Провадження № 2/361/5691/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.04.25

01 квітня 2025 р. м.Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Писанець Н.В.,

при секретарі Бондар Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бровари у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області знаходилась цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування вимог, позивачем зазначено, що ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 26.09.2024р. у кримінальному провадженні №361/9618/21 було постановлено звільнити ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.212 КК України, на підставі ст..49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч.1 ст. 286 КК України було закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України у зв`язку із його звільненням від кримінальної відповідальності. При цьому, цивільний позов потерпілої ОСОБА_1 був залишений без розгляду. Обставини правопорушення позивачем зазначені наступні: 30 липня 2021 року, близько 07 години 50 хвилин, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Мерседес Бенц» моделі «Спрінтер 314» реєстраційні номерні знаки НОМЕР_1 , рухаючись по автомобільній дорозі «Київ-Чернигів» у правій смузі руху, в напрямку до м.Київ, проїжджаючи ділянку дороги в с.Семиполки Броварського району Київської області, не врахував швидкість руху свого транспортного засобу, дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції з транспортним засобом, який рухався попереду в правій смузі для руху в попутному напрямку, чим порушив вимоги п.п.б) п.2.3, п.13.1 Правил дорожнього руху України та допустив зіткнення передньою частиною керованого ним автомобіля з задньою частиною напівпричепа марки «Шмитз» моделі «Каргобул ССС24» реєстраційний номерний знак російської федерації НОМЕР_2 в складі авто потяга з автомобілем марки «Вольво» номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 .

В результаті ДТП позивач отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості: закритий внутрішньо суглобовий (колінного суглобу) імпресійний перелом латерального виростка правої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків та перебувала на лікуванні у КНП «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» з 30.07.2021р. по 20.08.2021р. Після чого, 14.12.2022р. позивачу було проведено оперативне втручання, однак, лікування на цьому не завершилось, позивач потребує реабілітації та неодноразового відновлення стану колінного суглобу. За час лікування позивач поніс витрати для придбання медичних препаратів та оплати оперативного втручання та, загалом, спричинену вказаним кримінальним правопорушенням матеріальну шкоду оцінює у 61 886,94 грн.

В порядку досудового врегулювання спору, 22.12.2021р. позивач звернулась із заявою про виплату страхового відшкодування до страховика відповідача ТОВ «Скайтрансавто» - АТ «Просто-страхування». Останнє 10.01.2022р. перерахувало на банківську карту позивача грошові кошти у сумі 4465,56 грн. Тому, позивач просить стягнути з відповідача різницю між вищевказаною сумою та загальним розміром витрат на лікування і відновлення у сумі 57 421,30 грн.

Крім того, позивач вважає, що даним правопорушенням йому завдано моральну шкоду, що виразилася у фізичному болі, душевних переживаннях, які вона перенесла у зв`язку з травмою в ДТП та отриманими тілесними ушкодженнями. За станом здоров`я позивач не може виконувати роботу, пов`язану із фізичними навантаженнями, не може підійматись сходами, виник страх керування автомобілем. Відбулося нецільове використання коштів на лікування. Позивач докладає значних зусиль для відновлення фізичного стану та налагодження її способу життя та оцінює спричинені страждання у 100000,00 грн.

За таких обставин, посилаючись на приписи законодавства позивач просив суд стягнути з відповідача майнову та моральну шкоду.

Сповіщена належним чином про час та дату розгляду справи позивач ОСОБА_1 до зали суду не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягала.

Відповідач ОСОБА_2 , сповіщений належним чином про час та дату розгляду справи, до зали суду не з`явився. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності, визнав в повному обсягу позовні вимоги ОСОБА_1 . Просив суд розстрочити йому їх виплату.

Враховуючи наведене, фіксування процесу за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У судовому засіданні встановлено, що 30 липня 2021 року, близько 07 години 50 хвилин, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Мерседес Бенц» моделі «Спрінтер 314» реєстраційні номерні знаки НОМЕР_1 , рухаючись по автомобільній дорозі «Київ-Чернигів» у правій смузі руху, в напрямку до м.Київ, проїжджаючи ділянку дороги в с.Семиполки Броварського району Київської області, не врахував швидкість руху свого транспортного засобу, дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції з транспортним засобом, який рухався попереду в правій смузі для руху в попутному напрямку, чим порушив вимоги п.п.б) п.2.3, п.13.1 Правил дорожнього руху України та допустив зіткнення передньою частиною керованого ним автомобіля з задньою частиною напівпричепа марки «Шмитз» моделі «Каргобул ССС24» реєстраційний номерний знак російської федерації НОМЕР_2 в складі авто потяга з автомобілем марки «Вольво» номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 .

В результаті ДТП позивач отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості: закритий внутрішньо суглобовий (колінного суглобу) імпресійний перелом латерального виростка правої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків та перебувала на лікуванні у КНП «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» з 30.07.2021р. по 20.08.2021р. Після чого, 14.12.2022р. позивачу було проведено оперативне втручання, однак, лікування на цьому не завершилось, позивач потребує реабілітації та неодноразового відновлення стану колінного суглобу.

За час лікування позивач поніс витрати для придбання медичних препаратів та оплати оперативного втручання та, загалом, спричинену вказаним кримінальним правопорушенням матеріальну шкоду оцінює у 61 886,94 грн., при цьому, до матеріалів справи долучені належні та допустимі докази вказаних витрат, вивчені у судовому засіданні.

В порядку досудового врегулювання спору, 22.12.2021р. позивач звернулась із заявою про виплату страхового відшкодування до страховика відповідача ТОВ «Скайтрансавто» - АТ «Просто-страхування». Останнє 10.01.2022р. перерахувало на банківську карту позивача грошові кошти у сумі 4465,56 грн.

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст.1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Оскільки відшкодована сума страхового відшкодування позивачу недостатньо для повного відшкодування заподіяної шкоди внаслідок ДТП, то з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню різниця між вартістю лікування і виплаченою сумою відшкодування та становить 57 421,30 грн.

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її права і така шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

За п.3 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до вимог ст.1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до п. 5 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідні обставини встановлюються судом на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі №752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19), розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

В обґрунтування цієї частини вимог позивачка зазначила, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зазначена подія спричинила суттєві зміни у її житті, які полягають у порушенні нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з неможливістю користуватися власним транспортним засобом, вона зазнала повного дискомфорту, оскільки вимушена пересуватися з використанням сторонньої допомоги та на милицях.

Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України).

Суд вважає, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка виразилась в негативних емоціях та стресі, моральних та психічних переживаннях, пов`язаних з пошкодженням здоров`я, вишукуванням додаткового часу і додаткових зусиль для відшкодування завданої шкоди.

Враховуючи вказані обставини, ступінь та тривалість моральних страждань, виходячи з принципу розумності та справедливості, а також фактом визнання відповідачем у повному обсягу вимог позивача, суд вважає обґрунтованим визначений позивачем розмір відшкодування та вважає можливим стягнути з відповідача ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 100 000,00 гривень.

Отже, суд приходить до висновку, що позов заявлено обґрунтовано і порушене право позивача підлягає захисту, а позов задоволенню.

Щодо клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення, суд виходить з наступного.

Згідно пункту 2 частини 7 ст. 265 ЦПК України, у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про надання відстрочення або розстрочення виконання рішення.

Частиною 1 ст. 267 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

В межах розгляду даної справи відповідачем подано заяву про відстрочення виконання судового рішення. Вказана заява обгрунтована тим, що на даний час відповідач перебуває у вкрай скрутному матеріальному становищі.

За висновками Конституційного Суду України, викладеними в рішенні від 26.06.2013 №5-пр/2013 у справі №1-7/2013, підставою для застосування розстрочки виконання судового рішення є наявність об`єктивних обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення. До таких обставин належать, зокрема, скрутне матеріальне становище боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи боржника, стихійне лихо, інші надзвичайні події, тощо.

Отже, підставою для розстрочення виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

У згаданому рішенні Конституційного Суду України також зазначено, що розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи та заперечення як позивача, так і відповідача.

Таким чином, для надання розстрочки виконання судового рішення, суд встановлює у кожному конкретному випадку чи є у наявності обставини, що ускладнюють чи роблять неможливим виконання рішення у справі.

За практикою Європейського Суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення п. 1 ст. 6 Конвенції (див. "Корнілов та інші проти України", заява №36575/02, ухвала від 07.10.2003; тривалість виконання - вісім місяців). І навіть, два роки та сім місяців, не визнавались надмірними і не розглядалися, як такі, що суперечить вимогам розумного строку, передбаченого ст. 6 Конвенції (див. ухвалу від 17.09.2002 у справі "Крапивницький та інші проти України", заява №60858/00). Отже, для з`ясування обставин чи є період виконання рішення надмірно тривалим, варто звернути увагу на особливі обставини кожної справи.

Таким чином, проаналізувавши заяву про розстрочення виконання судового рішення, врахувавши позицію сторони позивача, його матеріальний стан, а також економічне становище країни, спричинене збройною агресією рф, суд дійшов висновку, що заяву відповідача слід задовольнити, та розстрочити виконання судового рішення на один рік, а саме: грошові кошти в загальному розмірі 157 421,30 грн. (57 421,30 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 100 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди), розстрочити виконання строком на 1 (один) рік, з дня ухвалення рішення, із виплатою боргу рівними частинами, а саме по 13 118,44 (тринадцять тисяч сто вісімнадцять) грн. 44 коп., щомісяця.

При цьому суд відзначає, що розстрочення рішення суду у даній справі, не звільняє відповідача від обов`язку щодо погашення заборгованості перед позивачем та не позбавляє його можливості достроково погасити наявну заборгованість.

На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у сумі 2 422,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4-13,76-89,258-273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди 57 421,30 (п`ятдесят сім тисяч чотириста двадцять одна) грн. 30 коп.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 100 000,00 (сто тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.

В частині стягнення з ОСОБА_2 матеріальної та моральної шкоди на користь ОСОБА_1 в загальному розмірі 157 421,30 грн., розстрочити виконання рішення суду строком на 1 (один) рік, з дня ухвалення рішення, із виплатою боргу рівними частинами, а саме по 13 118,44 (тринадцять тисяч сто вісімнадцять) грн. 44 коп., щомісяця.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Суддя Писанець Н.В.