Провадження № 2/742/585/25
Єдиний унікальний № 742/168/25
УХВАЛА

іменем України

14 травня 2025 року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі головуючого судді Фетісової Н.В., за участю секретаря судового засідання Шептун В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Прилуки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Кандаурова Анна Павлівна до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрікор Холдинг» про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду, через систему «Електронний суд», з позовом до ТОВ "Агрікор Холдинг" про стягнення заборгованості.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14 січня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання у відкритому судовому засіданні, яке відкладено до 11 березня 2025 року.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 березня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено судове засідання, яке відкладено до 09 травня 2025 року.

Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивача адвокат Кандаурова А.П. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заявив клопотання про закриття провадження у справі, оскільки на час розгляду справи відсутній предмет спору. Крім того заявив про неспівмірність заявлених витрат на правничу допомогу.

Згідно поданого відзиву на позовну заяву відповідач підтверджує факт укладення з ОСОБА_2 договір оренди землі та існування між ними договірних відносин. Не заперечує факт успадкування позивачем земельної ділянки площею 5,5910га, кадастровий номер :04:000:0044, цільове призначення якої для товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Сергіївської сільської ради Прилуцького району, с. Сергіївка, після смерті ОСОБА_2 . Визнає факт існування заборгованості з виплати орендної плати перед позивачем на момент подання ним позовної заяви в розмірі передбаченому договором оренди. У відповідності до норм податкового законодавства України орендар виступає податковим агентом орендодавця та зобов`язаний нараховувати, утримувати, сплачувати податок на доходи фізичних осіб та військовий збір до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів у тому числі з доходу (орендної плати) надання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення. Позовні вимоги полягають у стягненні з ТОВ «Агрікор Холдинг» на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором оренди за 2023 та 2024 роки, трьох відсотків річних та пені в загальному розмірі 35 098,05 грн., що після утримання податку на доходи фізичних осіб та військового збору за ставками, діючими на момент подання позову, становить 27 025,50 грн. 17.01.2025 після утримання сум податку на доходи фізичних осіб та військового збору ТОВ «Агрікор Холдинг» перераховано ОСОБА_1 двома платежами грошові кошти в загальній сумі 29 659,40 грн. Таким чином станом на дату подання відзиву відсутній предмет спору. За таких обставин суд на виконання вимог п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України має закрити провадження у справі. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету. Відповідач не поніс судових витрат і не очікує понести їх в зв`язку із розглядом справи. На підставі вище зазначеного просить суд провадження у справі закрити за відсутністю предмета спору.

Згідно поданої відповіді на відзив представник позивача адвокат Кандаурова А.П. зазначає, що станом на день подання позовної заяви ТОВ «Агрікор холдинг» не здійснив оплату за Договором за 2023 рік та за 2024 рік. Після подання позовної заяви до Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області та відкриттям провадження у справі ТОВ «Агрікор Холдинг», відповідно до відзиву на позовну заяву, здійснив оплату наявної заборгованості, пені та трьох відсотків річних, в розмірі 17 221,09 грн. за 2023 рік та 12 438,31 грн. за 2024 рік з урахуванням сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору, як податкового агенту Позивача. 21.01.2025 ТОВ «Агрікор Холдинг» подав відзив на позовну заяву, яким просить закрити провадження у справі, та посилався на відсутність спору в зв`язку з погашенням основного боргу Позивачу. Проте, неможливо погодитись з думкою Відповідача по закриттю провадження з наступних підстав.

ТОВ «Агрікор Холдинг» не було здійснено погашення судового збору у сумі 968,98 грн. та вже здійснених й оплачених витрат на правничу допомогу адвокату Кандауровій А.П. Адвокатом Кандауровою А.П. було складено для ОСОБА_1 та подано позовну заяву через електронний суд, обліковий запис адвоката Кандаурової А.П., в позовній заяві пораховано пеню та три відсотки річних. Так, вважаємо що саме подання позову спонукало Відповідача сплатити заборгованість Позивачу, про що, зокрема, свідчить той факт що заборгованість за 2023 рік існувала дев`ять місяців, і була сплачена через три дні після відкриття провадження по справі. Загальна сума судових витрат пов`язаних з даним позовом становить 12 968,98 гривень, розрахунок надавався разом з позовною заявою, і був оплачений Позивачем в повному обсязі, на підтвердження чого, суду була надана платіжна інструкція про сплату - додаток №14 до позовної заяви.

Крім того, ТОВ «Агрікор Холдинг» здійснив оплату наявної заборгованої двома платіжними інструкціями: платіжною інструкцією №32 від 17.01.2025 на суму 12 438,31 грн., призначення платежу «орендна плата за земельний пай за 2024р.»; платіжною інструкцією №33 від 17.01.2025 на суму 17 221,09 грн., призначення платежу «орендна плата за земельний пай за 2024р.». В той же час заборгованість існувала за 2023 та за 2024 рік, враховуючи однакове призначення платежу «орендна плата за земельний пай за 2024р.», необхідне уточнення Відповідача, чи дійсно сума в розмірі 17 221,09 грн. є сплатою орендної плати за 2023 рік за Договором про оренду земельної ділянки. Враховуючи вищезазначене просить судові витрати покласти на відповідача.

Письмовою заявою від 10.03.2025 представник ТОВ «Агрікор Холдинг» повідомив, що ТОВ «Агрікор Холдинг» згідно платіжної інструкції №33 від 17 січня 2025 року перерахувало ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошові кошти в сумі 17 221 грн. 09 коп. При зазначенні призначення платежу було допущено описку та помилково вказано «Орендна плата за земельний пай за 2024р» замість «Орендна плата за земельний пай за 2023р». ТОВ «Агрікор Холдинг» підтверджує, що призначення платежу в сумі 17 221 грн. 09 коп. згідно платіжної інструкції №33 від 17 січня 2025 року є "Орендна плата за земельний пай за 2023р».

Відтак 09 травня 2025 року суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон повязує неможливість судового розгляду справи.

У відповідності до п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Судом встановлено, що на час відкриття провадження у справі у ТОВ «Агрікор Холдинг» згідно договору оренди №1 від 09.03.2009 була наявна заборгованість перед ОСОБА_1 у розмірі 35 098,05 грн., з яких: орендна плата за 2023 рік 16 153,65 грн.; орендна плата за 2024 рік - 16 153,65 грн. (загальна сума орендної плати - 32 307,30 грн.); а також 3% річних 666,50 грн. та пені 2 124,25 грн. Вказана заборгованість відповідачем не заперечується.

За 2023 рік орендна плата була нарахована спадкодавцю ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), як власнику земельної ділянки на той час. При нарахуванні орендної плати, підприємством було допущено арифметичну помилку, а саме: нараховано 21 392,66 грн. замість 16 153,65 грн. Будучи податковим агентом орендар на виконання норм податкового законодавства з доходів ОСОБА_2 у вигляді орендної плати утримав те перерахував до бюджету податок на доходи фізичних осіб 3 850,68 грн. (18%) та військовий збір 320,89 грн. (1,5%).

Суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору ОСОБА_2 відображені у рядку 1164 графи 06 податкової звітності (форма 4ДФ Відомості про суми нарахованого до утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору за 2023 рік). Орендна плата за 2023 рік після утримання податків та обов`язкових платежів склала: 21 392,66 - (3 850,68 + 320,89) = 17221,09 грн.

Оскільки на момент виплати орендної плати орендодавцям ОСОБА_2 померла, а інформація про осіб, які успадкували після її смерті земельну ділянку у підприємства була відсутня, орендна плата виплачена не була.

Орендна плата за 2023 рік була виплачена спадкоємцю ОСОБА_2 . ОСОБА_1 17 січня 2025 року згідно платіжної інструкції №33 у сумі 17 221,09 грн.

При формуванні платіжної інструкції працівником ТОВ «Агрікор Холдинг» було допущено описку - помилково вказано «Орендна плата за земельний пай за 2024р» замість «Орендна плата за земельний пай за 2023р».

Орендна плата за 2024 рік була нарахована та виплачена ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), як власнику земельної ділянки на час нарахування та виплати орендної плати, в розмірі 16 153,65 грн. Будучи податковим агентом орендар на виконання норм податкового законодавства з доходів ОСОБА_1 у вигляді орендної плати утримав та перерахував до бюджету податок на доходи фізичних осіб 2 907,66 грн. (18%) та військовий збір 807,68 грн. (5%).

Суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору ОСОБА_1 відображені у рядку 354 графи 06 податкової звітності (форма 4Д® Відомості про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору за 2024 рік). Орендна плата за 2024 рік після утримання податків та обов`язкових платежів склала: 16 153,65-(2 907,66+807,68)=12 438,31 грн.

Проте, у зв`язку з технічним збоєм у роботі програмного забезпечення при формуванні форми 4ДФ Відомості про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору за 2024 рік було допущено помилку - розмір суми нарахованого та перерахованого військового збору замість 807,68 грн. зазначено 242,30 грн.

З метою виправлення помилки товариством подано уточнюючу податкову звітність форма 4Д® Відомості про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору за 2024 рік.

Орендна плата за 2024 рік була виплачена ОСОБА_1 17 січня 2025 року згідно платіжної інструкції №32 у сумі 12 438,31 грн.

Отже, на момент звернення з позовом до суду у ТОВ «Агрікор Холдинг» перед ОСОБА_1 була наявна заборгованість з орендної плати за 2023-2024 роки (з урахуванням утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору), 3% річних та пені в розмірі 27 025,50 грн.

17 січня 2025 року ТОВ «Агрікор Холдинг» двома платіжними інструкціями №32 та №33 перерахувало ОСОБА_1 кошти в розмірі 29 659,40 грн., що перевищу розмір наявної заборгованості.

За таких обставин, оскільки судом встановлено, що після відкриття провадження у справі відповідачем було добровільно сплачено заборгованість, то відповідно станом на день розгляду справи зникли підстави з приводу яких позивач був змушений звернутись до суду за захистом порушеного права, тобто відсутній предмет спору, тому суд дійшов висновку про можливість закриття провадження у даній справі на підставі п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі №638/3792/20.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду з огляду на підхід, який Велика Палата Верховного Суду застосувала у постанові від 26 червня 2019 року у справі №13/51-04, провадження №12-67гс19, у постанові від 20 вересня 2021 року по справі №638/3792/20 (провадження №61-3438сво21) відступив від висновку, сформульованого у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №456/647/18, провадження №61-2018св19; Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 травня 2020 року у справі №686/20582/19, провадження №61-1807св20; Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 вересня 2020 року у справі №750/1658/20, провадження №61-9658св20, конкретизувавши цей висновок так, що закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення.

Згідно ч.2 ст. 256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Відповідно до ч.2 ст. 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 12 000 грн. витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, суд враховує.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Зі змісту ст. 58 ЦПК України слідує, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно ст. 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Частиною четвертою статті 62 ЦПК визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Так, у відповідності до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування позивачем надано: копію договору про надання правничих послуг №4/4 від 02 квітня 2024 року, розрахунок робіт адвоката від 08.01.2025, а саме: складання позовної заяви вартістю 6 000 грн.; авансова оплата - вартістю 3 000 грн.;, судові засідання вартістю 3 000 грн. Загальна вартість наданих послуг становить 12 000 грн. Також надано копію платіжної інструкції №1МАК-5В76-АРНТ-Т6ВН від 08.01.2025 на суму 12 000 грн., призначення платежу: оплата правничих послуг за договором 4/4 від 02.04.2024.

Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Верховний Суд у постанові від 28.12.2020 року у справі №640/18402/19 зробив правовий висновок, що розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах №923/560/17, №329/766/18, №178/1522/18.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 22.11.2019 у справі №910/906/18.

Суд враховує заперечення відповідача з наведенням доводів щодо неспівмірності заявлених стороною позивача витрат на правничу допомогу зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також керується критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Судом встановлено, що адвокатом Кандауровою А.П. на підставі договору про надання правничої допомоги №4/4 від 02 квітня 2024 року надавалась правнича допомога по даній справі Горбачу В.Г. Загальна сума витрат відповідно до розрахунку робіт адвоката становить 12 000 грн., однак беручи до уваги складність справи, обсяг виконаних (наданих послуг) робіт адвокатом із значним юридичним стажем, які частково знайшли своє підтвердження в наданих адвокатом документах, вважає заявлені витрати завищеними.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про зменшення витрат на правничу допомогу до суми 5 000 грн., яка відповідає розумному розміру.

Крім того, відповідно до квитанції про сплату №6278-67А1-FSAE від 08.01.2025 позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 968,98 грн.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Оскільки позивач не подав відповідне клопотання то сплачена сума судового збору не повертається.

На підставі вищевикладеного, зважаючи на фактичні обставини по справі, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України та стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Керуючись ст.ст.255,256,258,260,354 ЦПК України -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Кандаурова Анна Павлівна до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрікор Холдинг» про стягнення заборгованості закрити на підставі п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрікор Холдинг»на користь ОСОБА_1 5 000 грн. витрат на правничу допомогу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Чернігівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрікор Холдинг», , місце розташування: 17592, Чернігівська область, Прилуцький район, с. Сергіївка, вул. Шейгусівська, буд.1-А.

Суддя Наталія ФЕТІСОВА