Справа № 559/1167/24
Провадження № 2/559/47/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року місто Дубно

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області у складі головуючої судді Жуковської О.Ю., за участі секретаря судового засідання Окренець Д.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представниці позивача - адвоката Рідченко М.В.,

відповідачки - ОСОБА_2 ,

представника відповідачки - адвоката Шевчука В.М.,

розглянувши у відкритому cудовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні і розпорядженні майном шляхом примусового виселення,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції сторін.

1.1 В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він є власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . І тут була зареєстрована відповідачка ОСОБА_2 , з якою перебував у шлюбі, що розірвано рішенням Дубенського міськрайонного суду 22.12.2023. 19.02.2024 ОСОБА_2 було знято з реєстрації за вказаною адресою, проте вона відмовляється виселитися з його будинку добровільно, тому змушений звернутись до суду. Відповідачка вже не є членом його сім`ї, не веде з ним спільного господарства, не має спільного бюджету, між ними немає жодних домовленостей та договору щодо користування майном. Проте, не будучи власником чи наймачем житла, відповідачка дозволяє собі не лише проживати там, а ще й ображати позивача та його сім`ю, влаштовувати скандали, пред`являти претензії, створює перешкоди, як власнику, у користуванні і розпорядженні майном. У його будинку лише дві житлові кімнати, у одній з яких живе його матір, а у іншій він зі своїм сином, якому 15 років, тому в будинку більше немає місця для проживання відповідачки. Просить виселити її без надання іншого житла.

1.2 Представник відповідачки адвокат Шевчук В.М. подав відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги не визнають. Згідно паспорта нерухомості у будинку по АДРЕСА_1 наявні дві житлові кімнати та передпокій, який є приміщенням для проживання та у якому на час написання відзиву проживає відповідачка. При цьому ЖК УРСР не містить такої підстави виселення як відсутність у особи окремої кімнати. Крім того, позивачем не доведено, що відповідачка систематично руйнує чи псує його житлове приміщення, або використовує його не за призначенням чи порушує правила співжиття, що роблять неможливим для інших проживання з позивачем в одному будинку, відтак підстав для виселення згідно ЖК УРСР немає. Реєстрація місця проживання відповідачки проведена 29.03.2012, в цей час позивач і відповідачка мали родинні відносини, хоча будинок належав на праві приватної власності іншій особі. На час переходу права власності від мами позивача до самого позивача відповідачка користувалася вказаним жилим приміщенням, а також користується і на даний час та до 19.02.2024 залишалася зареєстрованою. Відповідачка оплачує свою частину комунальних послуг та іншого постійного житла для себе не має. Вважає, що задоволення вимог позивача про виселення призведе до порушення розумного балансу інтересів сторін та порушення прав відповідачки, яка проживає разом з сином. Тому просить у позові відмовити.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі

2.1. Ухвалою суду від 05.04.2024 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 03.06.2024 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

2.2. Представниця позивача - адвокат Рідченко М.В. в судовому засіданні пояснила, що дійсно позивач та відповідачка перебували у шлюбі, ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , в подальшому 22.12.2023 шлюбу між сторонами було розірвано. 19.02.2024 ОСОБА_2 було знято з реєстрації за вищезазначеною адресою, у зв`язку з чим вона втратила право на проживання у даному житловому будинку, так як перестала бути членом сім`ї позивача. Враховуючи те, що між позивачем та відповідачкою склалися неприязні відносини, у зв`язку з чим і було розірвано шлюб, так як спільне проживання стало неможливим. Після розірвання шлюбу відносини між сторонами погіршилися, поведінка відповідачки стала неприйнятною, вона словесно ображала і позивача, і його матір, словесно погрожувала їм, застосовувала брудну лайку, дані факти підтверджуються викликами поліції. Також факти домашнього насильства і протиправної поведінки відповідачки стосовно позивача та його матері підтверджуються постановами Дубенського міськрайонного суду від 19.08.2024 та 18.09.2024, які набрали законної сили. Також на розгляду у Дубенському міськрайонному суді на даний час перебуває ще один протокол по факту вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства. Тому, враховуючи те, що відповідачка знята з реєстрації, не є членом сім`ї позивача, вона своєю поведінко створює просто неприйнятну обстановку вдома, позивач є особою вже старшого віку і не може сприймати ці скандали та постійні суперечки, йому важко проживати у таких умовах. Крім того, він проживає з матір`ю та малолітньою дитиною і всі ці обставини впливають на його психоемоційний стан. Також вказала, що продукти харчування купує позивач за власні кошти, всі комунальні послуги та витрати по утриманню будинку несе позивач, протягом тривалого часу відповідачка ніяких коштів по утриманню будинку не надає, що також ставить позивача у скрутне матеріальне становище. Певний час. Близько двох тижнів, відповідачка не проживала у будинку позивача, відтак їй було де проживати. Тому, враховуючи всі дані обставини вражає, що наявні підстави для усунення перешкод у користуванні будинком шляхом виселення відповідачки із даного житлового приміщення. Позовні вимоги є повністю обґрунтовані та підлягають до задоволення.

2.3. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково пояснив, що розлучився тому, що не міг проживати разом з відповідачкою разом з колишньою дружиною. Він старався, йшов на компроміси заради сина, який має особливі потреби і з яким у матері хороші відносини, але нічого не допомогло, конфлікти продовжувалися і продовжуються. Він пропонував колишній дружині, щоб вона залишила будинок, але вона не хотіла. Від конфліктів, які виникали між ними, страждали всі. Від усіх цих стресів, постійних нервів, у нього погіршився стан здоров`я. Він вже не виносить спільного життя, хоче аби відповідачка виселилася і зайнялася своїм життям, щоб жити у спокійній обстановці. Також у них з відповідачкою є син, який дивиться на цю обстановку. Вказав, що відповідачка проживає у даному будинку з 2009 року, від тоді, як народився їхній син, вони тоді переїхали проживати до його матері, яка на той час була власником цього житла. Зареєстрована була у даному житловому приміщенні до 2024 року. На даний час він хоче її виселити, вважає, що вона має де жити, так як у неї є квартира, яку вона переписала на свою доньку, а донька поселила туди квартирантів. Це однокімнатна квартира. У доньки відповідачки є троє дітей, але вони в цій квартирі не проживають на даний час, йому це відомо, оскільки його дочка товаришує з тією квартиранткою. Також підтвердив, що всі комунальні послуги за будинок, у якому вони проживають, сплачує він сам, у нього є всі квитанції, але він їх до позовної заяви не надавав.

2.4. Представник відповідачки - адвокат Шевчук В.М. позовні вимоги не визнав та надав пояснення, які відповідають змісту вступної промови, яка долучена до матеріалів справи. Додатково вказав, що загальні підстави виселення з житлового приміщення передбачені ЖК, як у позовній заяві, так і в судовому засіданні, жодної із підстав для виселення, відповідно до чинного законодавства, стороною позивача не наведено. В даному випадку виселення ОСОБА_2 означає, викинути людину, яка також не молода, на вулицю, бо проживати більше ОСОБА_2 немає де. Зазначив, що вселення відповідачки у спірне житлове приміщення проводилося на добровільних засадах, ніякої іншої угоди про порядок користування цим приміщенням укладено не було, суду таких доказів не надано. Відповідачка проживає з сином і на даний момент має законне право проживати у цьому приміщенні. Факт розірвання шлюбу не означає, що вона втратила право користування цим житловим приміщенням як колишній член сім`ї і разом з тим мама дитини, яка проживає у цьому будинку. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися загальних моральних засад суспільства. В даній позовній заяві жодним чином не йдеться про дотримання саме позивачем моральних засад суспільства, враховуючи те, що заходи насильства, які вчиняються ним, також мають місце, що підтверджено відповідними судовими постановами. Конфліктні ситуації, які виникають в цій сім`ї, пов`язані лише із бажанням позивача виселити свою колишню дружину із житлового приміщення. Також зазначив, що не відповідають дійсності твердження позивача, що у даному будинку лише дві житлові кімнати і для відповідачки не має місця, оскільки згідно технічного паспорта у будинку наявні дві житлові кімнати і передпокій, у якому можна проживати. Відповідачка мешкає в окремій від позивача кімнаті. Жодних доказів того, що відповідачка систематично руйнує чи псує житлове приміщення або використовує його не за призначенням, чи систематично порушує правила співжиття, що робить неможливим для інших проживання у житловому приміщенні, суду не надано. А питання, що пов`язані із виникненням конфліктних ситуацій, які виникають як зі сторони позивача, так і зі сторони відповідачки, не свідчать про порушення правил співжиття, а ці ситуації пов`язані із розірванням шлюбу. Реєстрація відповідачки була проведена ще у 2009 році згідно чинного законодавства. На час переходу права власності до позивача від його матері, відповідачка користувалася цим житловим приміщенням, а також користується на даний час, тобто її право користування майном ніким не оспорювалося. Тому у задоволені позовних вимог просить відмовити.

2.5. Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та вказала, що в тому будинку проживає їхній з відповідачем син і вона просить не виселяти її від дитини. Вона готова в котрий раз помиритися із колишньою свекрухою, скільки та на неї говорила всіляких гадостей, але вона їй пробачала і зараз з нею помирилася, вони спілкуються так як потрібно. Їхній син не здоровий, має інвалідність і про нього окрім неї ніхто піклуватися не буде. Мати позивача про онука також не зможе піклуватися через свій похилий вік, скоро вже про неї треба буде піклуватися. Вона все життя заробляла кошти і облаштовувала даний будинок, купувала меблі, на даний час тримає там порядок. Відповідач стверджує, що вона не платить комунальні послуги, але вона купує продукти, у рік купляла цілого кабана і вони харчувалися. Позивач виділив їй одну поличку у холодильнику, щоб вона не брала його продуктів, а вона для нього не шкодує нічого. Не розуміє, для чого вони так з нею вчиняють, паплюжать її, роблять з неї неблагополучну матір. Вона ніколи свою дитину не образила. Їздила на заробітки, важко працювала, щоб допомогти своїм дітям. На даний час вона також їздить в Польщу на роботу, з відповідачем у них спільного бюджету ніколи не було і не має. Харчуються також окремо. В будинку вона живе у кімнаті зі своїм сином. За комунальні послуги вона раніше платила, це було десь років два тому, на даний час не платить, але купує продукти харчування, дитині одяг, оплачує лікування сина. Коли вона у грудні була два тижні відсутні за місцем проживання, в цей час проживала у дочки, а потім у своєї сестри у с. Молодаво. Але син її покликав назад, і вона повернулася, бо він з особливими потребами і йому треба матір, а їй ніде більше проживати і на заробітки вже їздити не може, бо здоров`я не те.

2.6. Будучи допитаною в якості свідка ОСОБА_3 надала суду пояснення наступного змісту: позивач є її сином, а відповідачка - колишня невістка. Спокою у сім`ї не має, вона не має права вийти на двір, бо в тапочках ходить і вимазує підлогу. Відповідачка каже, що не хоче її бачити, що їй противна. Телефон з рук видирає, повикидала її подушки з кімнати під вікно. Між сином і колишньою невісткою немає хороших відносин, як тільки син прийде з роботи, має що від відповідачки слухати. ОСОБА_2 влаштовує сварки з нею і її сином, не має спокою у своїй хаті, яку побудував ще її батько. З відповідачкою відносини також по різному складаються, інколи з нею можна побалакати, інколи ні, але то що собі хоче зробити в будинку, то робить, відповідачка їй не перешкоджає. Від цих хвилювань сама змушена приймати таблетки, часом тиск підскакує, часом бувають магнітні бурі, таблетки приймає за призначенням лікаря. Був випадок, коли відповідачка приїхала з Апеляційного суду, почала обзивати її різними словами. Вона сама вже похилого віку, то взяла листок, щоб записати, що вона на неї каже, але відповідачка вирвала у неї з рук того листка, тільки шматок залишився. Там було написано «нечисть непотрібна, нехай жере ту хату». Невістка їй казала: «Іди звідси, щоб я тебе не бачила», це було цього року, коли точно не пам`ятає. Будинок, у якому вони проживають, належав їй, на даний час будинок належить її синові. Раніше конфліктів з ОСОБА_2 не було, конфлікти почали виникати років два чи три тому. Що вони там з сином говорять, не чує, син відповідачку нічим не ображає. Невістка її ненавидить, каже що вона стара. Галина живе у цьому будинку років АДРЕСА_2 . Вона живе у маленькій кімнаті, син живе у прихожій, внук живе у великій кімнаті з невісткою. У невістки з онуком відносини прекрасні, ОСОБА_4 для сина хороша матір.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом.

3.1. Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 на підставі Договору дарування від 04.04.2019, який посвідчений приватним нотаріусом Дубенського районного нотаріального округу Стадійчук О.В. та зареєстровано в реєстрі за №643. Даний факт також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.8-9).

3.2. ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 10.02.2012, який рішенням Дубенського міськрайонного суду від 22.12.2023 розірвано. Рішення набрало законної сили 23.01.2024 (а.с.10-11).

3.3. Згідно записів у будинковій книзі для прописки громадян, ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 з 29.03.2012 та знята з реєстрації за вказаною адресою 19.02.2024. Вказані обставини також підтверджуються відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру №525178 від 03.04.2025 (а.с.14-15, 24).

3.4. Згідно інформаційної довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні №07-03-15/683 від 05.03.2024, у будинку АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 , зареєстровані наступні особи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (власник), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (мати позивача) та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (син позивача) (а.с.16,17).

3.5. Відповідно технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_3 , будинок має дві житлові кімнати площею 18,2 кв.м та 10,4 кв.м., а також передпокій площею 12,0 кв.м., крім того у будинку наявна кухня, коридор та санвузол (а.с.12-13).

3.6. 05.03.2024 ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 із письмовою вимогою про виселення з житлового будинку по АДРЕСА_1 , який належить йому на праві приватної власності (а.с.18).

3.7. З інформації, наданої Дубенським РВП ГУНП в Рівненській області від 20.03.2024 встановлено, що станом на 20.03.2024 у Інформаційно-комунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» наявна інформація щодо звернень ОСОБА_1 з приводу конфліктних ситуацій за місцем його проживання:

1) 25.08.2023 надійшло повідомлення ОСОБА_1 про те, що дружина вчиняє насильство психологічного характеру. За результатом звернення встановлено, що конфлікт виник між дружиною заявника ОСОБА_2 та матір`ю заявника ОСОБА_3 через побутові ситуації. Зі слів заявника конфлікт був вичерпаний, від написання заяв та пояснень відмовилися;

2) 19.02.2024 надійшла заява ОСОБА_1 , якою просить притягнути до відповідальності його колишню дружину ОСОБА_2 , яка за спільним місцем проживання вчиняє відносно нього домашнє насильство психологічного характеру. Згідно довідки про результат розгляду повідомлення, було опитано ОСОБА_2 , яка пояснила, що дійсно виник конфлікт побутового характеру, однак в ході конфлікту словесно ніхто нікого не ображає, та будь-яких фізичних дій не вчиняє. З ОСОБА_2 проведено профілактичну бесіду. В даній події відсутні ознаки кримінального чи адміністративного правопорушення;

3) 25.02.2024 надійшло повідомлення ОСОБА_1 про те, що його колишня дружина неадекватно себе поводить, вчиняє сварку із заявником та його матір`ю, в будинку перебуває його неповнолітній син. За результатом відпрацювання встановлено, що між ОСОБА_1 та його колишньою дружиною ОСОБА_2 , з якою спільно проживає, виник словесний конфлікт з побутових питань. В ході конфлікту ніхто нецензурно не виражався, фізичної сили не застосовував. Заявник просить розгляд повідомлення припинити, претензій ні до кого не має (а.с.20,21).

3.8. Судом встановлено, що постановою Дубенського міськрайонного суду від 11.04.2024 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. В ході розгляду справи судом встановлено, що 03.04.2024 ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство в сім`ї відносно колишньої дружини ОСОБА_2 , а саме: дії фізичного та психологічного характеру (ображав, штовхав, закривав дверима). В судовому засіданні ОСОБА_1 вину визнав частково, підтвердив обставини, викладені у протоколі (а.с.38).

3.9. Постановою Дубенського міськрайонного суду від 19.08.2024 справу про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП ОСОБА_2 закрито за малозначністю, суд обмежився усним зауваженням ОСОБА_2 , визнавши її винною за ч.1 ст. 173-2 КУпАП. В судовому засіданні ОСОБА_2 пояснила, що свекруха вчиняє з нею конфлікт, оскільки не любить її, чоловік та свекруха намагаються вижити її з будинку, своїм вчинком вона намагалася захистити себе (а.с.66).

3.10. Постановою Дубенського міськрайонного суду від 18.09.2024 ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП до штрафу в розмірі 680 грн. В ході розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_2 вчинила домашнє насильство, а саме: ображала, лаялася нецензурними словами, образливо чіплялася до своєї свекрухи ОСОБА_3 . Факт вчинення ОСОБА_2 було підтверджено зібраними у справі доказами, в тому числі показаннями свідка ОСОБА_1 та потерпілої ОСОБА_3 (а.с.67-68). За даними ЄДРСР постанова набрала 06.12.2024 законної сили за результатами апеляційного перегляду Рівненським апеляційним судом.

3.11. Дубенським міськрайонним судом було розглянуто матеріали про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП за подією від 07.11.2024 щодо домашнього насильства відносно колишнього чоловіка ОСОБА_1 . Постановою Дубенського міськрйонного суду від 24.03.2025 провадження у справі відносно ОСОБА_2 було закрито у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення (а.с.83-84). Вказану постанову суд не враховував при ухваленні рішення, оскільки в ЄДРСР були відсутні дані про її перегляд. Однак, варто зауважити, що станом на час складання повного судового рішення, постанова набрала законної сили за результатами апеляційного перегляду Рівненським апеляційним судом 30.04.2025.

IV. Норми права, які застосував суд.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року в справі № 761/5115/17.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За правилами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України установлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Наведеною нормою матеріального права визначено право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Стаття 47 Конституції України також проголошує, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

В ч. 4 ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто тне може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування житловим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно зі статтею 157 ЖК України, членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Статтею 116 ЖК України визначено, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

При вирішенні справ про виселення на підставі статті 116 ЖК України мають враховуватися порушення правил співжиття у сфері даних житлових відносин, а не такі правопорушення, що допущені відповідачем в інших правовідносинах та не мають відношення до користування сторонами жилим приміщенням. Такий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 25 квітня 2018 року за результатами розгляду цивільної справи № 295/16994/15-ц, провадження №61-11571св18.

Водночас, згідно ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселені не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить ст.. 405 ЦК України.

Згідно ч. 4 ст. 156 ЖК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Аналіз вищевказаних правових норм дає підстави для висновку про те, що припинення сімейних правовідносин, втрата особою статусу члена сім`ї з власником будинку, не позбавляє цю особу права користуватися займаним приміщенням.

При розгляді питання про припинення права користування колишнього члена сім`ї власника житла, суди мають приймати до уваги як формальні підстави, передбачені статтею 406 ЦК України, так і зважати на те, що сам факт припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, та вирішувати спір з урахуванням балансу інтересів обох сторін (постанови Великої палати ВС від 03.2021 у справі № 686/26093/19-ц, від 13.10.2020 року у справі № 447/455/17 та від 04.07.2018 року у справі №353/1096/16-ц, постанови ВС від 09.10.2019 у справі №615/1636/17.

Згідно зі статтею 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Законність визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, яке по факту є втручанням у право на житло та право на повагу до приватного життя у розумінні статті 8 Конвенції, має бути оцінено на предмет пропорційності такого втручання. (постанова Великої Палати ВС від 21.08.2019 у справі № 569/4373/16-ц).

Верховний Суд наголошує на тому, що в кожному окремому випадку повинно бути ретельно досліджено, чиї інтереси перевищують та мають пріоритетне значення: власника приміщення чи його колишнього члена сім`ї.

Рішенням Європейського Суду з прав людини у справі «Прокопович проти Росії» № 58255/00 встановлено, що тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла.

На позивача покладений обов`язок довести в суді за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 76-83 ЦПК України, зазначені ним обставини, на які він посилається як на підставу свої вимог.

У ст. 77 ЦПК України зазначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.5 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень.

V. Мотивована оцінка і висновки суду.

5.1 Конституційне право на житло містить заборону примусового позбавлення житла інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Цьому праву кореспондує обов`язок держави створювати умови для його захисту та реалізації. Основною гарантією реалізації права на житло є те, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як за рішенням суду.

5.2 Суд погоджується, що між сторонами існують тривалі неприязні стосунки, разом з тим, в ході розгляду справи встановлено, що відповідачка була повноправним членом сім`ї позивача з 2009 року до грудня 2023 року, тобто майже 15 років, жила з ним та вела спільне господарство, вселилася у спірне житло за згодою власника житла, яким на той час була мати позивача ОСОБА_3 , іншого житла для проживання не має. Вона досі проживає з неповнолітнім сином, який народився від шлюбу сторін і має особливі потреби, що визнає позивач. Всі ці обставини дають підстави вважати, що припинення у колишньої дружини статусу члена сім`ї позивача у зв`язку із розірванням шлюбу не припиняє її права на користування даним житловим приміщенням та не дає права чоловіку виселити її з будинку. При цьому, відповідачка лишається членом сім`ї для неповнолітнього сина сторін, з яким і проживає разом в цьому житлі, звідки її просять виселити без надання іншого житлового приміщення.

5.3 Також, суд звертає увагу, що виселення на підставі статті 116 ЖК України можливе якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. При цьому, мають враховуватися порушення правил співжиття у сфері даних житлових відносин, а не такі правопорушення, що допущені відповідачем в інших правовідносинах та не мають відношення до користування сторонами жилим приміщенням. Проте, оцінюючи надані у справі докази, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження систематичного порушення відповідачкою до подачі позову до суду правил співжиття, які б робили неможливим проживання сторін в одному будинку.

5.4 На підтвердження факту систематичного порушення відповідачкою правил співжиття позивач посилається на інформацію Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області щодо звернень ОСОБА_1 з приводу конфліктних ситуацій за місцем його проживання. Слід зауважити, що самі по собі виклики поліції, звернення до поліції із заявами не свідчать про доведеність факту вчинення протиправних дій зі сторони відповідачки ОСОБА_2 відносно позивача ОСОБА_1 , за відсутності притягнення особи до певного виду відповідальності (адміністративної, кримінальної), у зв`язку з чим підстави стверджувати про систематичність порушення відповідачем правил співжиття відсутні. Натомість, докази свідчать, що до подачі позову до суду про виселення, ОСОБА_2 не притягали до будь-якого виду відповідальності за порушення правил співжиття. Щодо постанови від 18.09.2024 відносно ОСОБА_2 за ст. 173-2 КУпАП, то вона притягалась до адміністративної відповідальності за психологічне домашнє насильство (образи) відносно колишньої свекрухи, а не позивача, і призначене судом стягнення виконала, нових випадків не зафіксовано. При цьому, судом встановлено, що відповідачку не притягали до відповідальності за домашнє насильство над колишнім чоловіком. Натомість, саме позивач було притягнуто до відповідальності як кривдника по факту вчинення домашнього насильства відносно колишньої дружини, якою є відповідачка. І вчинив він це домашнє насильство 03.04.2024, тобто на другий день після подачі до суду позовної заяви про виселення потерпілої. Зазначені обставини ще раз підтверджують існування між колишнім подружжям неприязних відносин, однак жодним чином не вказують на систематичне порушення ОСОБА_2 правил співжиття у сфері житлових відносин.

5.5 Доводи позивача про існування перешкод у користуванні його будинком зі сторони відповідачки також спростовуються показами матері позивача, яка була допитана у якості свідка та вказала, що колишня невістка лише словесно зачіпає як її, так і позивача, між ними постійно виникають сварки та непорозуміння, однак будь-яких фізичних дій чи перешкод у користування спірним житловим приміщенням остання не вчиняє. Сама ж відповідачка зазначила, що купує в будинок продукти харчування для спільного використання з усіма членами сім`ї, готує їсти, тримає у будинку порядок, а також доглядає спільного з позивачем сина, який хворіє та потребує постійного догляду. Зазначені обставини стороною позивача не спростовані.

5.6 Посилання позивача на те, що він самостійно сплачує комунальні послуги та несе інші витрати на утримання будинку судом не приймаються до уваги, оскільки не відносяться до правових підстав для позбавлення відповідачки права користування цією власністю. З приводу цього позивач має право вимагати притягнення відповідачки до цивільно-правової відповідальності.

5.7 Таким чином, позивач належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги, суду не надав, відтак будь-які законні підстави для виселення відповідачки з займаного житла без надання іншого житлового приміщення, - відсутні, тому у задоволенні позову слід відмовити.

5.8 Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, тому підстав для розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи, немає.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 18, 76, 95, 133, 141, 223, 258, 263-265 ЦПК України, ст.41 Конституції України, ст.ст.15, 16, 29, 321, 383 ЦК України, ст. 9, 116, 156, 157 ЖК України, суд,-

ВИРІШИВ:

у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні і розпорядженні майном шляхом примусового виселення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його підписання до Рівненського апеляційного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована адреса проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представниця позивача: адвокат Рідченко Марія Володимирівна, адреса: вул. Свободи,8, м. Дубно Рівненської області, електронна пошта ІНФОРМАЦІЯ_4

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , остання відома зареєстрована адреса проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Представник відповідачки: адвокат Шевчук Віктор Миколайович, адреса АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , електронна адреса ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Дата складання повного тексту судового рішення - 08 травня 2025 року.

Суддя О.Ю. Жуковська