Справа № 951/74/25
Провадження №2/951/95/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 року селище Козова

Козівський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Лавренюк О.М.,

за участю секретаря судового засідання Горохівської Ю.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 13.01.2005 позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу у них народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.03.2008 у справі №2-1246/2008 шлюб між ними розірвано, однак остаточно сторони припинили спільне проживання лише у травні 2017 року. Відповідач ОСОБА_3 , починаючи від дня народження сина ОСОБА_5 , самоусунувся від виконання батьківських обов`язків стосовно дитини, не займається вихованням сина, не надає матеріальної допомоги на його утримання, не спілкується з ним, не виявляє батьківської уваги та турботи. На переконання позивача, наведене свідчить про ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини ОСОБА_5 .

Ураховуючи викладене, просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою судді від 06.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено справу розглядати суддею одноособово за правилами загального позовного провадження, призначено у справі підготовче засідання на 27.02.2025 о 11:00 год.

Ухвалою суду від 27.02.2025 відкладено підготовче засідання у цивільній справі на 20.03.2025 о 11 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 20.03.2025 продовжено строк підготовчого провадження у справі на тридцять днів та відкладено підготовче засідання на 15.04.2025 о 12:00 год.

Ухвалою суду від 15.04.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 06.05.2025 о 12:00 год.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві та просила такі задовольнити. Додатково пояснила, що з народження сина ОСОБА_5 перебуває у фактичних шлюбних відносинах з новим чоловіком, з яким проживають однією сім`єю та який повністю займається вихованням та утриманням її малолітнього сина, в них склалися відносини як між батьком та сином. Дитина вважає його своїм батьком. Батько дитини ОСОБА_3 , починаючи з моменту народження сина, участі у його житті не брав, вихованням не займався, жодних контактів з дитиною не налагоджував, не намагався побачити сина чи проводити з ним час.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, подав письмову заяву, яка надійшла до суду 24.04.2025, у якій позовні вимоги ОСОБА_1 про позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 визнав повністю, не заперечував щодо їх задоволення та зазначив, що участі у вихованні дитини не бере, так як не вважає ОСОБА_5 своєю дитиною. Повідомив, що наслідки визнання позову згідно статті 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) йому відомі та зрозумілі.

У судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради ОСОБА_2 висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно малолітнього сина ОСОБА_5 підтримала повністю, вказала на наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав. Серед іншого, зазначила, що батько дитини ОСОБА_3 на засідання комісії не з`явився, під час телефонної розмови вказав, що не приймає участі в житті дитини, оскільки не вважає себе батьком ОСОБА_5 , спілкуватися з дитиною не бажає, не заперечував щодо позбавлення його батьківських прав.

Заслухавши пояснення учасників справи, заслухавши думку дитини, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 25.07.2017, свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_2 від 25.07.2017 (а.с. 5, 8).

З інформації від 24.01.2025 №01.1-04/95, наданої КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Тернопільської міської ради, вбачається, що дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на обліку у лікаря педіатра амбулаторії загальної практики сімейної медицини №4 КНП «ЦПМСД» ТМР. З рапорту лікаря-педіатра відомо, що на прийом до лікаря у разі захворювання або на профілактичні щеплення дитина проходила в супроводі матері (а.с. 9).

У характеристиці від 22.01.2025 №16, наданій Тернопільським навчально-виховним комплексом «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів правовий ліцей №2» Тернопільської міської ради, зазначено, що за весь період навчання ОСОБА_5 мати ОСОБА_1 брала активну участь у навчальному процесі, кожного ранку приводила дитину до шкоди, а після уроків забирала. Мати ОСОБА_1 забезпечує сина ОСОБА_6 усім необхідним, контролює відвідування уроків сином та навчання в цілому, завжди цікавиться результатами навчання сина (а.с. 10).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Тернопільської міської ради, який затверджено рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 488 від 09.04.2025, орган опіки і піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 48-50).

У судовому засіданні з`ясовано думку дитини ОСОБА_5 щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно нього.

ОСОБА_5 зазначив, що проживає разом з мамою та татом ОСОБА_7 в м. Тернополі. Тато ОСОБА_7 займається його вихованням, проводить з ним час, а тому він і надалі хоче проживати з мамою і татом ОСОБА_7 . Також повідомив, що ОСОБА_3 він не знає, жодного разу у своєму житті не бачив, зі слів мами йому відомо, що це її колишній чоловік, з яким вона розійшлася. У силу свого віку та рівня розвитку малолітній ОСОБА_5 належно не усвідомлює, у чому полягає позбавлення батьківських прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята-десята статті 7 СК України).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29.07.2021 у справі № 686/16892/20, від 03.08.2022 у справі № 306/7/20, від 07.12.2022 у справі № 562/2695/20, від 11.01.2023 у справі № 461/7447/17, від 06.09.2023 у справі № 545/560/21.

Повторна та тривала нездатність виконувати батьківські обов`язки, нехтування ними, призводить до того, що дитина залишається без батьківського піклування, контролю чи допомоги, необхідних для її фізичного чи психічного благополуччя, а умови та причини нездатності виконувати батьківські обов`язки чи їх нехтування неможливо усунути. На підтвердження цього заявником мають бути надані належні, достовірні та достатні докази.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідно зробити все можливе, щоб зберегти особисті стосунки та, якщо це доречно, відновити сімейні стосунки.

За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Водночас, якщо з моменту проживання дитини з одним із батьків пройшов значний період часу, інтереси дитини в такому разі можуть превалювати над інтересом того з батьків, відносно якого вирішується питання про позбавлення батьківських прав.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та поведінки учасників цих правовідносин (постанови від 18.02.2021 у справі № 645/920/19, від 07.02.2022 у справі № 759/3554/20, від 12.02.2024 у справі № 202/1931/22).

Судом встановлено, що малолітній син сторін ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 та її співмешканцем ОСОБА_7 , якого дитина вважає своїм батьком.

Батько дитини ОСОБА_3 проживає окремо у АДРЕСА_1 . З часу народження дитини фактично не підтримує з ним контактів, не приймає участі у його вихованні, не проявляє інтересу до дитини.

Так, ОСОБА_3 у своїй письмовій заяві повідомив суд, що участі у вихованні ОСОБА_5 не бере, оскільки не вважає його своєю дитиною та щодо позбавлення його батьківських прав відносно ОСОБА_5 не заперечує.

Орган опіки та піклування Тернопільської міської ради, врахувавши фактичні відносини між сторонами, заслухавши пояснення обох батьків щодо виконання ними своїх батьківських обов`язків, з метою захисту прав і законних інтересів дитини, вважав за доцільне позбавити ОСОБА_3 його батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Законодавчо встановлено, що саме орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина п`ята статті 19 СК України).

Отже орган опіки та піклування не заперечує проти позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки ОСОБА_3 свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків стосовно сина ОСОБА_5 , чим порушує права та інтереси дитини.

З`ясовуючи думку дитини ОСОБА_5 , судом встановлено, що ОСОБА_5 батька ОСОБА_3 ніколи не знав, не бачив, жодних відносин з останнім не підтримує, своїм татом вважає тата ОСОБА_7 , який займається його вихованням.

Таким чином, позбавлення батьківських прав батька ОСОБА_3 щодо малолітнього сина ОСОБА_5 переслідує легітимну мету та слугує забезпеченню найкращих інтересів дитини. Так як встановлено, що батько ОСОБА_3 понад 7 років не спілкувався з сином, починаючи з народження дитини, не має з ним психоемоційного контакту, більше того, не має наміру виконувати свої батьківські обов`язки. Дитина зростає і виховується у благополучній сім`ї. У сімейному житті дитини присутній співмешканець матері ОСОБА_7 , якого дитина називає татом, і який займається її вихованням та утриманням.

Отже, батько ОСОБА_3 добровільно пішов з життя своєї дитини, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до дитини та її внутрішнього світу, не сприяє створенню умов для отримання нею освіти. І це триває понад сім років. Вказані обставини призвели до втрати психоемоційних зв`язків між батьком та сином. Батько не заперечує проти позбавлення його батьківських прав та не має наміру приймати участі у вихованні дитини. Водночас дитина, враховуючи її вік, за цей час адаптувалася до відносин у сім`ї з новим чоловіком матері, почувається комфортно у ній.

Вказані обставини дають підстави для висновку про наявність підстав, передбачених статтею 164 СК України, для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_5 , з огляду на його свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо виховання сина.

Схожого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19.02.2025 у справі № 147/277/24 (провадження № 61-17253св24), встановивши, що позбавлення батьківських прав батька дитини, який подав відповідну заяву про те, що погоджується з таким позбавленням, відповідає інтересам дитини, яка зростає і виховується у новій сім`ї матері, чоловіка якої сприймає за батька.

На підставі наведеного, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, враховуючи клопотання позивача про залишення судових витрат за нею, суд не вбачає підстав для вирішення питання про розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, місцезнаходження: 46002, Тернопільська область, Тернопільський район, м. Тернопіль, бульвар Тараса Шевченка, 1, .

Повне рішення суду складено та підписано 15 травня 2025 року.

Головуючий суддя О.М. Лавренюк