАНК до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в рахунок заборгованості за кредитним договором № 61-005-170-К від 23.06.2017, із чим ОСОБА_1 фактично погодився, оскільки відмовився від апеляційного оскарження ухвали Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24.12.2021.

Статтею 444 Цивільного процесуального кодексу України врегульовано поворот виконання судового рішення в цивільному судочинстві.

Поворот виконання рішення представляє собою повернення стягувачем боржнику всього, що ним було отримано за скасованим згодом рішенням з метою відшкодування боржнику збитків, завданих виконанням рішення.

ОСОБА_1 своїм правом скористався та звертався до суду із заявою про поворот виконання рішення (а.с. 196 т. 1).

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду від 18.01.2023 допущено поворот виконання заочного рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 березня 2020 та стягнуто з Акціонерного товариства"МЕГАБАНК" на користь ОСОБА_1 , суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 40 378,58 грн (а.с. 199-202 т. 1).

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 15.03.2023 ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.01.2023 в частині вимог ОСОБА_1 про поворот виконання судового рішення шляхом стягнення з Акціонерного товариства "МЕГАБАНК" 40378,58 грн скасовано і ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову в їх задоволені (а.с. 210 т. 1). В постанові суд апеляційної інстанції зазначив, що ОСОБА_1 хоча і сплатив АТ "МЕГАБАНК" заборгованість за договором на підставі скасованого в подальшому заочного рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.03.2020, але безпідставність цієї заборгованості не була визнана в установленому законом порядку, так як провадження у справі за цими вимогами було закрито у зв`язку із погашенням боргу.

За таких обставин, кошти, які позивач просить стягнути із держави України, не є шкодою в розумінні ч. 1 ст. 1173, 1174 ЦК України.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає вірними та обґрунтованими зазначені вище висновки суду, з якими не погоджується позивач.

Доказів, які б спростували правильні висновки суду, скаржником в наведеній частині не надано.

Порушень судом норм матеріального та процесуального права колегією суддів не встановлено.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування рішення суду в наведеній частині, з мотивів наведених у апеляційній скарзі.

У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу в наведеній частині потрібно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Натомість, що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Держави Україна на підставі ст. 1212 ЦК України за рахунок коштів державного бюджету України на його користь 4357,85 грн витрат виконавчого провадження як безпідставно набутого органом державної влади майна, то до уваги слід взяти таке.

У рішенні від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04, § 24) ЄСПЛ закріпив поняття «суд, встановлений законом», яке стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність.

Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні в справі «Занд проти Австрії» (заява № 7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року) визначено, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)».

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом № 1404-VIII.

Відповідно до вимог статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди є виконавчими документами (пункт 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII).

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

За приписами статті 64-1 Закону № 1404-VIII виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (частина друга статті 74 Закону № 1404-VIII).

Отже, крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного нормами процесуального законодавства, Закон № 1404-VIII встановлює спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Під час вибору і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні (постанови від 06 червня 2018 року в справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18), від 06 червня 2018 року в справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18) від 14 листопада 2018 року в справі № 906/515/17 (провадження № 12-246гс18), від 16 січня 2019 року в справі № 910/22695/13 (провадження № 12-277гс18), від 07 лютого 2019 року в справі № 927/769/16 (провадження № 12-273гс18), від 11 вересня 2019 року в справі № 925/138/18 (провадження № 12-74гс19), від 18 грудня 2019 року в справі № 759/15553/14-ц (провадження № 14-579цс19), від 15 січня 2020 року в справі № 1.380.2019.001073 (провадження № 11-709апп19), від 23 листопада 2021 року в справі № 175/1571/15 (провадження № 14-51цс21), від 20 вересня 2018 року в справі № 821/872/17 (провадження № 11-734апп18), від 17 жовтня 2018 року в справі № 826/5195/17 (провадження № 11-801апп18), від 16 січня 2019 року в справі № 279/3458/17-ц (провадження № 14-543цс18), від 09 жовтня 2019 року в справі № 758/201/17 (провадження № 14-468цс19), від 19 лютого 2020 року в справі № 382/389/17 (провадження № 11-1009апп19)).

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 просив стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь грошові кошти в сумі 4357,85 грн як витрати виконавчого провадження, що на думку позивача, безпідставно набуті Державою Україна як витрати виконавчого провадження № 62924364 під час виконання виконавчого листа, виданого 13.08.2020 Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області по справі № 484/5710/19, на виконання згодом скасованого заочного рішення.

Суд хоча і зазначив правильно про те, що спори з приводу стягнення виконавчого збору та/або витрат виконавчого провадження під час проведення виконавчих дій відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства, проте не зробив відповідної процесуальної дії як закриття провадження та роз`яснення заявнику його права звернутися до відповідного суду, та помилково вдався до правової оцінки таких дій і неможливість розгляду таких вимог за правилами норм ЦК, що регулюють стягнення безпідставно набутого майна (ст. 1212 ЦК України), саме через їх підсудність адміністративному суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або часткового з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Вказане є самостійною підставою для скасування рішення суду в наведеній частині та зкриття провадження у справ та роз`ясненню позивачу його право звернутися із позовом до відповідного адміністративного суду в цій частині.

Керуючись ст. 255, 367, 374, 375, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Любашівського районного суду Одеської області від 01 серпня 2024 року в частині позовних вимог до Держави України в особі Першого відділу державної виконавчої служби у Первомайському району Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання незаконним стягнення з ОСОБА_1 на користь держави витрат виконавчого провадження ВП № 62924364 у розмірі 4357,17 грн скасувати.

Провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Держави України в особі Першого відділу державної виконавчої служби у Первомайському району Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання незаконним стягнення з ОСОБА_1 на користь держави витрат виконавчого провадження ВП № 62924364 у розмірі 4357,17 грн закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд даної справи в наведеній частині віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 12 травня 2025 року

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.А. Коновалова

О.Ю. Карташов