Провадження № 22-ц/812/626/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 травня 2025 року м. Миколаїв

справа № 483/460/24

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІДЖИ ФІНАНС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником адвокатом Протопоп Юлією Андріївною, на заочне рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене 27 червня 2024 року під головуванням судді Рак Л.М., повний текст судового рішення складений цього ж дня,

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі ТОВ «Діджи Фінанс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позивач зазначав, що 20 травня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 4383661, право вимоги за яким відповідно до укладеного договору факторингу між ТОВ «Мілоан» від 13 вересня 2021 року № 07Т перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс». Відповідачка умови кредитного договору від 20 травня 2021 року № 4383661 не виконувала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 89 500 грн, що складається з: 20 000 грн заборгованість за тілом кредиту, 67 500 грн заборгованість за відсотками, 2000 грн заборгованість за комісією, яку позивач просив стягнути. Також просив стягнути 6000 грн витрат на правничу допомогу.

Заочним рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 червня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 4383661 від 20 травня 2021 року у розмірі 89 500 грн, з яких 20 000 грн заборгованість за тілом кредиту, 67 500 грн заборгованість за відсотками, 2000 грн заборгованість за комісійними винагородами, 2422 грн 40 коп. судового збору та 6000 грн витрат на правничу допомогу.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідачка порушила взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість згідно розрахунку позивача за наданим кредитом, що підлягає стягненню. Також суд вважав підтвердженими витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 грн.

Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 лютого 2025 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Протопоп Ю.А., посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, незаконність та необґрунтованість рішення суду, просила його скасувати та направити справу на новий розгляд.

Представник відповідача зазначала, що суд встановив, що між первісним кредитором та відповідачем було укладено кредитний договір, на підставі якого останній було надано кредит, але ці висновку суду є помилковими, оскільки суд не дослідив та не встановив належного отримувача одноразового ідентифікатора та реєстрації його в ІТС первісного кредитора. В матеріалах справи відсутня інформація кому належить номер мобільного телефону, на який було відправлено одноразовий ідентифікатор, позивачем не було надано суду оригіналу кредитного договору. Крім того суд не дослідив та не встановив реального факту здійснення правочину виконання умов договору первісним кредитором, отримання саме відповідачкою кредитних коштів, а також - правильність нарахування відсотків за кредитом, пені та штрафів. Також, апелянт зауважує, що тільки спеціальні знання в сфері, що не стосується права, допоможуть встановити чи саме відповідачка підписувала договір із позивачем (первісним кредитором) за допомогою одноразового ідентифікатору, що може бути доведено шляхом проведення комп`ютерно-технічної експертизи. На думку апелянта, відмовивши у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення, суд першої інстанції порушив право відповідачки на справедливий розгляд судової справи, оскільки обмежив її доступ до суду. З цією позицією погоджується Верховний Суд у справі № 545/1750/21 від 29 травня 2024 року. Судом першої інстанції проігноровані висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29.01.2018 року у справі № 202/1061/15-ц, від 11.07.2018 року у справі №752/6743/16-ц; від 19.06.2018 року у справі № 826/14171/13-а, від 20.06.2018 року у справі №826/3952/13-а, від 25.06.2018 року у справі № 826/20685/14, від 19.03.2019 року у справі № 825/2073/18, від 23.04.2019 року у справі № 810/5114/13-а; від 29.05.2024 року у справі № 545/1750/21; від 10.01.2024 року у справі №240/4894/23.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Діджи Фінанс» просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Позивач зазначав, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому відповідач через особистий кабінет на веб-сайті ТОВ «Мілоан» подала заявку на отримання кредиту та підтвердила умови отримання кредиту, після чого первісний кредитор надіслав позичальнику за допомогою засобів зв`язку на зазначений нею номер телефону одноразовий ідентифікатор Z38619, який відповідач використала для підтвердження підписання кредитного договору. Щодо зазначення одноразового ідентифікатора на кредитному договорі позивач зазначав, що файл із зашифрованим підписом було завантажено разом із позовом через систему Електронний суд, проте ані при відкритті/завантаженні в електронному кабінеті і форматі перегляду, ані при друкуванні файлу він не відображається з питань збереження конфіденційності інформації. Переконатися у наявності підпису та побачити одноразовий ідентифікатор можна, завантаживши (не для перегляду у особистому кабінеті підсистеми Електронний суд, а скачавши файл) та відкривши через програмне забезпечення, призначене для читання PDF файлів. Щодо доводів апелянта, що суд не дослідив та не встановив реального факту здійснення правочину виконання умов договору первісним кредитором, то звертав увагу, що на момент укладення договору діяли Правила надання фінансових кредитів ТОВ «МІЛОАН» від 13.05.2021 року, з умовами яких відповідач міг без перешкод ознайомитися, як до укладення договору так і під час його укладення, на веб-сайті Товариства. Також зазначає, що ТОВ «МІЛОАН» є зареєстрованою у належному порядку фінансовою компанією, що підтверджується інформацією з офіційного веб-сайту КІС НБУ, з урахуванням наведеного наявна в матеріалах справи копія платіжного доручення від 20.05.2021 року є належним та допустимим доказом на підтвердження перерахування первісним кредитором кредитних коштів відповідачці. В свою чергу, відповідачем не долучено доказів того, що їй відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок або що вказаний картковий рахунок їй не належить. Умовами договору сторони передбачили порядок продовження строку договору, а також погодили умови і строк нарахування процентів за користування кредитом, комісію, жодних додаткових нарахувань і жодних штрафних санкцій до відповідачки не застосовувалося. На підтвердження законності нарахування розміру заборгованості до позовної заяви було долучено відомість про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором, яка сформована і підписана первісним кредитором, отже позивачем обґрунтовано розмір заборгованості за вказаним кредитним договором, а відповідач намагається уникнути виконання взятих на себе зобов`язань. Також вказав, що орієнтовна сума судових витрат, що складається з витрат на професійну правничу допомогу, які позивач очікує понести у суді апеляційної інстанції, становить 6000 грн, докази на їх підтвердження будуть надані додатково.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони повторно не з`явились, про день, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просив слухати справу у відсутність їх представника.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним в письмовій формі.

З огляду на зазначені норми права Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19.

Зі змісту статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» (далі Закон) електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Зазвичай такі правила є невід`ємною частиною кредитного договору, що прописується в самому договорі та без підтвердження про ознайомлення з такими, договір не буде укладено.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Судом першої інстанції установлено і таке вбачається з матеріалів справи, що 20 травня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит № 4383661 (Електронна форма), шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний відповідачем у порядку, визначеному ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" (а.с.16-23).

Згідно з пунктами 1.2, 1.3, 1.4, 1.5.1, 1.5.2, 1.6 Кредитного договору сторони визначили, що розмір наданого кредиту 20 000 грн., проценти за користування кредитом: 7500 грн, які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, стандартна (базова) процентна ставка за кредитом 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Комісія за надання кредиту становить 2000,00 грн, яка нараховується за ставкою 10% від суми кредиту одноразово. Кредит надається строком на 30 днів з 20.05.2021 року, термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 19.06.2021 року.

Відповідно до пункту 2.4.1 Договору Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого п.1.4. Договору, а у випадку пролонгації - не пізніше дати завершення періоду на який продовжено строк кредитування.

У п. 2.3.1.2 Договору сторони погодили, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролангацій. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних базових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п. 1.6 Договору.

Відповідно до п.4.2. договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору кредитодавець, починаючи з дня, наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 ЦК України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів у розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 договору. Обов`язок позичальника зі сплати таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця.

За п. 6.4. договору укладення кредитодавцем договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню кредитодавцем ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки.

Згідно з п. 6.5. договору цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.

ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, надавши відповідачу грошові кошти в обумовленому Договором розмірі шляхом перерахування на банківську картку позичальника (а.с. 27).

ОСОБА_1 кредитні кошти та проценти за користування кредитом не повертала, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 89 500 грн., з яких 20000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 67 500 грн. - заборгованість за процентами, 2000 грн. заборгованість за комісією, що відповідачкою не було спростовано.

У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник повернення грошових коштів у розмірі та на умовах , визначених договором.

Щодо доводів апелянта про недоведеність укладання кредитного договору між ТОВ "Мілоан" та ОСОБА_1 , то колегія суддів їх відхиляє, оскільки вони суперечать матеріалам справи.

Так, для укладення цього договору відповідач ідентифікувалася в системі, зазначила свої персональні дані, зокрема, номер картки платника податків, зареєстроване місце проживання, електронну адресу, номер мобільного телефону.

З кредитного договору, який завантажений апеляційним судом з Електронного суду та відкритий через програмне забезпечення, призначене для читання PDF файлів, вбачається, що він підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором Z38619, який був направлений відповідачу на її мобільний номер НОМЕР_1 , який вказувався нею при реєстрації на сайті що відповідає вимогам статті 12 Закону України "Про електронну комерцію", тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання відповідачем кредитного договору, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. При укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов і ТОВ "Мілоан" вказаний договір був виконаний шляхом перерахування кредитних коштів ОСОБА_1 .

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Зазначений договір недійсним не визнано.

При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

Доводи представника відповідача, що суд не встановив реального факту виконання умов договору первісним кредитором не заслуговують на увагу.

ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за Кредитним договором перед відповідачем ОСОБА_1 виконало та надало їй кредит в сумі 20 000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача, що підтверджується платіжним дорученням №46706525 від 20 травня 2021 року та випискою за поточними рахунками ОСОБА_1 за період з 01.05.2021 по 30.06.2021 року, наданою АТ "Ощадбанк" на виконання ухвали Миколаївського апеляційного суду від 21 квітня 2025 року (т.1 а.с. 27, т. 2 а.с. 87-90).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не перевірив правильність наданого позивачем розрахунку колегія суддів не приймає, оскільки відповідачем не надано жодних доказів на спростування даного розрахунку. Наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості у справі.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги щодо необхідності проведення комп`ютерно-технічної експертизи, так як клопотань про призначення такої експертизи в суді апеляційної інстанції відповідач та її представник не заявляли.

Таким чином, колегія не вбачає підстав для скасування рішення районного суду, постановленого з додержанням норм матеріального та процесуального права. Також не має підстав для направлення справи на новий розгляд, про що просить апелянт, так як направлення справи на новий розгляд відповідно до ст. 378 ЦПК України є повноваженням апеляційного суду тільки у разі ухвалення судом оскаржуваного рішення з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності) якщо апелянт заявляв про непідсудність справи у суді першої інстанції.

Отже апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на результати апеляційного перегляду справи відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником адвокатом Протопоп Юлією Андріївною, залишити без задоволення.

Заочне рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

Повна постанова складена 14 травня 2025 року