КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 361/6652/23 Головуючий у 1 інстанції:Петришин Н.М.
Провадження №22-ц/824/7161/2025 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Євграфової Є.П., Писаної Т.О.,

при секретарі Голінько А.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 листопада 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області про визнання незаконними та скасування рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області про визнання незаконними та скасування рішень.

Просив взнати незаконним та скасувати рішення Виконавчого комітету Броварської міської ради від 28.03.2023 № 219 в частині відмови ОСОБА_1 у у видачі ордеру на кімнату № НОМЕР_1 у гуртожитку як таке, що прийнято з порушенням порядку і форми його прийняття; визнати поважними причини пропуску ним строку позовної давності для захисту його порушеного права та поновити строк на оскарження рішення Виконавчого комітету Броварської міської ради від 02.08.2016 №461 "Про взяття на квартоблік у виконкомі міської ради" як такий, що пропущений ним з поважних причин: не ознайомлення з ним Позивача Відповідачем до квітня 2023 року; визнати незаконним та скасувати Рішення Виконавчого комітету Броварської міської ради від 02.08.2016 №461 "Про взяття на квартоблік у виконкомі міської ради" в частині зняття ОСОБА_1 та його доньки ОСОБА_2 з квартирного обліку.

В обґрунтування позову зазначив, що позивач є особою з інвалідністю ІІ-Ї групи внаслідок війни, ветеран МВС України, з 12.10.2004 перебував у списку для отримання житла у першу чергу як працівник міліції (рішення Виконкому Броварської міськради

№ 475), а також у списку для одержання житла поза чергою як інвалід війни з 13.05.2008 з обов`язком забезпечити окремим житлом на протязі двох років, перебував на квартирному обліку разом зі своєю донькою ОСОБА_2 , 2004 року народження. 21 серпня 2002 року позивачеві як працівникові міліції, надано на підставі Ордеру на житлову площу № 20 службове житло у гуртожитку АДРЕСА_1 . Питання передачі гуртожитку до територіальної громади врешті-решт вирішено у 2020 році, тому позивач у 2021 році звернувся із заявою до відповідача про видачу ордеру на займане ним із донькою приміщення у гуртожитку.

Рішенням Виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області від 28.03.2023 №219 позивачу було відмовлено у передачі кімнати гуртожитку з підстав, описаних у Протоколі наглядової ради з питань розподілу та утримання житла у гуртожитках та використання гуртожитків і прибудинкових територій Броварської міської територіальної громади №02 від 09.03.2023, а саме: наявності у позивача іншого житла; непроживання у кімнаті гуртожитку; використання кімнати гуртожитку не за призначенням: передача в суборенду стороннім особам; наявність заборгованості позивача за надані комунальні послуги.

Позивач вважав такі підстави непідтвердженими та безпідставними, оскільки відповідач не виконав свого обов`язку забезпечити позивача належним житлом, тому позивач змушений був придбати окреме житло за боргові кошти, належних доказів не проживання у кімнаті відповідачем не надано, як і не надано доказів передачі кімнати в суборенду стороннім особам.

Позивач мав пільги щодо сплати комунальних послуг, проте через неправомірні дії працівників відповідача неправомірно нараховано заборгованість зі сплати таких послуг за кімнату у гуртожитку. Крім того, позивачу стало відомо, що ще у 2016 році його знято з квартобліку громадян для отримання житла, проте таке рішення вважає незаконним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 листопада 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що враховуючи, те що позивач з 2012 року мав власне житло, на нього не поширюється дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», що і є достатньою підставою для відмови у видачі йому ордеру на вселення у кімнату гуртожитку, а аргументи позивача про відсутність заборгованості зі сплати комунальних послуг є безпідставними, оскільки наявність такої заборгованості не є підставою прийняття оскаржуваного рішення відповідача щодо відмови позивачу у видачі ордеру.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 20 січня 2025 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 листопада 2024 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що відповідач не реалізував право позивача на забезпечення його житлом.

Вважає, що відповідач штучно затримував видачу ордерів мешканцям гуртожитку та безпосередньо йому з дитиною

Вказує, суд першої інстанції не врахував, що відповідачем було порушено право на житло апелянта та його неповнолітньої дочки.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

31 березня 2025 року від Виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 , підтримали апеляційну скаргу з наведених в ній підстав, просили її задовольнити. Рішення суду першої інстанції скасувати.

Представник відповідача ОСОБА_4 , заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позиція суду апеляційної інстанції

Вислухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу які з`явились у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та наявні у справі докази колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що Рішенням Виконавчого комітету Броварської міської ради від 02.08.2016 №461 "Про взяття на квартоблік у виконкомі міської ради" за результатами інвентаризації квартирної черги вирішено зняти з квартобліку за нововиявленими обставинами ОСОБА_1 , склад сім`ї - 2 чол., перебуваючого на квартобліку в списку для одержання житла у першу чергу як працівник міліції з 12.10.2004 (рішення виконкому №475) та в списку на одержання житла поза чергою як інвалід війни з 13.05.2008 (рішення виконкому №219). На праві власності має квартиру АДРЕСА_2 , окрему 2-кімнатну, ж/пл. - 28,5 кв.м.

21.08.2002 року Броварським заводом пластмас ОСОБА_1 було видано ордер на право заселення у кімнату в гуртожитку по АДРЕСА_1 , де з 8.11.2002 року є зареєстрованим місцем проживання позивача.

На виконання Законів України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», відповідно до Програми «Передачі гуртожитків у власність територіальної громади міста Бровари та реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», Броварська міська рада та виконавчий комітет Броварської міської ради прийняли рішення: № 1775-68-07 від 17.01.2020 року «Про безоплатне прийняття у комунальну власність територіальної громади м. Бровари гуртожитку по АДРЕСА_3 », № 94 від 04.02.2020 «Про затвердження акту приймання-передачі гуртожитку по АДРЕСА_3 » та № 353-11-08 від 26.08.2021 «Про визначення статусу гуртожитку по АДРЕСА_3 ».

На засіданні наглядової ради з питань розподілу і утримання житла у гуртожитках та використання гуртожитків і прибудинкових територій розглядалось питання щодо можливості видачі ордеру мешканцю кімнати АДРЕСА_4 ОСОБА_1 на склад сім`ї -2 особи (він та дочка), що підтверджується витягом з протоколу №02 засідання наглядової ради. Наглядова рада з питань розподілу і утримання житла у гуртожитках та використання гуртожитків і прибудинкових територій ухвалила рекомендувати Виконавчому комітету відмовити у видачі ордеру на кімнату АДРЕСА_5 гр. ОСОБА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради № 219 від 28.03.2023 відмовлено ОСОБА_1 у видачі ордерів на житлові приміщення в гуртожитку по АДРЕСА_1 на кімнату АДРЕСА_4 (стара нумерація № НОМЕР_2 ) ОСОБА_1 (склад сім`ї 2 чол. - він, дочка) у зв`язку з реалізацією ним права на житло та непроживанням в гуртожитку протягом тривалого часу.

Згідно актів перевірки фактичного проживання/не проживання від 08.06.2021, 14.07.2021, мешканці кімн. АДРЕСА_4 в зазначеному житловому приміщенні відсутні за місцем реєстрації місця проживання. Згідно акту від 01.03.2023 у кімн. №29 проживають сторонні особи.

Встановлено, що позивач на праві власності має квартиру АДРЕСА_2 , окрему 2-кімнатну, ж/пл. - 28,5 кв.м., що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав на нерухоме майно, сформованої 31.08.2023.

Матеріалами справи встановлено, що у 2002 році позивач вселився на законних підставах у кімнату у гуртожитку без зазначення номеру кімнати, а фактично у кімнату АДРЕСА_6 , оскільки потребував житла, і зареєстрував своє місця проживання.

Позивач користується кімнатою АДРЕСА_7 ), періодично в ній проживає, також вказана кімната використовується для проживання дочкою позивача - ОСОБА_2 .

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції послався на положення статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», де зазначив, що позивач реалізував своє право на житло шляхом придбання у власність достатнього за розміром житлового приміщення, тобто не є особою, що не має власного житла. З урахуванням положення статті 18 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», де передбачені повноваження органу місцевого самоврядування на видачу спеціального ордеру на вселення лише мешканцям гуртожитку, на яких поширюється дія цього Закону, позивачу правомірно відмовлено у видачі такого спеціального ордеру.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів дійшла висновку, що рішення зазначеним вимогам відповідає, а обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними. Висновки суду відповідають цим обставинам та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не реалізував право позивача на забезпечення його житлом та відповідач штучно затримував видачу ордерів мешканцям гуртожитку та безпосередньо йому з дитиною, колегія суддів не приймає з огляду на наступне.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

З урахуванням цих норм суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, виходячи із підстав позову та встановлених обставин, і залежно від встановленого вирішити питання про обґрунтованість позовних вимог.

За змістом частин першої та четвертої статті 1 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу.

Дія цього Закону не поширюється на гуртожитки, побудовані або придбані за радянських часів (до 1 грудня 1991 року) приватними або колективними власниками за власні або залучені кошти (крім гуртожитків, що були включені до статутних капіталів організацій, створених у процесі приватизації чи корпоратизації, у тому числі тих, що у подальшому були передані до статутних капіталів інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 11 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" гуртожитки, включені до статутних капіталів, - гуртожитки, збудовані за радянських часів (до 1 грудня 1991 року) за загальнодержавні кошти (у тому числі за кошти державних і колективних підприємств та організацій), що були включені до статутних капіталів (фондів) господарських товариств та інших організацій, створених у процесі приватизації (корпоратизації) колишніх державних (комунальних) підприємств (організацій), у тому числі ті, що в подальшому були передані до статутних капіталів (фондів) інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб, передбачений законом.

Згідно з пунктом 14 частини 1 статті 11 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" проживання у гуртожитку на правових підставах - проживання у гуртожитку (використання жилої площі в гуртожитку в якості житла) відповідно до цього Закону, а саме: у гуртожитках колишніх державних і комунальних підприємств та організацій, що були включені до статутних капіталів господарських товариств, створених у процесі масової приватизації та корпоратизації: після включення таких гуртожитків до статутних капіталів зазначених товариств до передачі таких гуртожитків у комунальну власність відповідно до цього Закону - за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі спеціального ордера, виданого згідно із статтею 129 ЖК Української РСР, або на підставі договору оренди житла, укладеного згідно із статтями 810, 811-813 ЦК України на вимогу власника гуртожитку (його представників), за умови, що мешканець гуртожитку або його сім`я були вселені у гуртожиток на підставі спеціального ордера та проживали у гуртожитку за договором найму жилого приміщення.

Стосовно доводів скарги про безпідставну відмову у видачі ордеру на проживання в гуртожитку, то колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

При цьому положеннями ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі ї створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення.

Відповідно до ст. 30 Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать видача ордерів на заселення жилої площі в будинках державних та комунальних організацій.

На підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення, відповідно до ст. 58 ЖК України.

Особа, яка претендує на жиле приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду, повинна перебувати на квартирному обліку як особа, що потребує поліпшення житлових умов, а також дані про таку особу повинні бути внесені до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

Позивач був знятий з квартирного обліку через забезпеченість житлом, правових підстав для зобов`язання видати останній ордер на займане ним житлове приміщення не було.

Згідно з Рекомендацією N R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Зі змісту наведених норм вбачається, що питання видачі ордеру, є саме дискреційним повноваженням відповідача.

При цьому, суд, встановивши порушення вимог закону при прийнятті рішення про видачу ордеру має право скасувати прийняте рішення або зобов`язати діяти в спосіб передбачений законом.

Разом із тим, позивач, не довів, що при прийнятті рішення про відмову йому видати ордер були порушені вимоги Закону.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Інші доводи скарги висновків суду не спростовують та є фактично повторенням доводів позовної заяви, яким суд у своєму рішенні дав належну правову оцінку

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом встановлено, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Враховуючи те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відсутні підстави для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у апеляційному суді.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 6 травня 2025 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Є.П. Євграфова

Т.О. Писана