Справа № 750/3965/25
Провадження № 2/750/1509/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 травня 2025 року м. Чернігів
Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:
суддіСупруна О.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 750/3965/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
24.03.2025 ТОВ «Коллект Центр» звернулося до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами від 14.07.2021 № 75649957, від 12.07.2021 № 3803973 та від 29.07.2021 № 100022093 у розмірі 46 242 грн 78 коп., мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем умов договорів.
Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 03.04.2025 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 14.05.2025.
У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив здійснювати розгляд справи без його участі, дав згоду на заочний розгляд справи, просив задовольнити позов.
Відповідач, яка оповіщалась судом про дату, час і місце розгляду справи в установленому законом порядку, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, відзиву, заяв та клопотань не подала, у зв`язку з чим за згодою представника позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
За правилом частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що 14.07.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) було укладено договір позики (ануїтет) № 75649957, згідно з умовами якого позикодавець зобов?язався передати позичальнику у власність грошові кошти (позику), без забезпечення, на погоджений строк (строк позики), шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов?язався повернути позику та сплачувати проценти позикодавцю відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах, тобто позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики протягом строку позики згідно Графіка платежів, або достроково (а.с. 32).
Відповідно до пункту 2 договору сума позики 5 000 грн.; строк позики (строк договору) 64 дні, процентна ставка (базова)/день 1,6% (фіксована); дата повернення позики 15.09.2021; знижена процентна ставка 1,04%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною)/день 2,70%, орієнтовна загальна вартість позики 7 239,04 грн.
Згідно з довідкою № КД-000001401/ТНПП від 23.10.2024, наданою ТОВ «Фінансова компанія» «Фінекспрес», відповідно до договору про переказ коштів
№ 23-01-18/5 від 23.01.2018, укладеного між останнім та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 14.07.2021 ОСОБА_3 на картку ЕПЗ номер НОМЕР_1 було здійснено переказ коштів у сумі 5 000,00 грн (а.с. 54).
Проценти за цим договором нараховуються за кожен день користування позикою, включаючи дати отримання та повернення (пункт 4 договору).
Відповідно до пункту 5 договору позичальник ознайомився на сайті
30.12.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт) та ТОВ «Вердикт Капітал» (фактор) укладено договір факторингу № 30-12/2021, відповідно до умов якого первісний кредитор зобов`язався відступити за плату право грошової вимоги у сумі 50 584 753,07 грн, а фактор зобов`язався здійснивши фінансування в порядку, передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом і боржниками (а.с. 73-75).
10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» (первісний кредитор) та ТОВ «Коллект Центр» (новий кредитор) укладено договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до умов якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набув у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у Додатках № 1 та № 3 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов?язки боржників або які зобов`язані виконати обов?язки боржників, за договорами позики (кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них. Новий кредитор сплачує первісному кредитору за права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим договором (а.с. 93-99).
Із копії Реєстру боржників до договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 слідує, що ТОВ «Коллект Центр» набуло право вимоги, зокрема, і до відповідача в розмірі 5 814,74 грн (а.с. 97-99).
№ 3803973 (а.с. 26 зворот-27).
Після погодження умов кредитування, 12.07.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_2 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «МІЛОАН» було укладено електронний Договір про споживчий кредит № 3803973, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 5 000 грн зі строком кредиту - 30 днів, тобто до 11.08.2021, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у термін встановлений Договором; комісія за надання кредиту 550,00 грн, яка нараховується за ставкою 11,00 % від суми кредиту одноразово; проценти за користування кредитом 1 875,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (а.с. 21-25).
Укладений договір складається з Анкети-заяви на кредит № 3803973, Договору про споживчий кредит № 3803973 від 12.07.2021, Графіку платежів за договором про споживчий кредит, Паспорта споживчого кредиту (а.с. 21-27).
ТОВ «МІЛОАН» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку ОСОБА_2 № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» від 13.11.2024 (а.с. 51 зворот).
Із Графіку платежів за договором про споживчий кредит № 3803973 від 12.07.2021 убачається, що відповідач зобов`язався сплатити до 11.08.2021 чисту суму кредиту у розмірі 7 425,00 грн, яка складається з: 5 000,00 грн - сума кредиту за договором; 1 875,00 грн проценти за користування кредитом; 550,00 грн комісія за надання кредиту (а.с. 25).
Після погодження умов кредитування, 29.07.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_2 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «МІЛОАН» було укладено електронний Договір про споживчий кредит
№ 100022093, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 3 600 грн зі строком кредиту - 30 днів, тобто до 28.08.2021, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у термін встановлений Договором; комісія за надання кредиту 396,00 грн, яка нараховується за ставкою 11,00 % від суми кредиту одноразово; проценти за користування кредитом 1 350,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (а.с. 39-43).
Укладений договір складається з Анкети-заяви на кредит № 100022093, Договору про споживчий кредит № 100022093 від 29.07.2021, Графіку платежів за договором про споживчий кредит, Паспорта споживчого кредиту (а.с. 39-45).
ТОВ «МІЛОАН» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку ОСОБА_2 № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» від 07.02.2025 (а.с. 59 зворот).
Із Графіка платежів за договором про споживчий кредит № 100022093 від 29.07.2021 убачається, що відповідач зобов`язався сплатити до 28.08.2021 чисту суму кредиту у розмірі 5 346,00 грн, яка складається з: 3 600,00 грн - сума кредиту за договором; 1 350,00 грн проценти за користування кредитом; 396,00 грн комісія за надання кредиту (а.с. 43 зворот).
Підпунктами 3.2.6 пункту 3.2 Договорів про споживчий кредит № 3803973 від 12.07.2021 та № 100022093 від 29.07.2021 передбачено, що ТОВ «МІЛОАН» має право відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу чи делегувати (доручати здійснення) свої права за цим Договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього Договору без згоди Позичальника. У випадку, якщо після відступлення прав вимоги за цим Договором Кредитодавець отримає від позичальника платіж (кошти) для погашення існуючої заборгованості за цим Договором, такий платіж (кошти) відповідно до частини другої статті 516 Цивільного кодексу України позичальнику не повертаються і зараховуються в рахунок виконання зобов`язань позичальника за цим Договором.
Відповідно до частини першої статті 1077 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Згідно з частиною першою статті 1088 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
На підставі Договору факторингу від 15.12.2021 № 15/12-2021-22 до ТОВ «Вердикт Капітал» (а.с. 68-72), а на підставі Договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.03.2023 № 10-03/2023/01 до позивача перейшли права кредитора за договором від 12.07.2021 № 3803973 (а.с. 87-92).
10.02.2022 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 10-02/2022-50, за яким ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги за вищевказаним кредитним договором. Так, згідно з підпунктом 2.1 клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідному Реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором (а.с. 76-81).
10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, за яким ТОВ «Коллект Центр» набуло право вимоги за вищевказаним кредитним договором. Так, згідно з підпунктом 2.1 клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідному Реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором (а.с. 93-100).
Із відомостей з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Чернігівській області від 02.04.2025 убачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінила прізвище на « ОСОБА_4 » (а.с. 125).
Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно зі статтею 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У частині другій статті 16 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) законодавець визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, а також зазначив, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Першочергово захист цивільних прав та інтересів полягає в з`ясуванні того, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. Суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Тобто підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту.
Статтею 6 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (частина перша статті 599 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Так, загальні правила щодо форми договору визначено у статті 639 Цивільного кодексу України, згідно з якою:
- договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом;
- якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася;
- якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі;
- якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Кодексу).
Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Із огляду на вищевикладене, встановлено, що відповідач підписав електронні договори шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а тому суд доходить висновку, що факт укладення договорів
№ 3803973 від 12.07.2021, № 75649957 від 14.07.2021 та № 100022093 від 29.07.2021 підтверджується матеріалами справи та узгоджується із статтями 6, 627 ЦК України та статтями 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Із запропонованими умовами відповідач ознайомилася та погодилася з ними. Уклавши договори на умовах, викладених в них, відповідач тим самим засвідчила свою згоду та взяла на себе зобов`язання виконувати умови, які були в них закріплені.
Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.
За змістом статей 526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору.
Згідно статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Таким чином, з відповідача на користь позивача належить стягнути кредитні кошти, отримані нею від первісного кредитора.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Процентна ставка за кредитним договором може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором (частина перша статті 1056-1 Кодексу).
Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 в справі № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Щодо стягнення відсотків, інфляційних та трьох відсотків річних за договором від 14.07.2021 № 75649957 суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 2 договору сума позики 5 000 грн.; строк позики (строк договору) 64 дні, процентна ставка (базова)/день 1,6% (фіксована); дата повернення позики 15.09.2021; знижена процентна ставка 1,04%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною)/день 2,70%, орієнтовна загальна вартість позики 7 239,04 грн.
Тобто, суд враховує, що за умовами договору позики відповідач отримав позику строком на 64 дні в сумі 5 000,00 грн.
Матеріали справи не містять доказів того, що строк користування відповідачем позикою продовжувався. Також, матеріали справи не містять доказів, що до вказаного договору позики укладалися додаткові угоди, згідно з якими б продовжувався строк користування відповідачем позикою.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 в справі
№ 444/9519/12 вказано, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами Цивільного кодексу України мають різний зміст. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 Цивільного кодексу України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього.
Тобто, сторони визначивши строк користування позикою в указаному договорі погодили строк виконання зобов`язання.
Також, у зазначеній вище постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Слід зазначити, що договором позики передбачено, що проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики. Крім того, визначена процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною)/день 2,70%.
У постанові від 05.04.2023 в справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого в постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та підтвердженого в постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 і уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 Цивільного кодексу України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 Цивільного кодексу України) у розмірі, визначеному законом або договором.
Велика Палата Верховного Суду вказала, що очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.
Велика Палата Верховного Суду зауважила, що невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.
За таких обставин, надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін, оскільки на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.
Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
Указаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла в постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 в справі № 912/1120/16 (пункт 6.19).
Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
У даній справі умови договору щодо визначення процентної ставки за понадстрокове користування позикою розташовані в пункті договору, який регулює порядок нарахування процентів, строк кредитування тощо, тобто правомірну поведінку сторін.
Таким чином, указані умови договору суд не може розцінити як нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування.
За умовами договору позики та згідно з таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с.32 на звороті) загальна вартість позики разом з процентами складає 7 239,04 грн (5 000,00 грн. сума кредиту та 2 239,04 грн. проценти за користування кредитом).
Із розрахунку заборгованості за даним договором, наданим позивачем, слідує, що проценти за користування позикою відповідачу нараховані після встановленого строку користування нею.
Таким чином, з урахуванням наведеного та строку користування позикою, визначеного вказаним договором позики (64 дні), доказів про продовження якого матеріали справи не містять, суд дійшов висновку, що нарахування процентів за користування позикою після спливу цього строку є безпідставним і з відповідача вони стягненню не підлягають.
А тому, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за договором позики в сумі 5 120,80 грн (2 881,76 грн заборгованість за тілом кредиту + 2 239,04 грн проценти за користування кредитом).
Крім того, статтею 625 ЦК України передбачено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Зокрема, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Із розрахунку, наданого позивачем, слідує, що інфляційні втрати розраховані позивачем за січень-лютий 2022 року становлять 84,17 грн, а 3% річних - за період із 30.12.2021 до 23.02.2022 13,26 грн (а.с. 63), а тому вони також підлягають стягненню з відповідача.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
На спростування поданих позивачем розрахунків відповідач свого розрахунку не надала.
Із огляду на встановлені обставини справи, невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, з неї належить стягнути заборгованість за договором від 14.07.2021 № 75649957 в сумі 5 218,23 грн, яка складається з: 2 881,76 грн заборгованість за тілом кредиту, 2 239,04 грн заборгованість за відсотками, 84,17 грн інфляційні втрати, 13,26 грн три відсотки річних.
Щодо позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за процентами за договорами від 12.07.2021 № 3803973 та від 29.07.2021
№ 100022093 суд виходить з наступного.
Після погодження умов кредитування, 12.07.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_2 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «МІЛОАН» було укладено електронний Договір про споживчий кредит № 3803973, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 5 000 грн зі строком кредиту - 30 днів, тобто до 11.08.2021, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у термін встановлений Договором; комісія за надання кредиту 550,00 грн, яка нараховується за ставкою 11,00 % від суми кредиту одноразово; проценти за користування кредитом 1 875,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (а.с. 21-25).
Після погодження умов кредитування, 29.07.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_2 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «МІЛОАН» було укладено електронний Договір про споживчий кредит
№ 100022093, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 3 600 грн зі строком кредиту - 30 днів, тобто до 28.08.2021, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у термін встановлений Договором; комісія за надання кредиту 396,00 грн, яка нараховується за ставкою 11,00 % від суми кредиту одноразово; проценти за користування кредитом 1 350,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (а.с. 39-43).
Згідно з копіями відомостей ТОВ «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення за кредитними договорами № 3803973 від 12.07.2021 та № 100022093 від 29.07.2021 строк кредитування двічі пролонгувалися (а.с. 52-53, 60-61).
Так, 10.08.2021 відповідачем було сплачено комісію за пролонгацію в сумі 250,00 грн, проценти по кредиту в сумі 472,00 грн та тіло кредиту в сумі 250,00 грн; 18.09.2021 - сплачено комісію за пролонгацію в сумі 100,00 грн, проценти по кредиту в сумі 592,00 грн та тіло кредиту в сумі 395,00 грн (за договором
№ 3803973 від 12.07.2021).
24.09.2021 відповідачем було сплачено комісію за пролонгацію в сумі
100,00 грн, проценти по кредиту в сумі 245,00 грн та тіло кредиту в сумі 150,00 грн; 10.11.2021 - сплачено комісію за пролонгацію в сумі 100,00 грн, проценти по кредиту в сумі 245,00 грн та тіло кредиту в сумі 150,00 грн (за договором
№ 100022093 від 29.07.2021).
Суд ураховує, що відповідно до умов вказаних договорів та доказів, наявних в матеріалах справи, відповідач отримала кредити у сумі 5 000,00 грн та 3 600,00 грн, строк користування якими складав по 30 днів відповідно (пункти 1.3. договорів). Разом з тим, строк користування вказаними кредитами двічі продовжувався згідно із пунктами 2.3. договорів.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 в справі
№ 444/9519/12 указано, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами Цивільного кодексу України мають різний зміст. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 Цивільного кодексу України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього.
Тобто, сторони визначивши строк кредитування у вказаних договорах погодили строк виконання зобов`язання.
Також, у зазначеній вище постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Однак, із розрахунків заборгованості, наданих позивачем слідує, що проценти за користування кредитами нараховані ТОВ «Вердикт Капітал» за кредитним договором № 100022093 від 29.07.2021 в сумі 8 601,20 грн за період із 10.02.2022 до 23.02.2022; за кредитним договором № 3803973 від 12.07.2021 в сумі
23 225,84 грн за період до 23.02.2022, тобто поза межами строків кредитування (з урахуванням пролонгацій відповідно до пункту 2.3), визначених вказаними договорами.
Із огляду на встановлені обставини справи, невиконання відповідачем зобов`язань за кредитними договорами, з неї належить стягнути заборгованість за процентами за кредитним договором від 12.07.2021 № 3803973 в сумі 7 765,59 грн та за кредитним договором від 29.07.2021 № 100022093 в сумі 6 291,20 грн.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність;
3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Із запровадженням з 15.12.2017 змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.
Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вважала за необхідне надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких позивач має заперечення.
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі
№ 922/445/19 та від 06.12.2019 у справі № 910/353/19, а також постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від
25.05.2021 у справі № 910/7586/19).
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: копію договору № 01-07/2024 про надання правової допомоги від 01.07.2024, укладеного між ТОВ «Коллект Центр» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», прайс-лист АО «Лігал Ассістанс», копію заявки на надання юридичної допомоги № 124 від 01.02.2025, копію витягу з акту № 5 про надання юридичної допомоги від 28.02.2025.
Ураховуючи відсутність заперечень з боку відповідача щодо розміру витрат на правничу допомогу, вони підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених вимог (39,54%).
Згідно зі статтею141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь ТОВ «Коллект Центр» витрати по оплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог (39,54%).
Керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 279, 280-282, 289, 354 ЦПК України, суд
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором про споживчий кредит № 3803973 від 12.07.2021 в розмірі 12 670,59 грн (дванадцять тисяч шістсот сімдесят гривень 59 копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором позики (ануїтет) № 75649957 від 14.07.2021 в розмірі 5 218,23 грн (п`ять тисяч двісті вісімнадцять гривень 23 копійки).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором про споживчий кредит № 100022093 від 29.07.2021 в розмірі 9 987,20 грн (дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят сім гривень 20 копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» 5 140,20 грн (п`ять тисяч сто сорок гривень 20 копійок) у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» 957,81 грн (дев`ятсот п`ятдесят сім гривень 81 копійка) у відшкодування витрат по сплаті судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання:
АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .
Суддя