Справа № 490/3654/25
н/п 2-з/490/83/2025
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Черенкова Н.П., яка діє від імені суду, розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів до подання позовної заяви,-

ВСТАНОВИЛА:

Адвокат Бондаренко І.О, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 , через систему «Електронний суд», звернувся до суду із заявою про забезпечення доказів, в порядку ст. 116 ЦПК України, в якій просив суд забезпечити доказ, а саме Договір купівлі-продажу №4-89 від 15.11.2001 р. шляхом витребування його у Комунального підприємства Миколаївської міської ради Бюро технічної інвентаризації та у Універсальної товарної біржі «Миколаївська нерухомість 2000».

В обґрунтування підстав для забезпечення доказів заявник вказує наступне.

На Універсальній товарній біржі «Миколаївська нерухомість 2000» 15.11.2001 року було укладено Договір купівлі-продажу №4-89 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за яким вони купили по 1/2 частки кожному квартиру АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 10.06.2016 року була відкрита спадкова справа №59087013 в Першій миколаївській державній нотаріальній конторі.

Для оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_1 , як спадкоємиці, що прийняла спадщину за своєю померлою матір`ю ОСОБА_4 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , необхідно звернутися до суду з позовною заявою для визнання біржового договору №4-89 від 15.11.2001 року дійсним, оскільки сторони Договору грунтуючись на ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» в редакції від 16.02.1993 року, яка діяла на момент укладення Договору, нотаріально його не посвідчили, що прямо суперечить нормам чинного законодавства та тягне за собою його нікчемність (недійсність). Проте копія та оригінал Договору, що являється єдиним правовстановлюючим документом права власності на вищезазначену квартиру і який необхідний ОСОБА_1 для звернення з позовною заявою до суду про визнання біржового договору дійсним - відсутній. Враховуючи той факт, що а ні копії, а ні оригіналу Договору де могли б бути відомості про продавця квартири АДРЕСА_2 , немає, ОСОБА_1 не може звернутися до суду з позовною заявою про визнання біржового договору №4-89 дійсним через відсутність відомостей про відповідача (продавця). Адвокат вказує, що, на підставі договору про надання правової допомоги ОСОБА_1 , він звертався з адвокатським запитом №07/01/1 від 07 січня 2025 року до КП «ММБТІ» із запитом щодо надання копії технічного паспорту, на що останнє відповіло, що у архівах КП «ММБТІ» дані технічні паспорти не зберігаються. Додатково, звертався з адвокатським запитом №344 від 06 травня 2025 року до КП «ММБТІ» із запитом щодо надання копії Договору купівлі-продажу №4-89, однак на даний момент відповіді не отримав. За такого, представник заявниці вказує, що аналіз вищезазначеного дає підстави стверджувати, що необхідність забезпечення Договору купівлі - продажу №4-89 від 15.11.2001 р. як доказу обґрунтовується тим, що зазначений договір має істотне значення для оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом, для підготовки позовної заяви до суду про визнання Договору дійсним, та для встановлення відомостей про продавця, який в подальшому буде відповідачем по справі

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2025 року, дану заяву передано на розгляд судді Черенковій Н.П.

Заявниця або її представник до судового засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч. 3 ст. 118 ЦПК України їх неявки не перешкоджає розгляду поданої заяви.

Зважаючи на встановлений ч.2 ст. 118 ЦПК України п`ятиденний строк, встановлений для розгляду заяви про забезпечення доказів, суд вважає за можливе розглянути її за відсутності сторони та її представників.

Розглянувши заяву про забезпечення доказів, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з частиною 1 статті 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Відповідно до частини 2 статті 116 ЦПК України способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Згідно частини 3 статті 116 ЦПК України заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

За ч. 4ст. 116 ЦПК України, забезпечення доказів до подання позовної заяви здійснюється судом першої інстанції за місцезнаходженням засобу доказування або за місцем, де повинна бути вчинена відповідна процесуальна дія. Забезпечення доказів після подання позовної заяви здійснюється судом, який розглядає справу.

Відповідно до пунктів 4-5 частини 1 статті 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів зазначається: докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини 1 статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини 4 статті 84 ЦПК України суд може витребувати докази також до подання позову як захід забезпечення доказів у порядку, встановленому статтями 116-118цього Кодексу.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

У Постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 367/6751/18-ц (провадження № 61-23322св19) викладено наступну правову позицію: «Суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим (частина перша статті 116 ЦПК України). Процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено. Забезпечення доказів - це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів. Разом з цим, згідно зі статтею 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом».

Таку ж правову позицію щодо вирішення судами питання про забезпечення доказів висловила Велика Палата Верховного Суду у Постанові 11.03.2020 у справі № 9901/608/19.

Суд при вирішенні питання про забезпечення доказів має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення доказів, забезпечення збалансованості прав та інтересів сторін, наявності взаємозв`язку між забезпеченням доказів, витребуванням певної інформації, і предмету позовних вимог, а також запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб учасників даного судового процесу. Ці обставини суд вважає істотними і необхідними для забезпечення доказів.

Разом з тим, суд зазначає, що інститут забезпечення доказів є спеціальним механізмом, який використовується для їх збереження та покликаний створити можливість реалізації своїх прав особами, які беруть участь у справі, щодо подання до суду необхідних доказів за наявності обставин, які свідчать, що надання потрібних доказів може стати неможливим або ускладненим в майбутньому.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожній фізичній або юридичній особі право доступу до суду. «Право на суд» включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати вирішення спору судом по суті.

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (рішення у справі «Шишков проти Росії», від 20 лютого 2014 року, заява № 26746/05).

З урахуванням мети інституту витребування доказів для допомоги сторонам в отриманні доказів, а також враховуючи те, що для звернення до суду за захистом свого майнового права ОСОБА_1 необхідний Договір купівлі-продажу та інформація про продавця, який в подальшому набуде статусу відповідача, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення заяви про витребування доказів.

Також суд вважає за необхідне роз`яснити заявниці, що відповідно до ч. 5 ст.116 ЦПК України, у разі подання заяви про забезпечення доказів до подання позовної заяви заявник повинен подати позовну заяву протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення доказів. У разі неподання позовної заяви у зазначений строк, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження, суд скасовує ухвалу про вжиття заходів забезпечення доказів не пізніше наступного дня після закінчення такого строку або постановлення судом ухвали про повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження. Якщо ухвала про забезпечення доказів на момент її скасування була виконана повністю або частково - отримані судом докази (показання свідків, висновки експертів тощо) не можуть бути використані в іншій справі.

Керуючись ст. ст.116,117 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИЛА:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів до подання позовної заяви - задовольнити.

1. Витребувати у Комунального підприємства Миколаївської міської ради Бюро технічної інвентаризації копію Договору купівлі-продажу №4-89, укладений на Універсальній товарній біржі «Миколаївська нерухомість 2000» 15.11.2001 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за яким вони купили по 1/2 частки кожному квартиру АДРЕСА_1 .

2. Витребувати в Універсальної товарної біржі «Миколаївська нерухомість 2000» копію Договору купівлі-продажу №4-89, укладений 15.11.2001 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за яким вони купили по 1/2 частки кожному квартиру АДРЕСА_1

Ухвала про забезпечення доказів (крім забезпечення доказів шляхом допиту свідків, призначення експертизи, огляду доказів) є виконавчим документом та виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень, відповідно до ч. 11 ст. 118 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.П. Черенкова