Провадження №: 4-с/336/25/2025
УХВАЛА

іменем України

15 травня 2025 року м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Петренко Л.В.

розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжя Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції України(м.Одеса) Куліченко Олени Миколаївни,

встановив:

14 травня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя зі скаргою на дії старшого державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжя Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції України(м.Одеса) Куліченко Олени Миколаївни. Документ сформований в системі «Електронний суд» 14 травня 2025 року.

З тексту скарги слідує, що скаржник не погоджується з діями державного виконавця щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору, у виконавчому провадженні номер 77776268 з виконання виконавчого листа № 323/2090/20 виданого 29.01.2021р. Оріхівським районним судом Запорізької області про стягнення судового збору 420,00 грн., де стягувачем є Державна судова адміністрація України.

В скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову про стягнення виконавчого збору за виконавчим провадженням 77776268 від 13.05.2025р.; визнати дії державного виконавця Олени Куліченко протиправними в частині несвоєчасного винесення постанови про стягнення виконавчого збору за виконавчим провадженням 77776268 від 13.05.2025р. та стягнути з державного виконавця Олени Куліченко або з Хортицького відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжя південного міжрегіонального управління міністерства юстиції України(м. Одеса) судові витрати понесені ним під час розгляду справи, котрі будуть пізніше підраховані та заявлені в повному обсязі.

Дослідивши матеріали скарги, суддя дійшов до висновку про відмову у відкритті провадження у справі з наступних підстав.

Відповідно до статті 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 3 Закону № 1404-VIII передбачено перелік виконавчих документів, на підставі яких рішення підлягають примусовому виконанню. Серед них є виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках, зокрема, на підставі судових рішень, а також виконавчі написи нотаріусів (пункти 1 і 3 зазначеної частини), постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди (пункт 5).

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби урегульований у статті 74 Закону № 1404-VIII.

Згідно з частинами 1, 2 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року N 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Тобто, юрисдикція спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби залежить від типу виконавчого документа, на підставі якого було відкрите виконавче провадження, а також суб`єктів їх видання.

Зі скарги ОСОБА_1 вбачається, що предметом оскарження є постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 13 травня 2025 року у виконавчому провадженні № 77776268.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинених під час виконання судового рішення, ухваленого у цивільній справі, визначений у розділі VII ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. У позовній заяві зазначається ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження (за наявності).

Отже, за правилами адміністративного судочинства мали оскаржуватися рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинені під час виконання ухвалених в адміністративній справі судових рішень, а також виконавчих документів, виданих іншими, ніж суд, органами та посадовими особами, оскільки закон не встановлює для такого оскарження іншого порядку судового оскарження.

Відповідно, за загальними правилами чинних процесуальних кодексів, скарги на рішення, дії та бездіяльність службових осіб під час виконання судових рішень подаються за юрисдикцією того суду, який ухвалив судове рішення, що знаходиться на виконанні.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені Законом N 1404-VIII.

З урахуванням вищенаведеного можна зробити висновок, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

На сьогодні існують сталі правові висновки Верховного Суду з даного питання. Суди в даному випадку приходять до єдиного висновку про неможливість розгляду вимог щодо оскарження постанови державного виконавця чи приватного виконавця про стягнення виконавчого збору у порядку цивільного судочинства, оскільки їх розгляд віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Такі правові висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 370/1034/15-ц. Аналогічний висновок вже висловлювався Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 6 червня 2018 року (справа N 127/9870/16-ц), у постанові від 30 січня 2019 року у справі N 161/8267/17 (провадження N 14-604цс18) та інших.

Враховуючи вищевикладене, суддя вважає, що заявлені вимоги не підлягають розгляду в порядку ЦПК України, оскільки даний спір між сторонами має бути розглянутий адміністративним судом за правилами КАС України.

Згідно ст. 186 п.1 ч.1 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ч. 1 ст.19, п.1ч.1ст. 186, 258-261 ЦПК України, суддя-

постановив:

Відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжя Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції України(м.Одеса) Куліченко Олени Миколаївни.

Роз`яснити заявнику, що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала складена та підписана 15 травня 2025 року.

Суддя: