Провадження №22-ц/824/4117/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Марин-Фінанс» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2024 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Марин-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між ОСОБА_1 та АТ «Кредобанк» було укладено кредитний договір від 17 лютого 2020 року № CL-264482. Кредитор належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 02.07.2024 року заборгованість за кредитним договором складає 367 422,15 грн., в тому числі строкове тіло кредиту - 132 177,47 грн., прострочене тіло кредиту - 62 976,47 грн., строкові відсотки - 34 552,5 грн., прострочені відсотки - 137 715,71 грн.

08.11.2023 року у правовідносинах за вказаною заборгованістю була здійснена заміна кредитора у зобов`язанні з АТ «Кредобанк» на ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» на підставі договору факторингу. Боржника було повідомлено про заміну кредитора в зобов`язанні досудовою вимогою щодо виконання договірних зобов`язань та повідомленням про заміну кредитора в зобов`язанні.

У зв`язку з наведеним позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 367 422,15 грн.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2024 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, 07.11.2024 року позивач направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, за невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, дійсним обставинам справи, за недоведеності обставин, які суд визнав встановленими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Станом на день розгляду справи апеляційним судом відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання, призначене на 03.04.2025 року, з`явився представник позивача.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено, що між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 17.02.2020 року було укладено Кредитний договір № CL-264482, за умовами якого відповідачу було надано на умовах поворотності, оплатності та цільового характеру використання кредит у розмірі 225979,04 грн. строком на 60 місяців терміном до 14.02.2025 року.

Пунктом 1 Кредитного договору передбачено, що Банк зобов`язується надати у власність Позичальникові грошові кошти (кредит) на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а Позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, вказані в цьому Кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим Кредитним договором.

Пунктом 2 Кредитного договору передбачено таке: Сума кредиту 225 979,00 грн.; Дата видачі кредиту 17 лютого 2020 (датою видачі кредиту вважається день списання коштів з позичкового рахунку (утворенням строкової заборгованості по позичковому рахунку) з наступним переказом кредитних коштів в сумі та на цілі, що вказані у пункті 2.4 Кредитного договору); Строк (термін) кредитування 60 місяців терміном до 14 лютого 2025 року.

У пунктах 2.4-2.7 Кредитного договору зазначено про доручення позичальника Банкові здійснити переказ кредитних коштів на поточні потреби із зазначення реквізитів поточного та транзитного рахунків.

Крім цього, згідно пунктів 2.10, 2.11 Кредитного договору, за видачу кредиту, одноразово - 0 грн. сплачується в день видачі кредиту; за відкриття поточного рахунку та випуск банківської платіжної картки - 0 грн. в день укладення договору про відкриття Позичальнику поточного рахунку (безготівковим переказом з поточного рахунку Клієнта відкритого в Банку). Додатковими умовами (у тому числі необхідність укладання договорів з третіми особами) є: Відкриття поточного рахунку - Позичальник зобов`язаний укласти з Банком договір поточного рахунку та оплатити відкриття рахунку; Випуск банківської платіжної картки - Позичальник зобов`язаний оплатити випуск, отримати та активувати банківську платіжну картку (надалі - БПК).

Згідно з пунктом 3.1 Кредитного договору, Кредит видається Позичальнику в безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів за дорученням Позичальника, яке міститься у п. 2.4 Кредитного договору.

Право Позичальника відмовитися від цього кредитного договору протягом 14 календарних днів з для укладання, передбачено пунктом 3.2 Кредитного договору.

Так, відповідно до пункту 4.1 Кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує Банку відсотки, за процентною ставкою 35 % річних.

Відповідно до пункту 4.4 Кредитного договору, загальні витрати позивальника по кредиту за цим Кредитним договором становлять 259 244,08 грн.

Відповідно до пункту 4.5 Кредитного договору, реальна річна процентна ставка 41,19 % річних.

Відповідно до пункту 4.6 Кредитного договору, загальна вартість кредиту для позичальника за цим Кредитним договором становить 485 223,12 грн.

Відповідно до пункту 6.1 Кредитного договору, позивальник зобов`язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в порядку і строки (терміни), передбачені Кредитним договором та/або додатками до нього.

Позичальник здійснює погашення заборгованості за кредитним договором відповідно до Графіку платежів що є додатком № 1 до кредитного договору.

Всього позичальник зобов`язався здійснити 60 щомісячних платежів по 8 088 гривень кожного останнього числа відповідного місяця (пункт 6.2 Договору).

08.11.2023 року між АТ «Кредобанк», як клієнтом, та позивачем, як фактором, було укладено Договір факторингу, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором.

Згідно розрахунку заборгованості загальна сума заборгованості відповідача станом на 08.11.2023 року становила 367 422,15 грн., з яких: строкове тіло кредиту - 132 177,47 грн., прострочене тіло кредиту - 62 976,47 грн., строкові відсотки - 34 552,5 грн., прострочені відсотки - 137 715,71 грн. (а.с. 25).

09.02.2024 року ТОВ «ФК «МАРИН-ФІНАНС» адресувало ОСОБА_1 досудову вимогу від 30.01.2024 року щодо виконання договірних зобов`язань та повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні, пропонувало негайно сплатити заборгованість за Кредитним договором №CL-264482 в сумі 367 422,15 грн.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, зазначив, що надані позивачем документи не містять доказів про отримання коштів відповідачем за вказаним договором, що суперечить положенням статті 1046 ЦК України. Також суд першої інстанції зазначив, що ТОВ «Фінансова компанія «МАРИН-ФІНАНС» не може бути стороною укладеного договору факторингу із відступлення прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами від 08 листопада 2023 року в якості фактора, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 1079 ЦК України фактором може бути лише банк або інша фінансова установа, якій надано право здійснювати факторингові операції.

Основним доводом апеляційної скарги було те, що суд повинен забезпечити справедливий розгляд справи, тому мав витребувати від позивача необхідні документи для повного та всебічного розгляду справи.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта та зазначає, що суть справедливого розгляду полягає в тому, що для всіх сторін мають бути створені однакові умови.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Відповідно ч.7 ст.81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У Постанові ВС від 13.01.2021 року у справі №264/949/19 зазначається, що відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Верховний суд роз`яснив, що тлумачення п. 6 ч. 2 ст. 356, ч. ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини справи, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положення про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

До апеляційної скарги апелянтом подано нові докази, зокрема виписки по особовим рахункам ОСОБА_1 , розрахунок заборгованості за договором кредиту СL-264482 від 17.02.2020 року, договір факторингу, докази оплати по договору факторингу.

Водночас апелянт не подав до суду клопотання про долучення вказаних доказів до матеріалів справи.

На підтвердження неможливості подання доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього зазначив, що таких доказів у них не було, оскільки вони не були передані первісним кредитором.

Відповідно до вимог ч.1 ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції на запитання суду про те, де апелянт врешті решт взяв вказані документи під час апеляційного розгляду, представник апелянта зазначив, що такі документи були отримані від АТ «Кредобанк», а на запитання суду про те, що заважало зробити це на стадії розгляду справи в суді першої інстанції, представник апелянта відповів, що йому про це нічого не відомо.

З огляду на викладене, колегія суддів, не приймає нові докази до уваги під час перегляду оскаржуваного рішення.

Вказані документи не підлягають врахуванню при вирішенні справи.

Оскільки вищезгадані документи не підлягають врахуванню при вирішенні справи, позивачем не доведено факт видачі кредиту АТ «Кредобанк», відтак немає підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «МАРИН-ФІНАНС» заборгованості за кредитним договором, про що правильно зазначив суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 367, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Марин-Фінанс» залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько