К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2025 року місто Київ

справа № 760/17947/23

апеляційне провадження № 22-ц/824/9802/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

за участю секретаря судового засідання: Приходька Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Солом`янського районного суду міста Києва у складі судді Українця В.В. від 9 квітня 2024 року у справі за позовом акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2023 року акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" (далі - АТ "ПУМБ", Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 3 грудня 2021 року між АТ "ПУМБ" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №401, за умовами якого відповідачу видано кредит в розмірі 300 000 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 кредитних зобов`язань станом на 18 червня 2023 року утворилася заборгованість в загальному розмірі 381 687 грн 68 коп., яка складається з: 282 944 грн 92 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 38 грн 76 коп. - заборгованість за процентами; 98 704 грн - заборгованість за комісією.

АТ "ПУМБ" направило відповідачу письму вимогу про усунення порушення, однак відповідач заборгованість не погасив.

Посилаючись на викладене, АТ "ПУМБ" просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в сумі 381 687 грн 68 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 9 квітня 2024 року позов АТ "ПУМБ" задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ "ПУМБ" заборгованість за кредитом в розмірі 282 944 грн 92 коп., заборгованість за процентами в розмірі 38 грн 76 коп., заборгованість за комісією в розмірі 98 704 грн та судовий збір в розмірі 5 725 грн 31 коп.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, позичальник отримав кошти, не повернув кредит, тому з нього слід стягнути заборгованість за тілом кредиту з урахуванням відсотків за його користування та комісію за обслуговування кредитної заборгованості.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Скаржник зазначає, що позивачем не доведено, а судом не встановлено дату виникнення прострочення виконання зобов`язання. Згідно з розрахунком заборгованості, позивач надавав відповідачу кредитні канікули з 3 березня 2022 року по 3 серпня 2023 року, у зв`язку з чим строк виконання основного зобов`язання був змінений і фактично продовжений до 3 червня 2025 року. Суд першої інстанції ці обставини не встановив та не з`ясував, яким чином і коли відповідач був повідомлений про зміну умов договору.

Також скаржник вказує, що позивач у позовній заяві, а суд у рішенні не зазначили умов кредитного договору, які передбачають право на дострокове стягнення всієї суми заборгованості.

Звертає увагу, що вимога про стягнення комісії є безпідставною, оскільки відповідна умова договору є нікчемною за приписами чинного законодавства та правових висновків Верховного Суду. Посилається також на незаконність стягнення процентів, оскільки ОСОБА_1 є добровольцем підрозділу ТРО з 18 березня 2022 року, що підтверджується контрактом, а отже, на нього поширюються гарантії Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Крім того, оскаржуваним рішенням встановлено, що за період з 3 січня 2022 року по 3 лютого 2022 року відповідач сплатив 5 970 грн комісії, тому загальний розмір боргу підлягає зменшенню до 276 974 грн 92 коп. (282 944,92 - 5 970).

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

АТ "ПУМБ" відзив на апеляційну скаргу до суду не подало.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Представник ОСОБА_1 - Оберемко Р.А. в судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просив задовольнити.

АТ "ПУМБ" в судове засідання не з`явилося про дату, час і місце розгляду справи повідомлено належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи

3 грудня 2021 року ОСОБА_1 підписав заяву № 401 в АТ "ПУМБ" на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі - ДКБО), чим беззастережно підтвердив, що приймає Публічну пропозицію на укладення ДКБО, яка розміщена на сайті АТ "ПУМБ".

При підписанні вказаної заяви ОСОБА_1 погодився з тим, що дана заява має новаційний характер та складає між ним та банком договір комплексного банківського обслуговування (далі - ДКБО) та відповідач ознайомлений з положеннями та умовами ДКБО і Тарифами Банку, що діяли на момент підписання заяви.

У заяві № 401 від 3 грудня 2021 року вказано, що кредит надається на споживчі цілі в сумі 300 000 грн на строк 36 місяців; розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості - 1,99% (5 970 грн щомісяця); розмір процентної ставки - 0,01%; реальна річна процентна ставка 47,1658%.

3 грудня 2021 року ОСОБА_1 було відкрито картковий рахунок, на який зараховано кредитні кошти в розмірі 300 000 грн.

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором, станом на 18 червня 2023 року у ОСОБА_1 наявна заборгованість в сумі 381 687 грн 68 коп., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 282 944 грн 92 коп.; заборгованості за процентами в розмірі 38 грн 76 коп.; заборгованості за комісією в розмірі 98 704 грн.

З виписки по рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 вбачається рух коштів, а саме 3 січня 2022 року та 3 лютого 2022 року відбулося автоматичне погашення строкової заборгованості за щомісячною комісією в загальній сумі 11 940 грн (по 5 970 грн).

18 червня 2023 року АТ "ПУМБ" надіслало ОСОБА_1 письмову вимогу (повідомлення), в якій повідомило про наявність заборгованості в розмірі 381 687 грн 68 коп. за кредитним договором № 401 від 3 грудня 2021 року та про необхідність сплати такої заборгованості протягом тридцяти календарних днів з дня отримання повідомлення.

ОСОБА_1 заборгованість не сплатив.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

В частині2 статті 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

У пункті 4.2.10. кредитного договору (Публічна пропозиція АТ "ПУМБ" на укладення ДКБО) передбачено право Банку вимагати дострокового виконання зобов`язань клієнта за договором у цілому або у визначеній Банком частці у разі не виконання клієнтом та/або довіреною особою клієнта своїх зобов`язань у випадках та порядку передбаченому договором або при не виконанні клієнтом інших зобов`язань перед Банком за іншими договорами.

Пунктом 5.15.2 кредитного договору (Публічна пропозиція АТ "ПУМБ" на укладення ДКБО) визначено, що Банк, крім інших прав, передбачених цим Договором, також має право вимагати від клієнта дострокового повернення наданого споживчого кредиту у випадках, передбачених законодавством України, а також при наявності інших визначених цим договором обставин, в тому числі, але не виключно в пункті 5.9. Розділу ІІ Договору.

Таким чином, оскільки відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору та щомісяця не погашав кредит, як визначено кредитним договором, то позивач правомірно звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитом.

Посилання скаржника на те, що позивачем в позовній заяві не зазначено положень кредитного договору, якими визначено право кредитодавця достроково стягувати всю заборгованість, не свідчать про відсутність такої заборгованості та відповідно не вказують на відсутність у позичальника обов`язку щодо її сплати. Відтак, такі доводи не можуть

бути підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення про відмову у стягненні заборгованості за тілом кредиту.

Отже, з урахуванням наведеного, у ОСОБА_1 перед АТ "ПУМБ" наявна заборгованість за тілом кредиту, яку останній зобов`язаний сплатити.

Разом з тим, колегія суддів частково погоджується з доводами скаржника, що сума основного боргу (тіло кредиту) підлягає стягненню у меншому розмірі, враховуючи наступне.

Встановлено, що розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості складає 5 970 грн щомісяця. В договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або "вражати" договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.

Недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18)).

Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті "нівелювання" правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі) (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 21 грудня 2021 року в справі № 148/2112/19 (провадження № 61-18061св20)).

В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у

разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).

Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина 2 статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою "текстуальної" недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах "нікчемний", "є недійсним". Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не "породжує" (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

У частині 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини 1-2 статті 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).

Згідно зі статтями 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів" цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Отже, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини 1 статті 3, частина 3 статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Відповідно до статті 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини 1-2 статті 11 Закону України "Про споживче кредитування").

Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначено, що:

"31.17. Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

31.18. Таким чином, Законом України "Про споживче кредитування" безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

31.19. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" Правління Національного банку України постановою від 8 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту".

31.20. Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника

(за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

31.22. Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

31.23. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України "Про споживче кредитування" та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

31.29. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1-2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".

Подібний за змістом висновок викладений і у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2023 року у справі № 204/224/21, у якій зазначено, що згідно з частиною 5 статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1-2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зроблено висновок про те, що якщо у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (і до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України "Про споживче кредитування"), положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин 1-2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".

У справі, що переглядається, в кредитному договорі від 3 грудня 2021 року, тобто укладеному після набрання чинності Законом України "Про споживче кредитування", зазначено, що відповідачу видається споживчий кредит на споживчі цілі.

При цьому, в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, а тому АТ "ПУМБ" не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору.

В апеляційній скарзі відповідач наголошує на тому, що умови кредитного договору про щомісячну сплату комісії за обслуговування кредитної заборгованості є незаконними.

За вказаних обставин та наведених положень закону колегія суддів приходить до висновку, що положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (комісія за обслуговування кредитної заборгованості) є нікчемними відповідно до частин 1-2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" .

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що позовна вимога про стягнення заборгованості по комісії в розмірі 98 704 грн не підлягала задоволенню судом першої інстанції в повному обсязі.

Згідно виписки по рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , останнім за січень-лютий 2022 року сплачено комісію за обслуговування кредитної заборгованості згідно умов договору в розмірі 11 940 грн (по 5 970 грн за кожний з двох місяців).

Відтак, беручи до уваги, що у ОСОБА_1 був відсутній обов`язок зі сплати комісії Банку через нікчемність такої умови кредитного договору, то сума основного боргу 282 944 грн 92 коп. підлягає зменшенню на суму сплаченої комісії та відповідно становитиме 271 004 грн 92 коп. (282 944,92-11 940).

Отже, розмір основного боргу, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ "ПУМБ", є доведеним у сумі 271 004 грн 92 коп.

Доводи скаржника про не встановлення судом обставин коли саме виникло прострочення заборгованості не є підставою для відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення основної суми боргу (тіла кредиту). Більш того, з наявної в матеріалах справи виписки по рахунку вбачається, що неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору розпочалося з вересня 2022 року.

Враховуючи, що Банк пред`явив вимогу про дострокове повернення всього кредиту (в червні 2023 року), колегія суддів не приймає до уваги посилання скаржника на те, що встановленням кредитних канікул позивач збільшив строк виконання зобов`язання до 3 червня 2025 року.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що у відповідача відсутній обов`язок зі сплати заборгованості по процентам на підставі статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", є необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до частини 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", військовослужбовцям з початку і до

закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження обставин поширення на відповідача положень Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" останній надав суду копію контракту добровольця територіальної оборони від 18 березня 2022 року.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини 3 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.

Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.

Надана відповідачем копія контракту добровольця територіальної оборони від 18 березня 2022 року не є документом, що звільняє його від сплати процентів за користування кредитом в розумінні пункту 15 частини 3 статті 14 Закону України Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Тобто, відсутні підстави для звільнення ОСОБА_1 від сплати заборгованості по процентам у розмірі 38 грн 76 коп.

Підсумовуючи викладене, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ "ПУМБ" становить 271 043 грн 68 коп., з яких: 271 004 грн 92 коп. - заборгованість за кредитом та 38 грн 76 коп. - заборгованість за процентами.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, не врахував норми матеріального права та правові висновки Верховного Суду у справах з аналогічними правовідносинами щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, зокрема щодо тіла кредиту та комісії, унаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в силу вимог статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ "ПУМБ" на суму 271 043 грн 68 коп.

Розподіл судових витрат

Відповідно до частин 1, 2, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За правилами частини 10 наведеної статті, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Ураховуючи ту обставину, що позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь АТ "ПУМБ" підлягає стягненню 4 064 грн 97 коп. сплаченого судового збору (71% від 5 725 грн 31 коп.), а з АТ "ПУМБ" на користь ОСОБА_1 - 1 992 грн 41 коп. судового збору за подання апеляційної скарги ( 29% від 6 870 грн 37 коп.).

Суд вважає за можливе провести взаємозалік та стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ "ПУМБ" різницю судового збору в розмірі 2 072 грн 56 коп. (4064,97>1992,41).

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 9 квітня 2024 року скасувати і ухвалити нове судове рішення такого змісту.

Позов акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" (Код ; місто Київ, вулиця Андріївська, 4) заборгованість за кредитним договором в сумі 271 043 гривень 68 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства "Перший

Український Міжнародний Банк" (Код ; місто Київ, вулиця Андріївська, 4) судовий збір в сумі 2 072 гривні 56 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: