ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

16 травня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/8463/24

Головуючий у першій інстанції Лібстер А. С.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/771/25

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідачі: Акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНГО», ОСОБА_2

Особа, яка подала апеляційну скаргу: Акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНГО»

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди (суддя Лібстер А.С.), ухвалене у м.Чернігів,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з АТ «Страхова компанія «ІНГО» у відшкодування майнової (матеріальної) шкоди, заподіяної в результаті пошкодження КТЗ «Citroen C3 Air Cross», д.р.н. НОМЕР_1 , у ДТП, яка мала місце 23 травня 2024 року, недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 19 622,51 грн, пеню в розмірі 1763,90 грн, три відсотки річних у розмірі 102,00 грн, за період з 30 квітня 2024 року по 01 жовтня 2024 року, а загалом 21 488,41 грн; стягнути з ОСОБА_2 у відшкодування майнової (матеріальної) шкоди різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в сумі 24 280,94 грн, а також витрати на проведення оцінки майнової шкоди автотоварознавчого дослідження в сумі 3 000 грн, а всього 27 280,94 грн. Позов мотивовано тим, що 23 травня 2024 року ОСОБА_2 о 16 год. 20 хв., на 163 км а/д «М01 Київ-Чернігів-Н.Яриловичі» Чернігівського району, керуючи автомобілем марки «ЗАЗ 110307», д.р.н. НОМЕР_2 , рухаючись від села Рівнопілля Чернігівського району в бік м.Чернігова, об`їжджаючи бетонну перешкоду, не вибрав безпечної швидкості руху під час зустрічного роз`їзду, не дотримався безпечного бокового інтервалу, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Citroen C3 Air Cross», д.р.н. НОМЕР_1 , який рухався у зустрічному напрямку. В результаті ДТП вищевказані автомобілі отримали механічні пошкодження, а їх власникам завдано матеріальних збитків. Постановою Чернігівського районного суду від 19 червня 2024 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу. Цивільно-правова відповідальність автомобіля «ЗАЗ 110307» була застрахована в АТ «Страхова компанія «ІНГО», яка, провівши розслідування страхового випадку, компенсувала 29 липня 2024 року на користь позивача частково завдану матеріальну шкоду в розмірі 46 928,55 грн, за вирахуванням 1 600 грн франшизи. Однак ОСОБА_1 не погодився із сумою регламентної виплати і звернувся до незалежного оцінювача-автотоварознавця ОСОБА_3 із заявою про проведення автотоварознавчого дослідження пошкодженого в ДТП транспортного засобу «Citroen C3 Air Cross». Відповідно до звіту про оцінку №145/24 автотоварознавчого дослідження від 19 серпня 2024 року матеріальний збиток складає 81 781,27 грн, в тому числі ПДВ 13 630,21 грн, вартість ремонту автомобіля 108 998,47 грн, в тому числі ПДВ 18 166,47 грн. Тобто АТ «Страхова компанія «ІНГО» повинна ще доплатити на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 19 622,51 грн. ОСОБА_1 вважає, що зроблені незалежним оцінювачем ОСОБА_3 розрахунки свідчать про недобросовісність страхової компанії та навмисне заниження розміру страхового відшкодування і невірне визначення завданих збитків позивачу, а звіт №68114 від 02 липня 2024 року, складений СОД ОСОБА_4 , - неналежним і недопустимим доказом. За доводами позивача, страхова компанія повинна сплатити також штрафні санкції у вигляді пені, інфляційних втрат та 3% річних за період з 30 квітня 2024 року по 01 жовтня 2024 року. Крім того, ОСОБА_1 вказує, що оскільки вартість майнового збитку перевищує страхову виплату, яку має провести на користь позивача страхова компанія, то із ОСОБА_2 підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та сумою страхового відшкодування.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 січня 2025 року позов задоволено; стягнуто з АТ «Страхова компанія «ІНГО» на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 1763,90 грн, три відсотки річних в розмірі 102,00 грн за період з 30.04.2024 року по 01.10.2024 року, судовий збір у розмірі 605,60 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування майнової (матеріальної) шкоди, заподіяної в результаті пошкодження автомобіля, різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в сумі 24 280, 94 грн, витрати на проведення оцінки майнової шкоди автотоварознавчого дослідження, в сумі 3 000 грн, судовий збір у розмірі 605,60 грн, та витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн. Рішення суду мотивовано тим, що 18 листопада 2024 року АТ «СК «ІНГО», після звернення позивача з позовом до суду, сплатило на користь позивача недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 19 622,51 грн, а також частково штрафні санкції за прострочення виконання зобов`язання в добровільному порядку в розмірі 777,61 грн, що складає 20 400,12 грн, що не заперечувалось сторонами і у сторони позивача відсутні претензії до страхової компанії в цій частині. Також суд дійшов висновку, що вартість майнового збитку, завданого позивачу внаслідок пошкодження його автомобіля під час ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_2 , перевищує страхову виплату, яку має провести на користь позивача страхова компанія, отже різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та сумою страхового відшкодування, з урахуванням фактичного розміру шкоди та суми страхового відшкодування, повинна бути відшкодована ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі АТ «Страхова компанія «ІНГО» просить скасувати вказане рішення суду в частині заявлених до страхової компанії позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні таких вимог повністю. Апеляційна скарга мотивована тим, що страхова компанія здійснила виплату страхового відшкодування в межах встановленого законом строку 29 липня 2024 року. Також після звернення ОСОБА_1 до суду, враховуючи фактичні обставини справи, 18 листопада 2024 року АТ «Страхова компанія «ІНГО» в добровільному порядку сплатило на користь позивача недоплачену частину страхового відшкодування в розмірі 19 622,51 грн та штрафні санкції в розмірі 777,61 грн за період з 30 вересня 2024 року (дата виникнення заборгованості) по 18 листопада 2024 року (дата доплати страхового відшкодування). Отже, датою виникнення заборгованості вважає саме 30 вересня 2024 року наступний день після спливу 90-денного строку для виплати страхового відшкодування, встановленого Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних странспортних засобів», а не 30 липня 2024 року. За доводами АТ «Страхова компанія «ІНГО», суд мав вирахувати вже сплачену страховою компанією суму штрафних санкцій в розмірі 777,61 грн, що призвело до збільшення суми штрафних санкцій. Також відповідач посилається, що суд першої інстанції не застосовує розподіл судових витрат між сторонами відповідно до задоволених позовних вимог, а ділить їх навпіл між відповідачами.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог до АТ «Страхова компанія «ІНГО» та в частині судових витрат (судового збору та витрат на правову допомогу), то в іншій частині воно апеляційним судом не переглядається.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону не відповідає судове рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу «Citroen C3 Air Cross», д.р.н. НОМЕР_1 (а.с.12).

Постановою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 19 червня 2024 року притягнуто ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн (а.с.14-15).

Відповідно до вказаної постанови 23 травня 2024 року ОСОБА_2 о 16 год. 20 хв. на 163 км а/д М01 Київ-Чернігів-Н.Яриловичі Чернігівського району Чернігівської області, керуючи автомобілем марки ЗАЗ 110307, д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись від села Рівнопілля Чернігівського району Чернігівської області в бік м.Чернігова, об`їжджаючи бетонну перешкоду, не вибрав безпечної швидкості руху під час зустрічного роз`їзду, не дотримався безпечного бокового інтервалу, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Citroen C3», д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався у зустрічному напрямку. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, постраждалих немає.

Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Виходячи з викладеного, вина ОСОБА_2 у вчиненні ДТП 23 травня 2024 року, в якій було завдано матеріальних збитків ОСОБА_1 , є доведеною.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ЗАЗ 110307», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 була застрахована в АТ «Страхова компанія «ІНГО» згідно з полісом №218009991 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.21).

10 червня 2024 року ОСОБА_5 (довірена особа позивача) звернулася до АТ «Страхова компанія «ІНГО» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.16-17), а 01 липня 2024 року до страхової компанії звернувся ОСОБА_1 із заявою про відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті ДТП, що сталася 23 травня 2024 року (а.с.18).

Згідно зі Звітом №68114 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного 02 липня 2024 року суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 , вартість матеріального збитку, заподіяного власнику після пошкодження КТЗ Citroen C3 Air Cross, д.р.н. НОМЕР_1 , станом на 18 червня 2024 року без врахування ВТВ: У = 53 029,10 грн (з урахуванням ПДВ на запасні частини); У = 48 528,55 грн (без урахування ПДВ на запасні частини) (а.с.25-40).

29 липня 2024 року АТ «Страхова компанія «ІНГО» сплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 46 928,55 грн (заявлена сума 48 528,55 грн, франшиза 1 600 грн) (а.с.22, 23).

Не погодившись із розміром матеріального збитку, ОСОБА_1 01 серпня 2024 року звернувся до СПД « ОСОБА_3 » із заявою про проведення оцінки.

Згідно зі Звітом про оцінку №145/24 авто товарознавчого дослідження транспортного засобу, складеного СПД « ОСОБА_3 » 19 серпня 2024 року, вартість ремонту легкового автомобіля «Citroen C3 Air Cross», д.р.н. НОМЕР_1 , після ушкодження складає 108 998,82 грн (в тому числі ПДВ 18 166,47 грн); матеріальний збиток, завданий власнику КТЗ легкового автомобіля «Citroen C3 Air Cross», д.р.н. НОМЕР_1 , складає 81 781,27 грн (в тому числі ПДВ 13 630,21 грн) (а.с.44-71).

31 липня 2024 року адвокат позивача направив на адресу ОСОБА_2 досудову вимогу про компенсування різниці між фактично заподіяною шкодою та страховою виплатою (а.с.77).

Позивачем за період з 30 липня 2024 року по 01 жовтня 2024 року на суму боргу 19 622,51 грн було здійснено нарахування 3% річних у розмірі 102 грн та пені у розмірі 1763,90 грн (а.с.76).

19 листопада 2024 року АТ «Страхова компанія «ІНГО» подало до суду першої інстанції заяву про закриття провадження у справі в частині позовних вимог, заявлених до страхової компанії, в якій в тому числі вказувало про те, що з урахуванням обставин справи погасило суму заборгованості перед позивачем у добровільному порядку, здійснивши доплату страхового відшкодування та штрафних санкцій за даним позовом, в загальній сумі 20 400,12 грн (19 622,51 грн (недоплачена сума страхового відшкодування) + 777,61 грн (штрафні санкції за прострочення виконання зобов`язання в добровільному порядку (за період з 30 вересня 2024 року (дата виникнення заборгованості) по 18 листопада 2024 року (дата доплати страхового відшкодування)) (а.с.129-130, 143).

У додаткових письмових поясненнях представник ОСОБА_1 підтвердив, що АТ «Страхова компанія «ІНГО» 18 листопада 2024 року сплатило на користь позивача у повному обсязі недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 19 622,51 грн, а також частково штрафні санкції за прострочення виконання зобов`язання в добровільному порядку в розмірі 777,61 грн, а в цілому 20 400,12 грн. Зазначив, що оскільки основна сума боргу оплачена в розмірі 19 622,51 грн, то в цій частині позивач претензій до страхової компанії не має, проте просив стягнути, зокрема із страхової компанії пеню в розмірі 1 763,90 грн та 3% річних в розмірі 102 грн за період з 30 квітня 2024 року по 01 жовтня 2024 року (а.с.137-139).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

У частинах першій та другій статті 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За статтею 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до ст.979 ЦК України договір страхування укладається відповідно до цього Кодексу, Закону України «Про страхування», інших законодавчих актів. Законом може бути встановлено обов`язок фізичної або юридичної особи укласти договір страхування (обов`язкове страхування).

Предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України. Об`єктом страхування може бути, зокрема відповідальність за заподіяну шкоду особі або її майну (ст.980 ЦК України).

Згідно із ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

За матеріалами справи встановлено, що АТ «Страхова компанія «ІНГО» сплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування 29 липня 2024 року та 18 листопада 2024 року.

Згідно зі ст.992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Абзацем 1 пункту 36.1., пунктом 36.2. статті 36 Закону України «Про обов`язове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до п.36.5. «Про обов`язове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625 ЦК України).

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18)).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2020 року у справі № 758/16044/16-ц (провадження № 61-913св17) вказано, що: «у пункті 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Згідно зі статтею 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Надаючи оцінку наданому позивачем розрахунку заборгованості, Верховним Судом враховано, що рішенням у справі № 372/4749/15 встановлено, що у травні 2014 року позивач звернувся до відповідача із необхідними документами про виплату страхового відшкодування. Враховуючи положення пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого граничний строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплати складає 90 днів, а за умовами договору про добровільне страхування - 14 днів, Верховний Суд (взявши до уваги визначені позивачем вимоги до страховика) погоджується з тим, що починаючи з 91 дня після звернення з необхідними документами про виплату страхового відшкодування у страховика виникло прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно, суд погоджується з розрахунком періоду, наданим позивачем для обрахунку часу прострочення, починаючи з вересня 2014 року і до дати звернення до суду із цим позовом».

У справі, що переглядається, встановлено, що позивач просив стягнути з АТ «Страхова компанія «ІНГО» пеню та 3% річних за період з 30 квітня 2024 року по 01 жовтня 2024 року. Однак фактично початком періоду у тексті позовної заяви та додаткових письмових пояснень по справі він зазначає 30 липня 2024 року. Розрахунок штрафних санкцій він здійснює за 63 дні прострочення, тобто фактично простроченим періодом він вважає 30 липня 2024 року 01 жовтня 2024 року.

Судом встановлено, що заяву про страхове відшкодування ОСОБА_1 подав страховій компанії 01 липня 2024 року, а тому відповідно до п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик мав би сплатити страхове відшкодування не пізніше 29 вересня 2024 року (через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування), тому з 30 вересня 2024 року розпочався період прострочення. Відповідно, як вірно зазначено відповідачем в апеляційній скарзі, періодом, за який з АТ «Страхова компанія «ІНГО» підлягає стягненню пеня та 3% річних у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання, є період з 30 вересня 2024 року (наступний день після спливу 90-денного строку для виплати страхового відшкодування) по 18 листопада 2024 року.

АТ «Страхова компанія «ІНГО» 18 листопада 2024 року здійснило доплату страхового відшкодування, а також сплатило штрафні санкції в розмірі 777,61 грн (696,97 грн - подвійна облікова ставка Національного банку України та 80,64 грн 3% річних) за період з 30 вересня 2024 року по 18 листопада 2024 року. Зазначений розрахуноку позивачем не спростовано.

Таким чином, враховуючи, що АТ «Страхова компанія «ІНГО» вже сплатило штрафні санкції за порушення строків виплати страхового відшкодування, то позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення зі страхової компанії пені і трьох відсотків річних задоволенню не підлягають. Відповідно, підлягає задоволенню апеляційна скарга АТ «Страхова компанія «ІНГО», а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 січня 2025 року - скасуванню з відмовою в задоволенні позовних вимог до страхової компанії.

Також є слушними доводи апеляційної скарги в частині невірного вирішення судом першої інстанції питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду враховує положення ч.13 ст.141 ЦПК України, відповідно до яких якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У даному випадку, хоча рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині позовних вимог до АТ «Страхова компанія «ІНГО», а відповідач ОСОБА_2 його не оскаржує, розподіл судових витрат здійснюється апеляційним судом щодо обох відповідачів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 заявив позовні вимоги до АТ «Страхова компанія «ІНГО» (у загальному розмірі 21 488,41 грн 44% від ціни позову) та до ОСОБА_2 (у загальному розмірі 27 280,94 грн 56% від ціни позову). За подання позову він сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн (а.с.87). Оскільки позовні вимоги заявлено до двох відповідачів, пропорційно за позовні вимоги до АТ «Страхова компанія «ІНГО» сплачено 532,93 грн (1211,2 х 44%), а за позовні вимоги до ОСОБА_2 678,27 грн (121,2 х 56%).

У зв`язку із задоволенням позовних вимог до ОСОБА_2 , з останнього підлягає стягненню судовий збір у розмірі 678,27 грн та 3360 грн витрат на правову допомогу (6000 х 56%). У той же час, оскільки в задоволенні позовних вимог до АТ «Страхова компанія «ІНГО» відмовлено, судові витрати з нього стягненню не підлягають.

За подання апеляційної скарги АТ «Страхова компанія «ІНГО» сплатило судовий збір у розмірі 1816,8 грн (а.с.189 зворот), отже у зв`язку із задоволенням його апеляційної скарги з позивача підлягає стягненню сплачений відповідачем судовий збір у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» задовольнити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 січня 2025 року скасувати в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО», а також в частині стягнення з Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» судового збору та витрат на правову допомогу, відмовивши в їх задоволенні.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 січня 2025 року в частині визначеного до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судового збору та витрат на правову допомогу змінити, збільшивши розмір судового збору з 605,60 грн до 678,27 грн і збільшивши розмір витрат на правову допомогу з 3000 грн до 3360 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце прожиання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» (місцезнаходження: 01054, м.Київ, вул.Бульварно-Кудрявська, буд.33, ) судовий збір у розмірі 1816 грн 80 коп. за апеляційний розгляд справи.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: