справа № 362/8410/24
провадження № 2/362/984/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2025 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Поповича О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кострубіцької Т.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Василькові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди.

Учасники справи, які взяли участь у судовому розгляді:

позивач ОСОБА_1 ;

представник позивача адвокат Харченко С.В.;

відповідач ОСОБА_2 ;

представник відповідача адвокат Охман О.В.

Суд установив:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 , відповідач) про відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 07.10.2024 о 10 год. 50 хв. в м. Боярка по вул. Білогородська, 27, водій ОСОБА_2 (відповідач) керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_1 , помітивши перешкоду в русі не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та здійснив об`їзд перешкоди, що було небезпечним для інших учасників дорожнього руху, а саме здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Audi» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 (позивач). При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вина ОСОБА_2 у вчиненні ДТП підтверджується постановою Києво-Святошинського районного суду Київської обл. від 28.10.2024 року (справа № 369/17554/24) та не потребує доказування. В результаті ДТП, згідно звіту про оцінку колісного транспортного засобу № 202-2024 від 08 листопада 2024 року, вартість матеріального збитку становить 1 128 946 (один мільйон сто двадцять вісім тисяч дев`ятсот сорок шість) грн. 32 коп. Послуги експерта з проведення експертного дослідження № 202-2024 становлять 8000 (вісім тисяч) грн. 00 коп.

Страховою компанією ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» 22.11.2024 року було прийнято рішення про виплату та виплачено страхового відшкодування позивачу в розмірі 156 800 (сто п?ятдесят шість тисяч вісімсот) грн. 00 коп. Вказана сума є максимальною із розрахунку ліміту виплат страхової компанії та не покриває завданого матеріального збитку. Таким чином позивачу залишається невідшкодованою сума матеріального збитку у розмірі 972 146 (дев?ятсот сімдесят дві тисячі сто сорок шість) грн. 32 коп., яка, на думку позивача, підлягає стягненню з відповідача.

Крім того, позивач зазначає, що їй було завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в 200 000,00 грн. В обґрунтування вказаної суми позивач зазначає, що перенесла моральні страждання та нервовий стрес в результаті ДТП, втратила душевний спокій. Родина позивача була позбавлена можливості використовувати автомобіль «Audi» д.н.3. НОМЕР_2 в результаті чого було порушено звичний уклад життя позивача та його родини. Також в зв`язку з пошкодженням автомобіля «Audi» д.н.з. НОМЕР_2 були змінені плани позивача щодо запланованих поїздок і це завдало моральних страждань.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 27 000,00 грн.

Суд ухвалою від 30 грудня 2024 року відкрив провадження у справі.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому останній вказав, що зі звіту № 202-2024 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, вбачається, що вартість матеріального збитку позивачу складає 1 128 946 (один мільйон сто двадцять вісім тисяч дев`ятсот сорок шість) гри. 32 коп. При визначені вартості матеріального збитку, експерт виходив із ринкової вартості Audi» д.н.з. НОМЕР_2 . Крім того, експертом встановлено, що відновлювальний ремонт автомобіля перевищує ринкову вартість автомобіля. Проте, згідно тверджень відповідача, позивачем та його представником не надано суду доказів щодо залишкової вартості транспортного засобу після ДТП. При цьому відповідач зазначає, що постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. За умови неможливості передачі автомобіля відповідачу, суд обґрунтовано мав би відмовити у позові.

Окрім того, відповідач зазначає, що беручи до уваги той факт, що позивач не отримала фізичних ушкоджень під час ДТП та не є власником автомобіля, моральна шкода у заявленій сумі є безпідставним збагаченням та не підлягає задоволенню. Відповідач визначає моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн.

Щодо вартості правничої допомоги, відповідач зазначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Враховуючи предмет позову, час витрачений адвокатом для надання послуг, з урахуванням обсягу роботи, зазначеної в розрахунках, для її виконання фахівцем у галузі права, з урахуванням зібраних та наданих суду доказів, принципів співмірності та розумності судових витрат, відповідач вважає, що сума 27 000,00 грн. не є співмірною та просить зменшити розміру витрат на професійну правничу допомогу, щоб вона справедливою і співмірною.

Ухвалою від 16 квітня 2025 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

До початку розгляду справи по суті представник позивача подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, яка за своєю суттю є заявою про зменшення позовних вимог. Згідно з цією заявою предметом уточнених позовних вимог є стягнення з відповідача на користь позивача матеріального збитку в розмірі 762 046,32 грн. і моральної шкоди в розмірі 100 000,00 грн.

Ухвалою від 29 квітня 2025 року суд прийняв до розгляду заяву представника позивача про зменшення позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи відзив на позовну заяву відповідача, відповідь на відзив позивача, заяви, клопотання сторін, в межах позовних вимог та відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Суд установив, що ОСОБА_1 має право експлуатувати та розпоряджатися від імені ОСОБА_3 належним останній автотранспортним засобом марки «Audi» д.н.з. НОМЕР_2 на підставі довіреності, посвідченою приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області.

З матеріалів справи вбачається, що 07.10.2024 о 10 год. 50 хв. в м. Боярка по вул. Білогородська, 27, водій ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz» д.н.3. НОМЕР_3 , помітивши перешкоду в русі не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та здійснив об`їзд перешкоди, що було небезпечним для інших учасників дорожнього руху, а саме здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Audi» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вина ОСОБА_2 у вчиненні ДТП підтверджується постановою Києво-Святошинського районного суду Київської обл. від 28.10.2024 року (справа №369/17554/24).

У результаті ДТП, згідно з звітом про оцінку колісного транспортного засобу № 202-2024 від 08 листопада 2024 року, вартість матеріального збитку становить 1 128 946 (один мільйон сто двадцять вісім тисяч дев`ятсот сорок шість) грн. 32 коп.

Страховою компанією ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» 22.11.2024 року було прийнято рішення про виплату та виплачено страхового відшкодування Позивачу в розмірі 156 800 (сто п?ятдесят шість тисяч вісімсот) грн. 00 коп. Вказана сума є максимальною із розрахунку ліміту виплат страхової компанії та не покриває завданого матеріального збитку.

Таким чином невідшкодованою позивачу залишилась сума матеріального збитку у розмірі 972 146 (дев?ятсот сімдесят дві тисячі сто сорок шість) грн. 32 коп.

Разом із тим, 08 квітня 2025 року позивачем було укладено договір комісії №8833/25/1/001603 на реалізацію пошкодженого в ДТП автомобіля «Audi» д.н.з. НОМЕР_2 . Вартість продажу автомобіля за договором комісії склала 210 100 грн.

Враховуючи вищезазначені обставини, позивачем було зменшено позовні вимоги в частині стягнення матеріального збитку на суму отриману позивачем від продажу автомобіля «Audi» д.н.з. НОМЕР_2 , що складає суму 762 046,32 грн.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Відповідно до пункту частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За приписами статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 цього ж Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Так, факт дорожньо-транспортної пригоди, вину відповідача та отримання позивачем суми страхового відшкодування у розмірі 156 800,00 грн. встановлено судом, і підтверджується матеріалами справи.

Предметом спору в даній справі є відшкодування матеріальної шкоди, оскільки, на думку позивача, суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна не достатньо.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просила, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, стягнути з відповідача на її користь 762 046,32 грн. в якості матеріального збитку за пошкодження належного їй транспортного засобу.

На підтвердження вартості матеріального збитку у зазначеному розмірі позивачем надано суду звіт про оцінку колісного транспортного засобу № 202-2024 від 08 листопада 2024 року, лист ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» 22.11.2024 року про виплату страхового відшкодування.

Крім того, зменшення розміру позовних вимог обґрунтоване позивачем укладанням 08 квітня 2025 року договору комісії №8833/25/1/001603 на реалізацію пошкодженого в ДТП автомобіля «Audi» д.н.з. НОМЕР_2 .

За таких обставин, з огляду на вищезазначені норми матеріального права, з урахуванням норм процесуального права, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на її користь 762 046 (сімсот шістдесят дві тисячі сорок шість) гривень 32 копійки.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн. суд зазначає, що така вимога підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01,§ 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року й інші).

Суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Зважаючи на перенесені моральні страждання та нервовий стрес в результаті ДТП, що сталося з вини відповідача, ступінь вини відповідача, суд вважає, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди є обґрунтованою, при цьому з урахуванням принципу розумності і справедливості суд дійшов висновку, що розмір моральної шкоди складає 10 000 грн.

Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача суму моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн. на користь позивача.

Крім того, позивач у позові просила стягнути з відповідача на її користь 8000 грн. витрат, що були нею понесені на послуги експерта з проведення експертного дослідження №202-2024 від 08 листопада 2024 року, що відносяться до судових витрат.

Понесені позивачем витрати в розмірі 8000 грн. з проведення експертного дослідження ТОВ «Незалежна Експертно-Асистуюча Компанія» підтверджуються копією рахунку фактури №202-2024 від 25.10.2024 року.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані із залученням спеціалістів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до пункту частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

Відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі.

Відтак сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ.

Відмова у відшкодуванні судових витрат за проведення експертизи стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (особливо, якщо суд врахував відповідний висновок експерта як доказ), не узгоджується із засадами розумності, добросовісності, справедливості та правової визначеності, а також не забезпечує конструкцію передбачуваності застосування процесуальних норм, отже, не є такою, що відповідає принципу верховенства права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 листопада 2023 року в справі 712/4126/22, провадження № 14-123цс23).

Задовольняючи позовну вимогу позивача про відшкодування матеріального збитку за пошкодження транспортного засобу в розмірі 762 046 (сімсот шістдесят дві тисячі сорок шість) гривень 32 копійки, суд врахував висновки Звіту про оцінку колісного транспортного засобу № 202-2024 від 08 листопада 2024 року, складеного ТОВ «Незалежна Експертно-Асистуюча Компанія» як доказ, відтак витрати у розмірі 8 000,00 грн., понесені позивачем на отримання такого Звіту відносяться до судових витрат.

За таких обставин та враховуючи вищенаведені норми матеріального права, суд дійшов висновку, що витрати в розмірі 8000 грн., понесені позивачем на проведення експертного дослідження, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Що стосується частини позовних вимог про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить із такого.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що з метою отримання професійної правничої допомоги позивачем було укладено договір 14 жовтня 2024 року на надання професійної правничої допомоги та додаткову угоду до Договору від 14 жовтня 2024 року, якою визначено вартість та порядок оплат надання професійної правничої допомоги у справі.

Позивач зазначає, що за надані послуги сплатила 27 000,00 (двадцять сім тисяч) грн., куди увійшло отримання постанови в справі №369/17554/24, а також підготовка та подання позовної заяви до суду.

Додатковою угодою передбачено оплата за участь в судових засіданнях (4000 грн. засідання) та винагорода за результатами розгляду справи в розмірі 10% від задоволених вимог.

Також, пунктом 3.5 Додаткової угоди передбачено, що позивач зобов`язується погодити та сплатити будь-які інші фактичні витрати, пов`язані з наданням послуг за цим Договором, які не були передбачені пунктом 2 даної Додаткової угоди та виникли під час виконання даного договору за погодинним тарифом враховуючи, що вартість години роботи адвоката складає 1500 грн.

Додатковою угодою, передбачено, що фактичний розмір гонорару (винагороди) за надання професійної правничої допомоги та остаточні розрахунки за договором між Сторонами здійснюються на підставі підписаних сторонами актів наданих послуг, які будуть подані до суду по факту наданих послуг.

Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Своєю чергою, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави).

Суд зазначає, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову.

Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо є неспівмірним.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у Рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З урахуванням наведеного, оцінюючи об`єктивно як складність цієї справи, враховуючи предмет спору, суд вбачає наявність підстав для часткового задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, а саме у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн., що відповідає критерію реальності та розумності, є співмірним, виходячи зі складності, категорії справи, виконаних адвокатом робіт і наданих адвокатських послуг. Слід зазначити, що при складанні й оголошенні скороченого рішення у цій частині допущено описку в текстуальному викладенні зазначеної суми, яка виправлена при складенні повного судового рішення та не потребує виправленню в іншому передбаченому процесуальним законом порядку.

Керуючись статтями 258, 259, 264-265, 268, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальний збиток у розмірі 762 046 (сімсот шістдесят дві тисячі сорок шість) гривень 32 копійки, моральну шкоду в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень, у сього 772 046 (сімсот сімдесят дві тисячі сорок шість) гривень 32 копійки.

3. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме витрати на залучення експерта в розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок і витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок, усього в сумі 23 000 (двадцять три тисячі) гривень 00 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Повне рішення складено 09 травня 2025 року.

Суддя О. В. Попович