Справа № 570/751/24
Номер провадження 2/570/106/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2025 року м.Рівне

Рівненський районний суд Рівненської області в особі судді Гладишевої Х.В.,

за участю секретаря судового засідання Атаманюк С.С.,

учасники справи:

позивач не з`явився,

представник позивача не з`явився,

відповідач не з`явився,

представник відповідача не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Рівненського районного суду Рівненської області у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ в натурі нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, -

в с т а н о в и в:

У провадженні Рівненського районного суду Рівненської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 (далі позивач) до ОСОБА_2 (далі відповідач), у якій позивач просить суд:

поділити житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 між мною та ОСОБА_2 згідно із Висновком судового експерта за результатами проведення судової інженерно-технічної експертизи від 11.12.2023 №68/23, виконаної судовим експертом Сапуновою Аллою Іванівною:

- виділити ОСОБА_1 , в натурі 74/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями (домоволодіння) АДРЕСА_1 , (на частки) у складі приміщень:, коридор 1 - площею 8,3 кв.м, кухню 1-7 площею 9,0 кв.м., коридор 1-2 площею 6,6 кв.м., житлову 1-3 площею 10, 6 кв.м., житлову 1-4 площею 20, 4 кв.м., житлову 1-6 площею 16, 6 кв.м., котельню 1-8 площею 6.6 кв.м., та господарські будівлі: погріб «пг/а», приміщення 2,3 та 4 в будівлі сараю «Б» 1/2 частини огорожі №1, огорожі №2, 9/10 замощення I, гараж «В»;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача компенсацію за відхилення розміру моєї частки в сумі 2854,00 грн;

- виділити ОСОБА_2 в натурі 26/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями (домоволодіння) АДРЕСА_1 , у складі приміщень: 1-5 житлова площею 20,1 кв.м., та надвірні будівлі: приміщення 1 в будівлі сараю «Б», вбиральню «В» частину огорожі №1, огорожі №2, 1/10 замощення 1.

Стягнути з відповідача на мою користь судові витрати по справі.

Короткий зміст заяв по суті справи. Аргументи учасників справи.

Позовна заява мотивована тим, що сторони по справі є співласниками житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у якому частка позивача становить частки на підставі постанови Рівненського апеляційного суду від 02.11.2021 по справі №570/5553/19. Іншим співвласником вказаного будинку є відповідач по справі, якому належить частини на підставі Договору дарування частини житлового будинку, укладеного 24.10.2012 №1007. Вказав, що на даний час він, як співвласник частини житлового будинку бажає виділити належну йому частку майна в натурі в окремий ізольований об`єкт - окреме домоволодіння з метою реалізації правомочностей власника майна та укладення договорів на комунальні послуги на свою частину будинку, проведення ремонту тощо, однак провести поділ в добровільному порядку шляхом укладення нотаріального договору із відповідачем немає можливості, так як відповідач у будинку не проживає, добровільно поділити його не бажає, утримання будинку та ремонт не здійснює.

05.04.2024 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що в даній справі звернутий позов до суду ОСОБА_1 є штучним для досягнення порушення прав та інтересів відповідача у житловому будинку АДРЕСА_1 , який проживає у частині житлового будинку який належить на праві власності на підставі договору дарування від 24.10.2012. Зазначив, що вимушений був звертатися до суду у 2019 з позовом про встановлення порядку користування цим самим будинком, у якому з 2019 року зупинено провадження, оскільки у 2019 році ОСОБА_1 розпочав цивільні судові спори, які закінчилися лише у 2024 році тим, що договір дарування частини будинку ОСОБА_2 залишився все ж таки діючим та чинним, але він продовжує проживати та користуватися тією частиною будинку, яка належить відповідачу на праві власності, а тепер звернувся з даним позовом, лише для затягування свого переселення в ту частину будинку, яка належить відповідачу. Стверджує, що із цивільного позову є очевидним, що висновок судового експерта є неправильним, складений лише в угоду позивачу, в частині оцінки житлового будинку, тому що він складений, таким чином лише для того, щоб позивачу було сплачувати менший судовий збір, так і щодо поділу нерухомого майна, як у житловому будинку так і приміщенні сараю також. Крім того, у висновку судового експерта зазначено що позивачу начебто підлягає виділенню зведене особисто ним приміщення «a1» якого у позові позивач значив, як приміщення 1-8 розміром 6.6 кв.м., яке начеб то підпадає під будівельну амністію, коли цією самовільною добудовою позивач ліквідував другий хід у будинок і самовільно влаштував в цій частині його котельню та санвузол, без дозволу як співвласника, що також свідчить про те, що позивач знайшов вигідного судового експерта, який не вчиняв належних йому дій за Законом, а підсобляв позивачу у вирішенні справи у вигідному йому варіанті. Даним висновком експертизи, судовим експертом рекомендовано виділити позивачу і приміщення В-Гаража, який також побудований самовільно позивачем, на якого ним не оформлено ніяких речових прав, що також свідчить про те, що він готовився в угоду позивачу і завідомо неправильним. Таким чином, враховуючи викладене відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

10.04.2024 від представника позивача адвоката Курганської О.В. надійшла відповідь на відзив, в якому зазначила, що постанова Верховного Суду від 19.07.2023 по справі №570/5553/19 не призвела до зміни розміру часток сторін у праві власності на житловий будинок, який визначив у своїм постанові суд апеляційної інстанції, оскільки суд касаційної інстанції вважав, що належною вимогою для відновлення права ОСОБА_1 буде витребування 1/4 частки житлового будинку у ОСОБА_2 , і для цього не потрібно ще додатково визнавати частково недійсним договір дарування, адже витребування майна із чужого незаконного володіння власником майна - є достатньою підставою для реєстрації права власності на таке майно. Тобто, в результаті відмови Верховним Судом у позові в частині визнання недійсним договору дарування, розміри часток сторін у праві власності залишились такими ж, як за постановою Рівненського апеляційного суду від 02.11.2021, а саме: 1/2 частина будинку належить ОСОБА_1 як спадкоємцю за заповітом після смерті його бабусі ОСОБА_3 , і 1/4 - частка належить ОСОБА_1 , яка витребувана у ОСОБА_2 , що була незаконно подарована останньому його матір`ю ОСОБА_4 (як частка ОСОБА_1 як спадкоємця майна його батька ОСОБА_5 (1/2 від 1/2)). Право власності на 3/4 частки житлового будинку на АДРЕСА_1 ОСОБА_1 зареєсроване в установленому порядку, що стверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 288325286 від 03.12.2021 р. (копія витягу наявна у висновку експерта). Тому часткове задоволення касаційної скарги ОСОБА_2 у справі №570/5553/19 Верховним Судом не вплинуло на розмір часток співвласників житлового будинку. Таким чином, поділ житлового будинку на АДРЕСА_1 до цього часу не проводився, і позивач бажає виділу своєї частки будинку, оскільки до цього часу виключно позивач проводив ремонт та утримання житлового будинку, сплачує усі комунальні послуги, однак не зобов`язаний та не бажає цього робити. Відповідач з часу набуття права власності на частину житлового будинку жодних ремонтних робіт у будинку не проводив, плату комунальних послуг не проводить. Водночас, відповідач заперечуючи проти варіанту розподілу житлового будинку, запропонованого позивачем свого висновку про можливий інший варіант розподілу суду не надає. Разом із тим, відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Шодо посилання відповідача, що позивач звернувся до суду не з метою захисту своїх прав, а з метою порушення прав відповідача, вказала, що право на виділ частки із спільної часткової власності спрямоване на захист прав позивача, який маю намір утримувати, ремонтувати на оплачувати комунальні послуги виключно за виділені йому в натурі приміщення будинку.

30.09.2024 через канцелярію суду надійшли письмові пояснення відповідача, в яких останній зазначив, що позивач у своєму позові просить суд поділити житловий будинок та виділити для нього згідно висновку судового експерта нерухоме майно в натурі 74/100 частини, у житловому будинку АДРЕСА_1 з надвірними спорудами, який фактично на таких умовах задоволенню не підлягає за будь яких обставин, який свідчить про його штучність, не вмотивованість і не обґрунтованість. Зазначає, що позивач обов?язково буде спиратися у цій справі на спірне індексне рішення Державного реєстратора, яке практично прийняте ним 03.12.2021 в порушення ст.2,3,10, 26 Закону України «Про державну реєстрацію нерухомого майна та його обтяження» №1952-1V, таємно від відповідача, як іншого часткового співвласника, одного житлового будинку, як для досягнення бажаного результату на свою користь, проте це не являється підставою для вирішення цієї цивільної справи на його користь. Так, згідно схеми судового експерта та позовних вимог позивача, щодо його права на 74/100 у житловому будинку, чи 3/4 його частини є лише очевидним про те, як позивач мріє та бажає, щоб за рішенням суду від імені України у цій справі, стало виділено в його користь в натурі 74/100 у житловому будинку, а таким чином і на самочинні забудови і добудови яких він здійснив в порушення встановленого порядку та Закону, що не підлягає, ні поділу чи виділу у будь-якому випадку, що свідчить про невмотивованість і не обґрунтованість його позову, який задоволенню не підлягає. Разом з тим, відповідно до п.3.ч.2, ст.44 ЦПК України передбачена неприпустимість зловживання процесуальними правами за подання безпідставного позову, який має очевидно штучний характер для досягнення бажаного результату чи бажаних мрій за введення суду в оману, а в даній справі звернутий позивачем позов до суду є саме штучним для досягнення бажаних мрій в порушення Закону та уже встановленої сталої судової практики Верховного суду у подібних правовідносинах і для досягнення порушення прав та інтересів відповідача у житловому будинку АДРЕСА_1 , а тому задоволенню не підлягає.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 22.02.2024 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, надано строк для усунення недоліків заяви.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 11.03.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

11.04.2024 підготовче засідання у справі відкладено до 11.06.2024 у зв`язку з клопотанням позивача про відкладення до 11.06.2024.

11.06.2024 у зв`язку з неявкою відповідача підготовче засідання у справі відкладено до 10.07.2024.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 10.07.2024 клопотання про виклик свідків, про долучення доказів задоволено, закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.08.2024.

У зв`язку з оголошенням повітряної тривоги 21.08.2024 розгляд справи відкладено до 30.09.2024.

У судове засідання 30.09.2024 сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено до 05.11.2024.

При цьому, 30.09.2024 від відповідача надійшла до суду заяву, в якій останній надав пояснення по суті поданого ОСОБА_1 позову, які просив оголосити у судовому засіданні та приєднати до матеріалів справи №570/751/24.

30.09.2024 представником позивача - адвокатом Курганською О.В. подано до суду заяву про відкладення судового засіданні призначеного на 30.09.2024, у зв`язку із подачею відповідачем клопотань та додаткових пояснень по справі, які стороні позивача не направлялись. Додатково представником позивача заявлено клопотання про надання доступу до матеріалів справи у електронному суді.

05.11.2024 від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи, в якому вказано, що з часу введення військового стану в Україні він перебуває в Англії на роботі разом із сім`єю, але бажає взяти особисту участь у даній цивільній справі. Зазначив, що зможе прибути до України в м. Рівне з Англії приблизно 08.11.2024 та буде в Україні до 29.12.2024, а тому просив суд розгляд цивільної справи призначений на 05.11.2024 року відкласти і призначити на будь-яку іншу дату та можливо навіть двічі у листопаді та грудні та на години з урахуванням часу до їзду з м.Любомль. Розгляд справи було відкладено на 29.01.2025.

У судове засідання 29.01.2025 відповідач не прибув, повторно подав заяву про оголошення перерви у цивільній справі, обґрунтовану тим, що на даний час вирішує питання про черговий виїзд з Англії до України на березень 2025 року. Вказав про те, що вказану заяву підписав особисто та залишив для передачі суду 29.01.2025 своєму представнику ОСОБА_6 який має таке право і повноваження, а тому як сторона у цивільній справі яка перебуває за межами України, просить суд оголосити перерву у справі до 31.03.2025, оскільки обставина для цього є поважною і не пересічною. Додатково просив суд визнати явку позивача у наступному судовому засіданні визнати обов`язковою.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 29.01.2025 заяву ОСОБА_2 про оголошення перерви у судовому засіданні у справі №570/751/24 задоволено частково. Оголошено перерву в судовому засіданні до 27.02.2025 на 11:00 год. Повторно викликано в судове засідання учасників справи та повідомлено їх про його час та місце засідання, направивши дану ухвалу. Роз`яснено відповідачу, що у разі повторної неявки його у судове засідання без поважних причин суд буде здійснювати судовий розгляд без його участі. Роз`яснено відповідачу його обов`язок підтвердити належними документальними доказами неможливість прибуття у судове засідання, а також можливість взяти участь в засіданні за допомогою відеоконференції або ж залучити до безпосередньої участі в засіданні належного представника.

У судовому засіданні 27.02.2025 оголошено перерву до 02.04.2025.

02.04.2025 у судовому засіданні оголошено перерву до 25.04.2025.

25.04.2025 представником позивача адвокатом Курганською О.В. через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи без участі позивача та долучення доказу. У даній заяві представник позивача просила суд розгляд справи призначений на 25.04.2025 проводити без участі позивача та його позивача. Додатково для спростування доводів відповідача про належність йому 1/2 частки в будинку долучила інформацію з Державного реєстру речових прав від 03.04.2025. Вказала, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просить їх задоволити, не заперечують проти ухвалення судом рішення без їхньої участі.

Від відповідача через канцелярію суду 25.04.2025 надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача. У поданій заяві відповідач просив суд судове засідання 25.04.2025 провести у відсутність відповідача та провести огляд документів на які посилався в заяві про їх огляд, а його коментар до них вказаний у ній та оголосити судові дебати відповідача.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського районного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання частково недійсними рішення виконавчого комітету, свідоцтва про право власності на домоволодіння, свідоцтва про право на спадщину за законом, договору дарування, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом та витребування майна. ОСОБА_1 просив суд:

-визнати частково недійсними та скасувати рішення виконавчого комітету районної ради від 11.11.1987 № 339 у частині видачі свідоцтва про право особистої власності ОСОБА_5 з розміром долі 1, у частині 1/2 частки, а також свідоцтво про право особистої власності від 30.11.1987;

-визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 22.06.2007 № 2-441 після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , видане йому та ОСОБА_4 , по 1/2 частині кожному, у розмірі часток по 1/4 частині кожному на спірний житловий будинок;

-визнати частково недійсним договір дарування від 24.10.2012 №1007, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Самсонюком Ф.П., у розмірі частки 1/4 частини;

-визнати за ним право власності на 1/2 частину спірного житлового будинку з надвірними будівлями у порядку спадкування за заповітом після смерті баби ОСОБА_3 ;

-витребувати у ОСОБА_2 на його користь 1/4 частину цього житлового будинку.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 26.05.2021 у складі судді Штогуна О.С. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 02.11.2021, прийнятою у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 26.05.2021 скасовано. Позов ОСОБА_1 задоволено:

визнано частково недійсним та скасовано рішення виконавчого комітету районної ради від 11.11.1987 у частині видачі свідоцтва ОСОБА_5 з розміром долі 1, у частині 1/2 частки та свідоцтво про право особистої власності від 30.11.1987, видане ОСОБА_5 ;

визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 22.06.2007 № 2-441 після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , видане ОСОБА_4 та ОСОБА_1 по 1/2 частині кожному, у розмірі часток по 1/4 частині кожному на житловий будинок АДРЕСА_1 ;

визнано частково недійсним договір дарування 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 24.10.2012 № 1007, між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Самсонюком Ф. П., у розмірі частки ;

визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 та витребувано 1/4 частину цього житлового будинку у ОСОБА_2 .

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.07.2023 по чправі №570/5553/19 касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Рівненського апеляційного суду від 02.11.2021 у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання частково недійсним договору дарування скасовано. Ухвалено нове судове рішення у цій частині про відмову у задоволенні його позову. Постанову Рівненського апеляційного суду від 02.11.2021 у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про витребування у ОСОБА_2 1/4 частини житлового будинку змінити, виклавши її мотивувальну частину у редакції цієї постанови. В іншій частині постанову Рівненського апеляційного суду від 02.11.2021 залишено без змін.

Таким чином, дана постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.07.2023 не змінила розміру часток сторін у праві власності на житловий будинок, який визначив у своїй постанові Рівненський апеляційний суд, оскільки суд касаційної інстанції вважав, що належною вимогою для відновлення права ОСОБА_1 буде витребування 1/4 частки житлового будинку у ОСОБА_2 , і для цього не потрібно ще додатково визнавати частково недійсним договір дарування, адже витребування майна із чужого незаконного володіння власником майна - є достатньою підставою для реєстрації права власності на таке майно.

Тобто, в результаті відмови Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у позові в частині визнання недійсним договору дарування, розміри часток сторін у праві власності залишились такими ж, як за постановою Рівненського апеляційного суду від 02.11.2021 по справі №570/5553/19.

Право власності на 3/4 частки житлового будинку на АДРЕСА_1 ОСОБА_1 зареєстроване в установленому порядку, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 288325286 від 03.12.2021.

Отже, на підставі викладеного, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є співвласниками житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачу належить 3/4 частки вказаного житлового будинку на підставі постанови Рівненського апеляційного суду від 02.11.2021 по справі №570/5553/19, а відповідачу належить 1/4 частки житлового будинку на підставі договору дарування частини житлового будинку укладеного 24.10.2012 №1007.

04.08.2023 до судового експерта Сапунової А.І. від ОСОБА_1 надійшла заява про проведення судової інженерно-технічної експертизи об?єкта дослідження, за адресою: АДРЕСА_1 , за наданими матеріалами, для звернення в суд.

Так, згідно із Висновком судового експерта за результатами проведення судової інженерно-технічної експертизи від 11.12.2023 №68/23 судовим експертом Аллою Сапуновою проведено дослідження, об`єктом якого є житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та належить на правах спільної часткової власності двом співвласникам:

3/4 ОСОБА_1 , на підставі рішення Рівненського апеляційного суду від 20.11.2021;

1/4 ОСОБА_2 , на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Самсонюком Ф.П. 24.10.2012 №1007.

У висновку вказується, що відповідно до Технічного паспорту на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , виготовленого КП «Рівненським обласним бюро технічної інвентаризації» Рівненської обласної ради, станом на 18.11.2021, до складу будинковолодіння входять наступні будівлі та споруди:

Житловий будинок «А-І»;

Прибудова «а» (стіни цегляні);

Погріб «пг/а» (стіни цегляні);

Прибудова «а1» (стіни бетонні блоки) (зведено ОСОБА_1 без дозвільних документів, але відповідно до відмітки про проведене технічне обстеження, встановлено: можливість надійної та безпечної експлуатації);

Сарай «Б» (стіни шлакові);

Гараж «б» (стіни шлакові) (зведено ОСОБА_1 без дозвільних документів, але відповідно до відмітки про проведене технічне обстеження, встановлено: можливість надійної та безпечної експлуатації);

Вбиральня «В» (стіни дошки);

Огорожа №1 (металева сітка);

Огорожа №2 (плоский шифер);

замощення І (бруківка).

У Технічному паспорті на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , виготовленого КП «Рівненським обласним бюро технічної інвентаризації» Рівненської обласної ради, станом на 18.11.2021, та відповідно до Витягу з реєстру прав на нерухоме майно, виданого 11.06.2007 КП «Рівненським обласним бюро технічної інвентаризації» Рівненської обласної ради до складу будинковолодіння входили наступні будівлі та споруди (станом на час прийняття спадщини):

Житловий будинок «А-І», (стіни шлакові) вартістю 23958 грн;;

Прибудова «а» (стіни цегляні), вартістю 5407,00 грн;

Погріб «пг/а» (стіни цегляні), вартістю 446,00 грн;

Сарай «Б» (стіни шлакові), вартістю 8421,00 грн;

Вбиральня «В» (стіни дошки), вартістю 493,00 грн;

Огорожа №1 (металева сітка), вартістю 1809,00 грн;

Огорожа №2 (плоский шифер), вартістю 1486,00 грн;

замощення І (бруківка), вартістю 1335,00 грн; загальною вартістю 43355,00 грн.

Крім того, прибудова «a1» та гараж: «б» зведено без документів, але відповідно до відмітки про проведене технічне обстеження у Технічному паспорті, виготовленому КП «Рівненським обласним бюро технічної інвентаризації Рівненської обласної ради», встановлено: можливість надійної та безпечної експлуатації.

Загальна площа приміщень будинку становить 98,2 кв.м., а без врахування прибудови зведеної ОСОБА_1 91,6 кв.м.

Також, у висновку зазначено, що загальна площа приміщень будинку, яка підлягає поділу, становить 91,6 м2, 1/4 частки становить - 91,6:4 = 22,9м2, що не відповідає вимогам п.5.19. ДБН В.2.2-15-2019 - площа однокімнатної квартири має становити - 28-40 кв.м.

Житлова площа будинку складає 67,7 кв.м; 1/4 частки становить: 67,7 : 4 = 16,9 кв.м., що відповідає вимогам п.5.19.ДБН В 2.2-15-2019 (площа загальної кімнати в однокімнатній квартирі повинна бути не меншою 14 кв.м.).

Вказано, що враховуючи наведені показники та вимоги п.5.19 ДБН В.2.2-15-2019 «Житлові будинки. Основні положення», поділ житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 не можливо провести.

Одначасно зазначається, що у разі отримання дозволу на реконструкцію житлового будинку, з виділом житлової кімнати 1-5, площею 20,1кв.м., до якої провести добудову допоміжних (підсобних) приміщень, то у цьому випадку, можливо провести поділ житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , між двома співвласниками в наближених до ідеальних часток: 3/4 до 1/4. При цьому, необхідно дотримуватись всіх застережень при проведенні реконструкції, враховуючи технічний стан несучих конструктивних елементів будинку, у випадку недостатньої їх міцності, жорсткості, неспроможності сприймати додаткові навантаження і зберігати статичну непорушність в разі реконструкції і переобладнанні об?єкту дослідження.

У висновку судового експерта зазначено :

«1. Враховуючи наведене у першому питанні дослідницької частини висновку, пропонується провести поділ житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у частках, наближених до ідеальних часток 1/4 до 3/4 (Додаток №7):

першому співвласнику (на 1/4 частки), пропонується виділити: житлову 1-5, площею 20,1 кв.м., приміщення 1 в будівлі сараю «Б», вбиральню «В», 1/2 частину огорожі №1, 1/4 огорожі №2, 1/10 замощення І, всього на суму - 103 349,5 грн., що становить 26/100 частини від загальної вартості.

другому співвласнику (на 3/4 частки) пропонується виділити: коридор 1-1, площею, 8,3 кв.м., кухню 1-7, площею 9,0 кв.м., коридор 1-2, площею, 6,6 кв.м., житлову 1-3, площею 10,6 кв.м., житлову 1-4, площею 20,4 кв.м., житлову 1-6, площею 16,6 кв.м., загальною площею приміщень - 71,5 кв.м., в тому числі житловою - 47,6 кв.м., погріб «п/а», приміщення 2, 3 та 4 в будівлі сараю «Б», 1/2 частину огорожі №1, 3/4 огорожі №2, 9/10 замощення І, всього на суму - 298 632,5 грн., що становить 74/100 частини; крім того виділити ще другому співвласнику, зведені особисто, гараж "В" та прибудову "a1", що підпадають під будівельну амністію (Наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 03.07.2018 №158 та відповідно до відмітки КП «РОБТІ РОР» про проведене технічне обстеження, яким встановлено: можливість надійної та безпечної експлуатації, (дивись Додаток №1); компенсація другому співвласнику - 2 854 грн.

В даному варіанті для поділу, необхідно виконати такі будівельно-ремонтні роботи в будинку:

Першому співвласнику: провести добудову до житлової кімнати 1-5 для влаштування допоміжних приміщень; влаштувати вхід з прибудови у приміщення 1-5; другому співвласнику закласти двері між приміщеннями: 1-5 та 1-6; обом співвласникам влаштувати автономні інженерні системи опалення, електропостачання, водопостачання, каналізації та водопостачання.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна державним реєстратором Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області Чернацькою Оксаною Володимирівною на підставі рішення Рівненського апеляційного суду від 02.11.2021 по справі №570/5553/19 за ОСОБА_2 зареєстровано спільну часткову власність у розмірі частки 1/4 та за ОСОБА_1 зареєстровано спільну часткову власність у розмірі частки 3/4 на житловий будинок загальною площею 91,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 .

Таким чином, житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 належать сторонам на праві спільної часткової власності.

Фактичні обставини справи, встановлені судом у судових засіданнях.

У судових засіданнях позивач та його представник - адвокат Курганська О.В. покликалися на обгрунтування, викладені у позовній заяві.

Свідок ОСОБА_6 , надаючи показання зазначив, що він знайомий з родиною ОСОБА_7 та він обізнаний у постійних судових спорах між сторонами. Пояснив, що йому відомо, що ОСОБА_2 є власником 1/2 будинку. Також, зазначив, що позивач помилково трактує постанову Верховного Суду про визначення часток 1/4 та 3/4, оскільки в резолютивній частині касаційний суд про це не заначає.

Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Стаття 321 ЦК України закріплює принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 2 ст. 355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Спільна часткова власність є специфічною конструкцією оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Згідно з ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.05.2021 у справі № 501/2148/17 (провадження № 61-22087св19) зроблено висновок, що «відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Розглядаючи справу, суди першої та апеляційної інстанцій на наведене уваги не звернули, не врахували, що спірне майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, у зв`язку з чим виділ частки в цьому майні лише для позивача є неможливим, а можливий поділ цього майна в натурі між сторонами, у разі якого право спільної часткової власності на нього припиняється».

У справі, що розлядається, позивач пред`явив позовні вимоги саме про поділ житлового будинку з надвірними будівлями з виділом належних йому та відповідачу часток в натурі в праві спільної часткової власності.

Згідно з ч.1 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.09.2019 у справі № 205/9065/15-ц (провадження №61-21409св18) зроблено висновок, що «системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку про те, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася».

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.09.2019 у справі №712/9240/16-ц (провадження № 61-13395св19).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.12.2019 у справі № 171/228/15-ц (провадження № 61-5812св19) зазначено, що «визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.02.2021 у справі № 445/442/16-ц (провадження № 61-13434св19) зроблено висновок, що «у справі, що переглядається, суди не врахували, що допустимим доказом про технічну можливість поділу в натурі об`єкту нерухомого майна є висновок експерта або уповноваженого суб`єкта господарювання саме щодо технічної можливості такого поділу».

Як роз`яснено в п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7від 04.10.1991 (зі змінами), в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з цим стосовно до ст. 119 ЦК України ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

Відповідно до п. 6 вищенаведеної Постанови при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру). Виділ, також, може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Як роз`яснив Верховний Суд України в постанові від 30.09.2015 у справі №6-цс15, оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.12.2010 № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».

Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 17.07.2019 у справі № 750/2783/16-ц, правовий режим спільної часткової власності передбачає, що володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Забороняється обмеження прав одних учасників за рахунок інших. За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна це питання вирішується у судовому порядку.

За змістом статей 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна в натурі, що перебуває у спільній частковій власності або поділ такого майна з дотриманням вимог статті 183 ЦК України.

За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна це питання вирішується у судовому порядку.

Здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

У тих випадках, коли в результаті виділу співвласнику передається частина житлового будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

При вирішенні зазначених спорів суди повинні виходити з положень статей 183, 367 ЦК України, відповідно до яких виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартирі без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна, з урахуванням принципів рівності та справедливості, зокрема рівнозначності та рівності виділених кожному із співвласників житлових та нежитлових приміщень частин будинку, їх функціонального призначення та розташування, можливості їх переобладнання з дотриманням технічних та будівельних норм для забезпечення їх автономного використання.

У постанові Верховного Суду від 03.04.2013 у справі № 6-12цс13 вказано, що оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

Отже, виходячи з аналізу змісту норм ст.ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України вбачається, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Тому в подібних спорах виникає доцільність проведення відповідної експертизи щодо можливості виділення частки (09 березня 2023 року Верховний Суд, який діє у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №296/1402/20, провадження № 61-9588св22).

Згідно ст.1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу (ч. 1 ст. 110 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Якщо у висновку експерта відсутні відомості про попередження (обізнаність) його про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за ст. 384 КК України або за відмову від надання висновку за ст. 385 цього Кодексу, то такий висновок є недопустимим доказом, що відповідає висновкам Верховного Суду у постанові від 04 листопада 2020 року у справі №904/684/18.

Відтак, судовий експерт Алла Сапунова підготувала висновок на замовлення позивача, сторінка 2 висновку містить зазначення про те, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за дачу свідомо неправдивого висновку.

В матеріалах справи є висновок судового експерта за результатами проведення судової інженерно-технічної експертизи від 11.12.2023 №68/23, яку проведено судовим експертом Аллою Сапуновою та об`єктом дослідження якої був житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, у даному висновку експерта зазначено, загальна площа приміщень будинку становить 98,2 кв.м., а без врахування прибудови зведеної ОСОБА_1 91,6 кв.м.

У висновку зазначено, що загальна площа приміщень будинку, яка підлягає поділу, становить 91,6 м2, 1/4 частки становить - 91,6:4 = 22,9м2, що не відповідає вимогам п.5.19. ДБН В.2.2-15-2019 - площа однокімнатної квартири має становити - 28-40 кв.м.

Житлова площа будинку складає 67,7 кв.м; 1/4 частки становить: 67,7 : 4 = 16,9 кв.м., що відповідає вимогам п.5.19.ДБН В 2.2-15-2019 (площа загальної кімнати в однокімнатній квартирі повинна бути не меншою 14 кв.м.).

Вказано, що враховуючи наведені показники та вимоги п.5.19 ДБН В.2.2-15-2019 «Житлові будинки. Основні положення», поділ житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 не можливо провести.

Відтак, враховуючи наведене у першому питанні дослідницької частини висновку, експертом пропонується провести поділ житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у частках, наближених до ідеальних часток 1/4 до 3/4 (Додаток №7):

першому співвласнику (на 1/4 частки), пропонується виділити: житлову 1-5, площею 20,1 кв.м., приміщення 1 в будівлі сараю «Б», вбиральню «В», 1/2 частину огорожі №1, 1/4 огорожі №2, 1/10 замощення І, всього на суму - 103 349,5 грн., що становить 26/100 частини від загальної вартості.

другому співвласнику (на 3/4 частки) пропонується виділити: коридор 1-1, площею, 8,3 кв.м., кухню 1-7, площею 9,0 кв.м., коридор 1-2, площею, 6,6 кв.м., житлову 1-3, площею 10,6 кв.м., житлову 1-4, площею 20,4 кв.м., житлову 1-6, площею 16,6 кв.м., загальною площею приміщень - 71,5 кв.м., в тому числі житловою - 47,6 кв.м., погріб «п/а», приміщення 2, 3 та 4 в будівлі сараю «Б», 1/2 частину огорожі №1, 3/4 огорожі №2, 9/10 замощення І, всього на суму - 298 632,5 грн., що становить 74/100 частини; крім того виділити ще другому співвласнику, зведені особисто, гараж "В" та прибудову "a1", що підпадають під будівельну амністію (Наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 03.07.2018 №158 та відповідно до відмітки КП «РОБТІ РОР» про проведене технічне обстеження, яким встановлено: можливість надійної та безпечної експлуатації, (дивись Додаток №1); компенсація другому співвласнику - 2 854 грн.

Також вказано, що в даному варіанті для поділу, необхідно виконати такі будівельно-ремонтні роботи в будинку:

Першому співвласнику: провести добудову до житлової кімнати 1-5 для влаштування допоміжних приміщень; влаштувати вхід з прибудови у приміщення 1-5; другому співвласнику закласти двері між приміщеннями: 1-5 та 1-6; обом співвласникам влаштувати автономні інженерні системи опалення, електропостачання, водопостачання, каналізації та водопостачання.

Разом з тим, запропонований судовим експертом варіант поділу житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 здійснено останнім з урахуванням полощі будинку 98,2 кв.м, тобто з урахуванням прибудови здійсненої позивачем, а саме гаража "В" та прибудови "a1".

Водночас, відповідач у своїх письмових поясненнях наголошує на тому, що самовільні добудови здійснені позвичем, якими змінено попередню констукцію будинку до 2012 року, поділу і виділу в натурі не підлягають за будь-яких обставин.

Щодо проведення судовим експертом поділу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 з включення до загальної площі будинку прибудови та гаража зведених позивачем, суд зазначає наступне.

Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (стаття 190 цього Кодексу).

До речей як складової поняття майна, зокрема нерухомих, відповідно до положень статті 181 ЦК України належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Права та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (частина перша статті 182 ЦК України).

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Набуття права власності на об`єкти незавершеного будівництва визначено у ст. 331 ЦК України. За змістом частини другої цієї статті право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

ЦК України у частині першій статті 376 ЦК України визначає поняття самочинного будівництва. Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина друга зазначеної статті).

Інструкція щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затверджена наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007 № 55, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 06.07.2007 за №774/14041, визначає порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна, крім земельних ділянок, та застосовується суб`єктами господарювання, які здійснюють технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна.

Згідно з п. 2.3 зазначеної Інструкції не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Отже, у розумінні ч.1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься у п. 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22.07.2009 № 295 (далі - ДБН), відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Таким чином, норма ч.1 ст. 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої об`єкт набуває нових якісних характеристик (зміна кількості приміщень, створення нових, втручання в несучі конструкції).

Висновок про те, що самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу зробив і Верховний Суд України у постановах від 04.12.2013 у справі № 6-130цс13 та від 30.09.2015у справі № 6-286цс15, а також Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постановах від 06.03.2019 у справі № 361/4685/17 (провадження № 61-44133св18), від 15.04.2020 у справі № 307/3957/14-ц (провадження № 61-43540св18), від 03.06.2020 у справі № 722/1882/16-ц (провадження № 61-39287св18), від 16.03.2021 у справі № 562/542/19 (провадження № 61-14468св20), від 15.11.2021 у справі №279/790/18 (провадження № 61-5368св20), від 17.11.2021 у справі №182/4522/19 (провадження № 61-19065св20), від 16.02.2022 у справі № 495/6053/19 (провадження № 61-1694св21), від 09.03.2023 у справі № 127/28862/21 (провадження № 61-9283св22) та інші.

Разом з тим, послідовна і судова практика Великої Палати Верховного Суду стосовно висновку про те, що особа не набуває права власності на самочинне будівництво (постанови від 23.06.2020 у справі № 680/214/16 (провадження № 14-445цс16) та від 14.09.2021 у справі № 359/5719/17 (провадження № 14-8цс21).

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, та відповідно відображено у висновку експерта, що позивачем зведено без належних дозволів, передбачених законодавством, а також без погодження із іншими співвласниками спірного будинковолодіння прибудову "а1" та та гараж "б", на яку у позивача не зареєстроване право власності.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновок, що внаслідок самочинного будівництва (реконструкції, прибудови) спірний будинок втратив тотожність із тим, які сторони отримали у власність, що виключає можливість задоволення позову про його поділ.

Таким чином, приходить до висновку, що самочинно збудоване позивачем нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу.

Висновком судового експерта за результатами проведення інженерно-технічної експертизт № 68/23 від 11.12.2023 року зазначено, що поділ житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 91,6 кв.м. не можливо провести.

Разом з тим, судовий експерт у висновку зазначає про можливість проведення поділу житлового будинку між двома співласниками в наближених до ідеальних часток 3/4 до 1/4, у разі отримання дозволу на реконструкцію житлового будинку, з виділом житлової кімнати площею 20,1 кв.м., до якої провести добудову допоміжних (підсобних приміщень).

Висновок судового експерта в цій частині суперечить правовій природі поділу, так як варіанти поділу житлового будинку повинні оцінюватися, виходячи з реально існуючого об`єкту та його технічної можливості поділу.

Враховуючи наведене вище, дослідивши матеріали справи та докази надані сторонами, заслухавши позивача та його представника, свідка, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ в натурі нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, не підлягає до задоволення.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати у зв`язку з відмовою у позові, стягненню не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.81, 82, 89, 141, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ в натурі нерухомого майна, що є у спільній частковій власності відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1

відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 07 травня 2025 року.

Суддя Гладишева Х.В.