Справа № 513/387/25
Провадження № 2-о/513/63/25
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2025 року Саратський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Миргород В.С.,

присяжних: Іванько В.В., Грибенко С.І.

при секретарі Аркуші І.О.

за участі: заявника ОСОБА_1

в режимі відеоконференції представника заявника адвоката Осьмініна С.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт. Сарата Одеської області в порядку окремого провадження цивільну справу №513/387/25 за заявою ОСОБА_1 , про оголошення фізичної особи померлою, заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Саратський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), суд,-

В С Т А Н О В И В:

19 березня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Саратського районного суду Одеської області з заявою про оголошення фізичної особи померлою, заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Саратський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), яку обґрунтувала наступним.

Заявниця є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 24 травня 2023 року.

ОСОБА_3 , був призваний 01 березня 2022 року за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби на посаді механіка водія медичного відділення медичного пункту в/ч НОМЕР_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , зник за особливих обставин під час бойового зіткнення з силами противника в районі населеного пункту Мар"їнка Донецької області. За фактом зникнення військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 старшого матроса ОСОБА_2 в районі виконання бойових завдань, було призначено службове розслідування, за наслідками, якого було вирішено вважати ОСОБА_2 , таким що зник безвісти біля населеного пункту Мар"їнка Донецької області при безпосередній його участі у бойових діях та здійснення ним заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та вважати цю подію такою, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби і захисту Батьківщини. 01 серпня 2023 року, складено акт настання смерті ОСОБА_2 за підписом: старшого лейтенанта ОСОБА_4 , матросів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 згідно якого, ОСОБА_2 дійсно загинув під час виконання бойового завдання.

12 січня 2023 року заявниця звернулась із заявою про відділення поліції №1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області проте, що в період часу з 04 січня 2023 року вона втратила зв`язок зі своїм сином ОСОБА_2 який перебував на військовій службі. Інформація про вчинене кримінальне правопорушення внесена до ЄРДР. У відповідності до відомостей Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин № 87 від 31 січня 2025 року ОСОБА_2 , вважається безвісти зниклим.

Зважаючи на відсутність впродовж тривалого часу будь-яких відомостей про можливе перебування сина заявниці в інших місцях, наявність акту та висновку службового розслідування, вважає, що син загинув у наслідок бойових дій. З моменту зникнення сина пройшло більше двох років та на момент подання заяви будь-яка інформація про його місце перебування відсутня. Рішення суду про встановлення такого факту необхідне заявниці для державної реєстрації смерті її сина, оскільки встановлення такого факту має юридичне значення, та є підставою для виникнення відповідних прав у тому числі спадкових, соціальних та сімейних. Просить оголосити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлим від дня його вірогідної загибелі, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_3 населеного пункту Мар"їнка Донецької області під час проходження військової служби під час ведення бойових дій із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони Батьківщини та територіальної цілісності, відсічі і стримування збройної агресії з боку збройних сил російської федерації.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 березня 2025 року головуючою суддею у справі визначено суддю Саратського районного суду Одеської області В.С. Миргород.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 24 березня 2025 року заяву ОСОБА_1 про оголошення особи померлою, прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі №513/387/25.

Заявниця в судовому засіданні з підстав наведених у письмовій заяві, підтримала заяву та просила її задовольнити.

Представник заявниці адвокат Осьмінін С.Д. підтримав свою довірительку та зазначив, що суду надано достатньо доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 , загинув при виконанні бойового завдання у певний час, що підтверджується актом та висновком службового розслідування, просив заяву задовольнити з підстав, зазначених у ній.

Представник заінтересованої особи Міністерства оборони України, в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, шляхом направлення повідомлення у підсистему Електронний суд. Від представника заінтересованої особи Міністерства оборони України Дідуха С.П., 06 травня 2025 року, надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника та заява-заперечення, у якому просили суд відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на те, що відповідно до частини другої статті 46 ЦК України, фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Частиною першою статті 253 ЦК України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Враховуючи поняття та визначення строків, що встановлені цивільним законодавством України, можна дійти висновку, що частина друга статті 46 ЦК України визначає строк, зі спливом якого особа може бути оголошена померлою. Цей строк може бути загальним (два роки), або спеціальним (шість місяців) і пов`язується з настанням відповідної події - моментом закінчення воєнних дій. Тобто, у частині другій статті 46 ЦК України законодавець чітко визначив, з настанням якої події пов`язаний початок перебігу строку, коли суд може оголосити фізичну особу померлою, а саме день закінчення воєнних дій. У зв`язку з тим, що воєнні дії на території України тривають, відлік встановленого шестимісячного строку відповідно ще не розпочався, тому звернення заявника до суду із заявою про оголошення фізичної особи померлою є передчасним і виключає можливість визнання особи померлою в порядку ч. 2 ст. 46 ЦК України (Вх №2907/25-Вх від 06.05.2025 р.).

Представник заінтересованої особи начальник Саратського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Н.Ніколаєва в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином та своєчасно. До суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника заінтересованої особи. (Вх №2224/25-Вх від 03.04.2025 р.).

У відповідності до ч.3 ст.211, ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні».

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд, заслухавши пояснення заявника та представника заявника, дослідивши матеріали справи, прийшов висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 24 травня 2023 року.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 та який діє на даний час.

ОСОБА_3 , був призваний 01 березня 2022 року по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби на посаді механіка водія медичного відділення медичного пункту в/ч НОМЕР_2 .

Витягом з журналу бойових дій в/ч НОМЕР_2 ( вх.33/дск від 22.02.2022 року) від 04.01.2023 року вбачається, що о 17-00 год отримано інформацію від командира десантно-штурмової роти ОСОБА_4 , що старший матрос ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 біля населеного пункту Мар`їнка Донецької області, під час бою з військами російської федерації, в результаті артилерійського обстрілу, отримав вогнепальне поранення несумісне з життям. Тіло не евакуйоване з поля бою. Рахується безвісті зниклий, (свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 ).

Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 №9-РС від 11.01.2023 року підтверджено факт утримання у списках особового складу військової частини НОМЕР_2 за наступних підстав: за пунктом 14 (якщо військовослужбовці відсутні понад 10 діб до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про подальше проходження ними військової служби) або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у вигляді позбавлення волі): старшого матроса ОСОБА_2 , механіка-водія медичного відділення медичного пункту військової частини НОМЕР_2 , з 11 січня 2022 року залишити у списках та на всіх видах забезпечення військової частини НОМЕР_2 .

11.01.2023 року заявниці надійшло сповіщення про те, що її син, старший матрос ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , механік-водій медичного відділення медичного пункту військової частини НОМЕР_2 , призваний 01.03.2022 року на військову службу по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 , зник без вісті в ході виконання бойових завдань 04.01.2023 року, під час бойового зіткнення з силами противника в районі населеного пункту Мар`їнка Донецької області.

12 січня 2023 року заявниця звернулась із заявою про відділення поліції №1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області проте, що в період часу з 04 січня 2023 року вона втратила зв`язок зі своїм сином ОСОБА_2 , який проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , в районі населеного пункту Мар"їнка Донецької області. Інформація про вчинене кримінальне правопорушення внесена до ЄРДР за №0000045 від 12 січня 2025 року. Попередня правова кваліфікація ч.1 ст.115 КК України.

Витягом з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин підтверджується, внесення відомостей до реєстру щодо ОСОБА_2 , як безвісті відсутнього.

Обов`язок держави розслідувати факти смерті особи, яка підпадає під її юрисдикцію, виняткове юридичне значення факту смерті особи; специфіка розгляду справ в порядку окремого провадження, зокрема окремої ролі суду при з`ясування обставин справи; об`єктивні складнощі, які можуть виникнути у заявників при наданні доказів для встановлення факту смерті особи після 24 лютого 2022 року на тимчасово окупованій території України, при веденні активних бойових дій, у своїй сукупності дають підстави для висновку, що суди мають зважати на вказані обставини та, керуючись завданнями цивільного судочинства, уникати формального підходу для вирішення таких справ (п. 51-52 постанови Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 756/5840/23 (провадження № 61-1825св24).

У постановах від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22, від 29 березня 2023 року у справі №753/8033/22, від 25 жовтня 2023 року у справі № 607/1612/23, Верховний Суд України дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути зокрема письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадках загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю.

Вказаний перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин. Подібні висновки висловлено у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2023 року по справі № 607/1612/23 (провадження №61-6323св23).

01 серпня 2023 року, складено акт настання смерті ОСОБА_2 за підписом старшого лейтенанта ОСОБА_4 , матросів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , згідно якого під час виконання бойового завдання в умовах ведення активних бойових дій поблизу населеного пункту Мар`їнка Донецької області, під час наступальних дій підрозділом у складі військової частини НОМЕР_2 в результаті щільного артилерійського вогню противника від осколкових поранень загинув старший матрос ОСОБА_2 , механік-водій 2-го медичного відділення, медичного пункту військової частини НОМЕР_2 . На даний час територія поблизу населеного пункту Мар`їнка Донецької області не контролюється Збройними Силами України та у зв`язку зі щільним артилерійським вогнем противника, відсутні можливості евакуювати тіло ОСОБА_2 .

На підставі наказу командира в/ч НОМЕР_2 від 15 січня 2023 року № 16 «Про призначення службового розслідування за фактом зникнення безвісти військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 старшого матроса ОСОБА_2 в районі виконання бойових завдань, було призначено службове розслідування.

10 серпня 2023 року складено Акт службового розслідування, за результатами якого вирішено вважати ОСОБА_2 , таким що зник безвісти біля населеного пункту Мар"їнка Донецької області, при безпосередній його участі у бойових діях та здійснення ним заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та вважати цю подію такою, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби і захисту Батьківщини. Дані відомості також відображені у Акті службового розслідування.

Оголошення сина померлим необхідне заявниці для отримання свідоцтва про смерть, що в результаті дасть можливість скористатись своїми сімейними, спадковими і соціальними правами.

Вирішуючи заяву, суд застосовує наступні норми законодавства.

Чинний ЦПК України містить чотири процедури, наслідком якої є ухвалення судового рішення, на підставі якого органами Державної реєстрації актів цивільного стану може бути видано свідоцтво про смерть, зокрема: встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України); визнання фізичної особи померлою (статті 305, 309 ЦПК України); визнання фізичної особи померлою (статті 305, 309 ЦПК України).

Заявник для захисту своїх прав звернулася до суду про оголошення особи померлою.

Обраний заявником спосіб захисту відповідає правовій позиції Верховного Суду у постанові від 28.02.2024 у справі № 506/358/22, від 13.03.2024 у справі №204/7924/23, де Верховний Суд дійшов висновку про те, що за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України).

Спір про право у заявниці з іншими членами сім`ї відсутній, та справа підглядає розгляду за правилами окремого позовного провадження.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Верховний суд, звертає увагу, що вирішуючи справи про встановлення факту смерті особи, суди мають завжди на виняткове значення цього факту, з огляду на правові наслідки, пов`язані з ним, та особливості розгляду справ у порядку окремого провадження (постанова від 25 жовтня 2023 року у справі № 607/1612/23 (провадження №61-6323св23).

Згідно з п.п.1, 2 ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до п.1 Розділу І Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року №52/5, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.

Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року №52/5 встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється ЦПК України (частина четверта статті 46 ЦК України).

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 3 ст.46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це.

Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.

Відповідно до змісту статті 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою: обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Тому оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть цієї особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Підставою для оголошення особи померлою є не факти (докази), які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи.

Оголошення особи померлою має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме.

Рішення про оголошення фізичної особи померлої приймається судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку,- протягом шести місяців.

Особливості цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Згідно з п.13 постанови Пленуму Верхового Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», на відміну від факту смерті особи, який встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин, громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, зазначених у ст.21 ЦК (1502-06), на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав без вісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим.

При цьому заявник має мати особисту цивільну-правову заінтересованість у зміні правового стану особи, яку він просить оголосити померлою. Для підтвердження цього повинні бути наведені обставини, які свідчать про те, що між заявником та особою, яку він просить оголосити померлою існують особисті або майнові правовідносини, тобто матеріально-правовий зв`язок, або за відсутності такого зв`язку дані про те, що відсутність фізичної особи є для заявника перешкодою у реалізації суб`єктивних прав або виконання обов`язків.

Відповідно до ст.47 ЦК України правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження.

Відповідно до ст. 48 ЦК України, у випадку, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилась, або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи, або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою.

У відповідності до правового висновку викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 грудня 2022 року в справі № 490/6057/19-ц встановлення факту, що має юридичне значення, щодо загибелі військовослужбовця під час захисту Батьківщини внаслідок збройної агресії російської федерації проти України можливе лише в судовому порядку, оскільки законодавець не визначив іншого, позасудового способу встановлення причинно-наслідкового зв`язку між смертю військовослужбовця та військовою агресією російської федерації. Від встановлення факту загибелі військовослужбовця при виконанні військової служби внаслідок збройної агресії російської федерації проти України залежить виникнення та реалізація особистих та майнових прав заявника, як члена сім`ї загиблого військовослужбовця. Тобто, відповідний юридичний факт має індивідуальний характер, оскільки породжує правові наслідки лише для заявника, а саме отримання загиблим статусу жертви міжнародного збройного конфлікту з подальшим отриманням членами сім`ї загиблого допомоги від гуманітарних організацій та можливості звернення членів сім`ї загиблого до міжнародних судів із відповідними вимогами.

При цьому зібрані по справі докази вказують на те, що ОСОБА_2 дійсно зник безвісти за обставин, що загрожували йому смертю та дають підстави припустити його загибель внаслідок артилерійського та мінометного обстрілу, штурмових дій противника під час виконання бойового завдання із забезпечення здійснення заходів із національної безпеки і оборони відсічі і стримування збройної агресії російської федерації під час воєнних дій на території України, про що свідками-очевидцями складено відповідний акт від 01.08.2023 року, який враховано у матеріалах службового розслідування та відображено у витягу з журналу бойових дій в/ч НОМЕР_2 ( вх.33/дск від 22.02.2022) .

Особа може бути оголошена в судовому порядку померлою у разі встановлення обставин на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть цієї особи. На цьому наголошено, зокрема у постановах Верховного Суду України від 31 травня 2023 року №177/11/20, від 07 листопада 2023 року у справі № 607/159/23.

За відсутності лише тіла загиблого військовослужбовця, при наявності достатніх доказів його загибелі при проведенні бойових дій, відмова у позові про визнання такого військовослужбовця померлим не може вважатись такою, що відповідає завданням цивільного судочинства та узгоджується з принципом правової визначеності. Такий висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, висловленим у постанові від 26 лютого 2024 року у справі № 686/9938/23 (провадження 61-15733св23), від 25 квітня 2024 року у справі №278/970/23 (провадження № 61-16074св23).

Аналізуючи норми права, підставою для оголошення особи померлою є не факти, які напевно свідчать про її загибель, а обставини, що дають підстави припускати смерть такої особи. Такими обставинами є отримання заявницею сповіщення від РТЦК та СП про факт зникнення безвісти її сина в ході бойових дій біля населеного пункту Мар"їнка, під час виконання завдань із забезпеченням національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ в Донецькій області та Захисті Батьківщини.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням наведеного, у суду відсутні підстави ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених у заяві заявником, вони об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для оголошення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлим.

Оскільки, матеріали справи дають можливість встановити день вірогідної смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , то оголосити його померлим слід з ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Оголошення померлим ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 необхідно заявнику для оформлення спадкових, соціальних та сімейних справ.

При розгляді справ вказаної категорії судам слід, крім іншого, з`ясовувати, чи може бути відсутність особи умисною, тобто чи не переховується вона від правоохоронних органів з метою уникнення юридичної відповідальності. Такий висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 226/3053/18 (провадження № 61-11048св19).

Судом не встановлено відомостей про те, що ОСОБА_2 , переховується від правоохоронних органів з метою уникнення юридичної відповідальності.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява про оголошення фізичної особи померлою є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.12,13,77,81,259,263-265,268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , про оголошення особи померлою, заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Саратський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), задовольнити.

Оголосити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м.Берегово Закарпатської області, громадянина України, військовослужбовця Збройних сил України, механіка-водія 2-го медичного відділення медичного пункту військової частини НОМЕР_2 , померлим поблизу населеного пункту Мар`їнка Донецької області, під час ведення бойових дій у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України.

Датою смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м.Берегово Закарпатської області, громадянина України, військовослужбовця Збройних сил України (військова частина НОМЕР_2 ), вважати 04.01.2023 року .

Рішення суду після набрання ним чинності направити до Саратського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), для реєстрації факту смерті.

У разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місцеперебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або іншою заінтересованою особою. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://st.od.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено 15.05.2025 року.

Суддя В. С. Миргород

Присяжні: С. І. Грибенко

В. В. Іванько