Справа № 604/179/25
Провадження № 2/604/169/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року селище Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Сташківа Н.Б.

за участі: секретаря судового засідання Малиш А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в селищі Підволочиську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Підволочиської територіальної громади в особі Підволочиської селищної ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 про визнання права власності на самочинне будівництво,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Драус О.О. звернулась до суду з позовом до Підволочиської територіальної громади в особі Підволочиської селищної ради про визнання права власності на самочинне будівництво.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки кадастровий номер :02:003:1438, площею 0,0100 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , призначеної для будівництва індивідуальних гаражів. У 2013 році позивач на вказаній вище земельній ділянці збудував житловий будинок загальною площею 46,6 кв.м., житловою площею 24,0 кв. м. Під час проведення будівельних робіт ним були дотримані будівельні, архітектурні, санітарні та екологічні норми., жодних скарг чи заяв з приводу збудованого об`єкта до позивача не надходило.

В листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Підволочиської селищної ради із заявою про прийняття в експлуатацію самочинно збудованого житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , однак йому було відмовлено в задоволенні заяви та роз`яснено що прийняття в експлуатацію подібної категорії будівель не передбачено відповідним нормативно-правовим актом.

Таким чином, позивач позбавлений можливості в позасудовому порядку прийняти самочинно побудований ним будинок в експлуатацію, тому просить суд визнати за ним право власності на вищевказаний будинок.

Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 24 лютого 2025 року було відкрито провадження у справі розгляд справи вирішено провести в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 14 квітня 2025 рок було залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до Підволочиської територіальної громади в особі Підволочиської селищної ради про визнання права власності на самочинне будівництво, в якості третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_2 .

У підготовче засідання ОСОБА_1 та його представник не з`явились. Позивач подав до суду заяву, у якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача Підволочиської селищної ради в підготовче засідання не з`явився, подала до суду заяву згідно якої не заперечує стосовно поданого позову, крім того просила розглядати справу без участі представника відповідача.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 в підготовче засідання не з`явився, подав до суду заяву у якій вказав, що він є сусідом ОСОБА_1 , вказав, що спірне самочинно збудоване майно не створює йому перешкод у користуванні своїм майном, претензій до позивача з приводу спірного майна він не має, справу просив розглядати без його участі.

Враховуючи, що в підготовче засідання учасники судового розгляду не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України суд розглядає справу без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного.

Частиною 3 ст.200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

На підставі письмових заяв усіх сторін по справі, в зв`язку з визнанням відповідачем позову, суд вважає за можливе прийняти рішення у підготовчому засіданні на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст.223,247 ЦПК України.

Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив наступне.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-021 від 21 жовтня 2021 року, земельна ділянка кадастровий номер: :02:003:1438, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , призначена для будівництва індивідуальних гаражів, площею 0,0100 га, належить на праві приватної власності ОСОБА_1 . Документ що посвідчує право: Державний акт від 16 жовтня 2012 року ЯМ 863741.

Рішенням Виконавчого комітету Підволочиської селищної ради Тернопільської області №322 від 02 листопада 2021 року, було змінено адресу земельної ділянки ОСОБА_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва індивідуальних гаражів, площею 0,0100 га, кадастровий номер :02:003:1438 із АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1 , про що свідчить копія відповідного рішення.

Згідно довідки Сектору містобудування, архітектури та розвитку інфраструктури Підволочиської селищної ради №02/10-12 від 29 листопада 2024 року, місце розташування самочинно збудованого будинку садибного типу з господарськими будівлями і спорудами ОСОБА_1 , загальною площею 46,6 кв.м. та житловою площею 24,0 кв.м. по АДРЕСА_1 відповідає вимогам державних будівельних норм ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій».

З листа-відповіді Підволочиської селищної ради №П-1208/100 від 29 листопада 2024 року, вбачається що ОСОБА_1 звертався до Підволочиської селищної ради із заявою про прийняття в експлуатацію самочинно збудованого житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . У задоволенні даної заяви ОСОБА_1 було відмовлено, та роз`яснено, що прийняття в експлуатацію органом державного архітектурно-будівельного контролю самочинно збудованого житлового будинку, загальною площею до 500 кв.м. на земельній ділянці з невідповідним цільовим призначенням (за так званою будівельною амністією (будамністією)) Порядком проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками СС1 не передбачено.

Згідно копії Технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що за даною адресою знаходиться житловий будинок, який складається з наступних кімнат: 1) Прихожа, площею 4,4 кв.м. допоміжної площі; 2) Житлова кімната , площею 4,7 кв.м. житлової площі; 3) Кухня площею 6,6 кв.м. допоміжної площі; 4) Санвузол площею 5,3 кв.м. допоміжної площі; 5) Житлова кімната площею 11,4 кв.м. житлової площі; 6) Коридор площею 6,3 кв.м. допоміжної площі; 7) Житлова кімната площею 7,9 кв.м. житлової площі. Загальна площа будинку становить 46,6 кв.м., з яких житлова - 24,0 кв.м., допоміжна 22,6 кв.м. Роком зведення вказаного будинку зазначено 2013 рік.

Судом становлено, що позивач звертався до Підволочиської селищної ради з метою оформлення права власності на самочинно збудований будинок, одна йому було відмовлено у задоволенні його заяви.

Відповідно ч.1,ч.3 та ч.5 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, так як самочинно збудований будинок відповідає вимогам державних будівельних норм, отже придатний до експлуатації і не порушує прав інших осіб.

Абзацом 3 пункту 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України(про правовий режим самочинного будівництва) № 6 від 30 березня 2012 року передбачено, що вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Відповідно до частин 1, 3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтування рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Аналізуючи докази по справі, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, оскільки даний випадок і є тим винятковим способом захисту права, з яким чинне законодавство пов`язує можливість визнання права власності за особою, яка здійснила самочинне будівництво. Також судом здобуто достатньо доказів, які підтверджують, що збудований самочинно будинок придатний для подальшої експлуатації і не порушує прав інших осіб.

Керуючись ст.ст.12, 81, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Підволочиської територіальної громади в особі Підволочиської селищної ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 про визнання права власності на самочинне будівництво - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 право власності на самочинно збудований житловий будинок, загальною площею 46,6 кв.м., з яких житлова площа 24,0 кв.м., допоміжна площа 22,6 кв.м., який складається з наступних кімнат: 1) Прихожа, площею 4,4 кв.м. допоміжної площі; 2) Житлова кімната , площею 4,7 кв.м. житлової площі; 3) Кухня площею 6,6 кв.м. допоміжної площі; 4) Санвузол площею 5,3 кв.м. допоміжної площі; 5) Житлова кімната площею 11,4 кв.м. житлової площі; 6) Коридор площею 6,3 кв.м. допоміжної площі; 7) Житлова кімната площею 7,9 кв.м. житлової площі. Загальна площа будинку становить 46,6 кв.м., з яких житлова - 24,0 кв.м., допоміжна 22,6 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Н.Б. Сташків