УХВАЛА

15 травня 2025 року

м. Київ

справа № 331/8226/23

провадження № 61-5732ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 02 квітня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3% річних, інфляційних витрат,

ВСТАНОВИВ:

19 грудня 2023 року ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3% річних, інфляційних збитків.

Ленінський районний суд м. Запоріжжя рішенням від 15 січня 2025 року відмовив у задоволенні позову.

Мотивував тим, що позивач не довів у визначений законом спосіб набуття статусу кредитора у зобов`язанні, оскільки не надав до суду оригінал договору про відступлення права вимоги.

Запорізький апеляційний суд постановою від 02 квітня 2025 року скасував рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2025 року та ухвалив нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнив частково. Стягнув солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» 3% річних за прострочення виконання зобов`язання за Договором кредиту № 0117/07/07-Z від 13 липня 2007 року у сумі 113 022,45 грн. Відмовив у задоволенні іншої частини позовних вимог.

Постанову мотивовано тим, що факт переходу права вимоги за кредитним договором до ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» підтверджений належним чином доказами, а саме судовими рішеннями, які набрали законної сили. Оскільки боржники не виконали своєчасно зобов`язання з повернення грошових коштів, то такі обставини є підставою для застосування приписів статті 625 ЦК України та стягнення відповідних штрафних платежів.

У квітні 2025 року ОСОБА_1 надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Запорізького апеляційного суду від 02 квітня 2025 року, в якій просить скасувати оскаржувану постанову в частині задоволених позовних вимог та залишити рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2015 року в силі.

Вивчивши подану касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на такі підстави.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

22 листопада 2023 року Конституційний Суд України у рішенні у справі № 10-р(II)/2023 визнав пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України таким, що відповідає Конституції України (є конституційним).

Конституційний Суд України керувався тим, що у касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених ЦПК України (абзац четвертий пункту 7.5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Ціна позову у цій справі становить 637 741,66 грн, тобто не перевищує суму двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028 х 250 = 757 000).

Отже, судове рішення у цій справі не підлягає касаційному оскарженню.

Як на виняткові обставини, за наявності яких підлягає перегляду в касаційному порядку судове рішення, ухвалене у малозначній справі, заявник посилається на те, що справа становить суспільний інтерес та має для нього виняткове значення, оскільки відповідач вважає безпідставним стягнення коштів на користь позивача та надмірним розмір стягнутої суми.

Однак, такі доводи колегія суддів не бере до уваги, оскільки вжите законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Проте, заявник не довів у яким чином результат розгляду спірних правовідносин стосується кола прав, обов`язків та інтересів невизначеного кола осіб.

Щодо виняткового значення справи, то колегія суддів зауважує, що в цьому випадку оцінка судом такої винятковості може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Отже, особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі. Власне твердження скаржника про те, що справа має виняткове значення для нього без відповідного обґрунтування, не може бути визнане судом автоматичною підставою, на яку поширюється дія пп. «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Скаржник у касаційній скарзі не навів вагомих аргументів, які б свідчили про те, що предмет цього спору стосується питань, які мають виняткове значення. Посилання в касаційній скарзі на відсутність коштів, надмірний фінансовий тягар стягнутої суми грошових коштів колегія суддів також відхиляє з огляду на те, що в контексті приписів статті 81 ЦПК України заявник не надав належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин, а визнавати такі факти доведеними на підставі припущень суд неуповноважений з огляду на імперативну вказівку закону.

З врахуванням змісту касаційної скарги Верховний Суд визнає, що наявність винятків, зазначених у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявник не довів, а колегія суддів їх наявність не встановила.

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу rаtione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням того, що заявник подав касаційну скаргу на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтями 261, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 02 квітня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3% річних, інфляційних витрат.

Копію ухвали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко