Справа № 504/883/22
Номер провадження 2-п/504/18/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2025с-ще Доброслав

Доброславський районний суд Одеської області у складі:

Головуючої судді Вінської Н.В.,

секретаря Коцар А.М.,

за участі:

представника відповідача адвоката Юрова В.А.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 10.08.2023 року по справі №504/883/22,-

в с т а н о в и в:

В квітні 2022 року представник військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області із даним позовом, обґрунтовуючи його тим, що відповідач у період з 05.01. 2017 року по 09.09.2019 року перебував на посаді командира групи матеріального забезпечення, відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) №191 від 09.09.2019 року відповідача звільнено у запас.

Згідно з аудиторським звітом «Про результати внутрішнього аудиту фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з 01.01.2017 року по 31.08.2020 року» проведеного Південним територіальним управлінням внутрішнього аудиту виявлене порушення стосовно переплати грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 на загальну суму 398 516,57грн., з яких командиром групи матеріального забезпечення ОСОБА_1 завдано шкоди на суму 1725087,93 грн., яка складається з суми нестачі в розмірі 162941,58 грн. та 9646,35 грн. завданих збитків державі внаслідок не позбавлення військовослужбовців премій за невихід на службу без поважних причин, за самовільне залишення військової частини або місця служби.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 10.08.2023 року позов військової частини НОМЕР_1 - задоволено в повному обсязі; стягнуто з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 суму у розмірі 162 941,58 грн. залишку нестачі по автомобільній службі, стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь військової частини НОМЕР_1 суму у розмірі 9 646,58грн. суму переплати грошового забезпечення військовослужбовцям, стягнуто з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 судовий збір в розмірі 2 588,82грн..

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду ОСОБА_1 через представника подав заяву про його перегляд.

Дослідивши надані докази, перевіривши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно з ч.1 ст.284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

На підставі ч.1 ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Оскільки заявником надані доводи для перегляду заочного рішення, підстав для відмови в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення немає, суд вважає за необхідне скасувати заочне рішення суду від 10.08.2023 року.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, за правилами якого розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (частина перша статті 19 КАС України).

У пункті 17 частини першої статті 4 КАС України зазначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Частинами першої, четвертої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Наведені норми права прямо передбачають, що військова служба є публічною службою.

У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди /збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.

Водночас, у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України.

У справі, що розглядається, позов пред`явлено військовою частиною НОМЕР_1 до фізичної особи - військовослужбовця про стягнення майнової шкоди, виявленої при звільненні його зі служби.

Звертаючись з відповідним позовом, позивач посилався на те, що аудиторським звітом «Про результати внутрішнього аудиту фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з 01.01.2017 року по 31.08.2020 року» проведеного Південним територіальним управлінням внутрішнього аудиту виявлене порушення стосовно переплати грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 на загальну суму 398 516,57грн., з яких командиром групи матеріального забезпечення ОСОБА_1 завдано шкоди на суму 1725087,93 грн., яка складається з суми нестачі в розмірі 162941,58 грн. та 9646,35 грн. завданих збитків державі внаслідок не позбавлення військовослужбовців премій за невихід на службу без поважних причин, за самовільне залишення військової частини або місця служби.

Спір між сторонами виник з приводу проходження відповідачем військової служби, під час якого, на думку позивача, неналежне виконання відповідачем своїх службових обов`язків призвело до фінансових втрат.

З урахуванням зазначеного слід дійти висновку, що спірні правовідносини виникли у зв`язку із завданням відповідачем шкоди державі під час проходження публічної служби.

Отже, спірні правовідносини підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, і питанням відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди, навіть якщо притягнення цієї особи до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди відбувається після її звільнення з військової служби.

Такий висновок відповідає правовим позиціям, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16, від 12 грудня 2018 року у справі № 734/3102/16-ц, від 13 лютого 2019 року у справі №636/93/14-ц, від 22 січня 2020 року у справі № 813/1045/18, постановах Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 750/12198/18, провадження № 61-11366св19, від 15 квітня 2020 року у справі № 695/1446/17, провадження № 61-672св19, від 23 квітня 2020 року у справі № 638/11953/17, провадження № 61-48170св18, від 18 травня 2020 року у справі № 321/216/18, провадження № 61-17040ск19, від 22 грудня 2022 року у справі № 577/2551/18, провадження № 61-22671св19.

Приймаючи рішення у справі суд не звернув увагу на те, що спір має публічно-правовий характер, оскільки пов`язаний з проходженням публічної служби. Спірні правовідносини виникли з приводу відшкодування збитків, завданих особою державі під час проходження військової служби, є адміністративно-правовими, тож справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження в справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, оскільки спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, заочне рішення суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Керуючись ст.ст.284,287 ЦПК України, ст. 255 ЦПК України

у х в а л и в:

Заочне рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 10.08.2023 року по справі №504/883/22 скасувати.

Провадження у справі за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої державі закрити.

Апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії цієї ухвали шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду, через місцевий суд.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Вінська Н. В.