КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 373/2601/24 Апеляційне провадження № 22-ц/824/5557/2025Головуючий у суді першої інстанції -Залеська А.О. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Невідома Т.О., Соколова В.В.,

секретар Цуран С.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Кушнір Тетяною Володимирівною на ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2024 року про відмову у відкритті провадження по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту перебування на утриманні військовослужбовця трьох дітей віком до вісімнадцяти років,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 , звернувся до суду з заявою, в якій просив встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у період з 2015 по 2022 р; встановити факт перебування на утриманні ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заява мотивована тим, що на утриманні ОСОБА_1 перебуває троє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є дочкою ОСОБА_3 , з якою він проживав однією сім`єю з 2015 по 2022 роки; дочка заявника ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народжена від ОСОБА_3 під час їхнього спільного проживання; падчерка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є дочкою теперішньої дружини заявника, з якою він зареєстрував шлюб.

Вказано, що ОСОБА_1 являється військовослужбовцем та проходить службу в військовій частині НОМЕР_1 , тому вважає, що встановлення факту перебування на його утриманні трьох дітей віком до 18 років має для нього юридичне значення, оскільки в силу підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» встановлення цього факту породжує у нього право на звільнення з військової служби за сімейними обставинами.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2024 року відмовлено у відкритті провадження.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 , через свого представниказвернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд невірно встановив характер правовідносин із заінтересованими особами, підстави та мотиви з яких заявник змушений звертатись до суду. При ухваленні оскаржуваної ухвали, судом також не враховано відсутності чіткого та зрозумілого порядку встановлення даного факту та відсутність передбаченого переліку відповідних документів законодавством України в тому числі Сімейним кодексом.

Вказує, що на момент подачі заяви до суду не оспорюється обов`язок біологічного батька ОСОБА_6 на її утримання, враховуючи, що батько позбавлений батьківських прав на її виховання та має значну заборгованість по сплаті аліментів. Крім того, зазначає, що заявник є вітчимом щодо ОСОБА_4 та біологічним батьком щодо ОСОБА_5 .

Зазначає, що суд дійшов помилкового висновку щодо обов`язкової наявності походження дітей від чоловіка/військовослужбовця, оскільки згідно ч. 1 ст. 268 СК України вітчим має обов`язок утримувати своїх падчерку та пасинка, що надає право на звільнення від проходження військової служби, адже визначальним фактором є не батьківство, а саме утримання трьох і більше дітей віком до 18 років.

Посилається на те, що у Постанові пленуму ВС України № 5 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" зазначено вичерпний перелік заяв, які не можуть розглядатись судами, серед яких не вказано про факт здійснення утримання відчимом падчерки.

Вказує, що заявник не має можливості встановити даний факт в позасудовому порядку, встановити даний факт іншим шляхом не можливо.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Кушнір Т.В. підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, просив ухвалу суду скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Представник Військової частини НОМЕР_1 - Бобровик І.В. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, вислухавши пояснення представника заявника, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 є військовослужбовцем, який проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 , протягом періоду з 2015 по 2022 роки він проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з громадянкою ОСОБА_3 , під час спільного проживання на утриманні заявника перебували дві дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є донькою ОСОБА_3 від попередніх стосунків, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є його біологічною донькою, народженою під час спільного проживання з ОСОБА_3 . Після завершення стосунків із ОСОБА_3 та укладення шлюбу з іншою жінкою, він також узяв на утримання її доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є його падчеркою.

Суд першої інстанції відмовив у відкритті провадження, вважаючи, що встановлення факту утримання трьох дітей не має юридичного значення в межах цивільного судочинства, оскільки заявник прагне реалізувати не цивільне право, а публічне - право на звільнення з військової служби. Крім того, суд дійшов висновку, що у ОСОБА_1 відсутній встановлений законом обов`язок утримувати двох із трьох дітей, що виключає можливість визнання цього факту юридичним у контексті ЦПК України. Також було зазначено, що заявник має інші способи підтвердження необхідних обставин без звернення до суду.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції, апеляційний суд, в повній мірі погодитись не може з таких підстав.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження.

Згідно із частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною першою статті 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які розглядає суд, який не є вичерпним.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у Постанові КЦС ВС від 18.10.2024 № 148/524/23 (61-12982св23) зазначено, що існує два порядки (способи) встановлення фактів, що мають юридичне значення, - позасудовий і судовий, які за своїм змістом є взаємовиключними (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року в справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23)).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 березня 2024 року у справі № 378/760/23 (провадження № 61-18182св23) зазначено, що «при вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній».

Хоча у вказаній постанові Верховного Суду питання стосувалось щодо встановлення факту здійснення утримання батька, однак воно необхідне для отримання права заявника на відстрочку від призову на військову під час мобілізації, тому колегія суддів вважає, що вказана позиція Верховного Суду також стосується і питання щодо встановлення факту утримання заявником трьох дітей віком до 18 років, яке йому також необхідно для підтвердження наявності у нього права на відстрочку від мобілізації.

Отже, якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Водночас, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, дійшовши висновку про те, що справа не належить до справ цивільного судочинства, які підлягають розгляду в порядку окремого провадження, але підлягає судовому розгляду, не виконав обов`язку з`ясувати, в якому саме порядку або до якого органу заявник повинен звернутися для реалізації свого права, тобто не з`ясував питання про підсудність та юрисдикційність даної заяви.

Такий підхід суперечить вимогам справедливого судового розгляду, оскільки особа фактично залишена без чіткого та ефективного механізму захисту свого права, а доступ до правосуддя не може бути формальним.

З огляду на зазначене та на те, що право особи на звернення до суду не може бути обмежене, суд першої інстанції у разі відмови у відкритті провадження мав обов`язково зазначити, до якого саме суду чи органу заявнику слід звернутися для належного захисту своїх прав.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження є передчасною, постановленою з порушенням процесуальних вимог щодо з`ясування юрисдикційності та права особи на захист, і підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Статтею 379 ЦПК України визначено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу суду скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Кушнір Тетяною Володимирівною задовольнити.

Ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2024 року про відмову у відкритті провадження скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач

Судді