справа № 619/2065/25
провадження № 2/619/1101/25
Рішення

іменем України

20 травня 2025 року,

м. Дергачі,

Дергачівський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді Нечипоренко І.М., за участю секретаря судового засідання Міщенко О.О., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу № 619/2065/25,

ім`я (найменування) сторін:

позивач: Приватне сільськогосподарське підприємство «Патріот»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

вимоги позивача: про стягнення заборгованості,

представник позивачки: Колесніков А.Г.

представник відповідача: Пантелей В.В.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Колесніков А.Г., 15.04.2025 у системі «Електронний суд» звернулася до суду з позовною заявою, у якій просить стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства «Патріот» компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 16326,00 грн. У обґрунтування позову зазначено, що вона працювала у відповідача з 23.03.2021 року до 19.12.2024, займаючи посаду підсобного робітника згідно трудового договору. Під час перебування у трудових відносинах із відповідачем їй надавалася щорічна оплачувана відпустка, яка частково залишилася невикористаною, а саме: за 2021 рік відпустка не використовувалася, залишок невикористаної відпустки 24 дні; за 2022 рік використано 14 днів, залишок невикористаної відпустки 10 днів; за 2023 рік використано 14 днів, залишок невикористаної відпустки 10 днів; за 2024 рік використано 14 днів, залишок невикористаної відпустки 10 днів. При звільненні відповідачем не здійснено виплату компенсації за невикористану відпустку.

Представником відповідача надано відзив, у якому зазначено, що позовні вимоги відповідач визнає частково в сумі 11153,14 грн, посилаючись на те, що дійсно працівник має право на щорічну основну відпустку тривалістю 24 календарні дні за відпрацьований рік (ст. 6 Закону про відпустки). Тож якщо працівник не використав відпустку повністю, або використав частково потрібно обчислити кількість днів, що залишилися. Середньоденний заробіток обчислюється за останні 12 місяців, що передують місяцю звільнення. Про це вказано в абзаці 1 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100 (далі Порядок №100). Обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки». Тобто при нарахуванні компенсації за дні невикористаних відпусток, які накопичились за періоди до 31 грудня 2023 року, середньоденна заробітна плата визначається на підставі виплат за 2023 рік, що впливає на особливий порядок визначення розрахункового періоду/ Отже, сума компенсації має обчислюватися за різними показниками середньоденної заробітної плати: якщо працівник пропрацював менше року, середня зарплата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку (п. 2 Порядку №100). Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць. Якщо у працівника відсутній розрахунковий період або в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу або МЗП, якщо оклад є меншим від розміру МЗП. Отже, загальна сума компенсації за невикористану відпустку за період з 2021 до 2024 року становить 11153,14 грн.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 17.04.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 20.05.2025.

Позивачкою надано до суду заяву, у якій вона зазначає, що ознайомившись з відзивом та наданими бухгалтерськими документами та перевіривши правильність розрахунку, вважає заявлену відповідачем суму в розмірі 11153,14 гн обґрунтованою та просить її стягнути.

Представник позивачки у судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву, у якій просить здійснити розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачки. Позовні вимоги з урахуванням заяви позивачки підтримує та просить задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву, у якій зазначає, що позовні вимоги визнає частково в сумі 11153,14 грн та просить здійснити розгляд справи за його відсутності.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

ОСОБА_1 у період часу з 23.03.2021 до 19.12.2024 працювала у Приватному сільськогосподарському підприємстві «ПАТРІОТ» на посаді підсобного робітника згідно трудового договору, що підтверджуються записами у трудовій книжці НОМЕР_1 від 25.07.1991 (а.с. 9-12).

19.12.2024 ОСОБА_1 надала директору ПСП «Патріот» заяву, у якій вона просила звільнити її з роботи за власним бажанням з виплатою компенсації за всі невикористані дні відпусток у період з 2021 по 2024 та відповідно до наказу №195 від 19.12.2024 звільнена з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, про що свідчить запис під №34 у трудовій книжці (а.с. 8, 12).

Відповідно до витягу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування № 8071 5200 3504 2129, довідки форми ОК-7, виписки з банківського рахунку ОСОБА_1 до договору № ZP-99/190844_02/0423 за період: з 01.05.2023 по 31.12.2024 не отримала виплату компенсації за невикористану відпустку (а.с. 14-25).

Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі статтею 83 КзпП України вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки, тільки в разі звільнення його з роботи. Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення.

Згідно зі ст. 83 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про відпустки», роботодавець зобов`язаний виплатити грошову компенсацію за невикористану відпустку у разі звільнення працівника.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Конституційний Суд України у рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу.

Отже, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити усі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку виникають передбачені статтею 117 КЗпП України правові підстави для застосування матеріальної відповідальності.

Крім того, аналогічний правовий висновок викладений у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2912цс16, у якій зазначено, що усі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про відпустки» та ст. 74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

За приписами ст. 2 Закону України «Про відпустки», право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи. Право на відпустки забезпечується гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи, заробітної плати у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону.

Як передбачено ч. 1 ст. 6 Закону України «Про відпустки», щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладання трудового договору.

Отже, судом встановлено, що відповідачем вище вказаних вимог законів України дотримано не було, остаточний розрахунок при звільненні не проведений, було порушено право позивача на оплату праці, внаслідок чого станом на теперішній час існує заборгованість по виплаті позивачу грошової компенсації за невикористану відпустку.

Відповідно до абзацу 1 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100, середньоденний заробіток обчислюється за останні 12 місяців, що передують місяцю звільнення.

Обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Як установлено у п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100 якщо працівник пропрацював менше року, середня зарплата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку

Раз працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць.

Якщо у працівника відсутній розрахунковий період або в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу або МЗП, якщо оклад є меншим від розміру МЗП.

Відповідно до розрахунку, наданого відповідачем, за 2021 рік середньоденна зарплата: 66113,36 грн / 354 дні = 186,76 грн; компенсація: 186,76 грн. * 24 невикористані дні = 4482,24 грн. За 2022 рік: середньоденна зарплата: 70549,91 грн / 340 днів = 207,50 грн; компенсація: 207,50 грн * 10 невикористаних днів = 2075,00 грн. За 2023 рік: середньоденна зарплата: 80547,56 грн / 359 днів = 224,37 грн; компенсація: 224,37 грн * 10 невикористаних днів = 2243,70 грн. За 2024 рік: середньоденна зарплата: 82327,42 грн / 350 дні = 235,22 грн; компенсація: 235,22 грн * 10 невикористаних днів = 2352,20 грн.

Загальний розмір компенсації: 4482,24 грн (2021) + 2075,00 грн (2022) + 2243,70 грн (2023) + 2352,20 грн (2024) = 11153,14 грн.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково в сумі 11153,14 грн.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки при зверненні до суду з цим позовом позивача звільнено від сплати судового збору, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст. 7, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства «Патріот» на користь ОСОБА_1 заборгованість за невикористану відпустку в розмірі 11153,14 грн (одинадцять тисяч сто п`ятдесят три гривні 14 копійок).

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства «Патріот» на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Надіслати представникам сторін копію судового рішення в електронній формі у порядку, визначеному законом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) сторін:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

відповідач: Приватне сільськогосподарське підприємство «Патріот», , місцезнаходження: 62233, Харківська область, Богодухівський район, с. Рясне, вул. Підлісна, буд. 2-А.

Суддя І. М. Нечипоренко