справа 278/47/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2025 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Віктора Мокрецького, розглянув заяву представника відповідача адвоката Андрощука Сергія Анатолійовича про відвід головуючому судді в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У провадженні суду перебуває вищевказана цивільна справа розгляд якої відбувається за правилами загального позовного провадження.

Разом із тим, 20 березня 2025 року від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Андрощука Сергія Васильовича до суду надійшла заява про відвід головуючому судді у справі Мокрецькому Віктору Івановичу. У обґрунтування заявленого представник повідомив, що сторона відповідача переконана у тому, що суддя Мокрецький В.І. має упереджене ставлення до ОСОБА_2 , оскільки 08 січня 2025 року суддею була задоволена заява ОСОБА_1 про забезпечення позову. Водночас, 06 вересня 2023 року попереднім головуючим суддею у справі, який був звільнений у відставку, ОСОБА_4 відмовлено у аналогічній заяві.

Окрім цього, висновки судді стосовно того, що Бутанов І.А. не вчиняє дій, що сприяють якнайшвидшому вирішенню спору, які викладені в ухвалі суду від 08 січня 2025 року не відповідають дійсності. Також адвокат Андрощук С.В. вказує на те, що суд безпідставно самостійно скерував ухвалу суду про забезпечення позову до органів місцевого самоврядування для її виконання.

Нормами процесуального законодавства вказані правовідносини врегульовані наступним чином.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України визначено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу, якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з: "об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною; "суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Водночас як указано в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію "розумного спостерігача". У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому коли сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже "правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене". Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки, як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо).

Крім того, Верховний Суд неодноразово вказував на те, що не можуть бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Проаналізувавши фактичні обставини справи у сукупності із нормами права, якими врегульовані наведені правовідносини, головуючий суддя доходить висновку, що заявлений представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Андрощуком С.В. відвід ОСОБА_5 є необґрунтованим, оскільки фактично підстави для заявлення головуючому судді відводу зводяться виключно до незгоди із ухвалою суду стосовно забезпечення вищевказаного позову шляхом арешту майна відповідача. Будь-яких вмотивованих аргументів або ж належних доказів на підтвердження вказаних представником відповідача підстав для заявлення головуючому судді відводу суду не наведено та не надано.

Окрім цього, доводи ОСОБА_6 щодо безпідставності самостійного скерування ухвали суду про забезпечення позову для виконання до органу місцевого самоврядування спростовуються приписами ч. 2 ст. 157 ЦПК України згідно із якими примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів. Виходячи із наведеного можливо дійти висновку, що дії суду, які викликають сумнів у сторони відповідача у його об`єктивності, вчинені у порядку та на виконання приписів цивільного процесуального законодавства України.

Враховуючи зазначене, відповідно до ч. 3 ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді Мокрецькому В.І. належить передати на розгляд іншому судді, якого буде визначено у порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 40 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Заявлений представником відповідача адвокатом Андрощуком Сергієм Анатолійовичем відвід головуючому судді Мокрецькому Віктору Івановичу визнати необґрунтованим.

Передати вирішення питання про відвід на розгляд судді, визначеному в порядку ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає.

Суддя Віктор Мокрецький