Справа №: 272/930/24
Провадження № 2/272/93/25
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 травня 2025 року
Андрушівський районний суд Житомирської області в складі:
головуючої - судді - Чуб І.А.,
секретаря судового засідання - Хитоніній М.С.,
розглянувши у заочному порядку у відкритому судовому засіданні у м. Андрушівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Волицька сільська рада Житомирського району Житомирської області, Житомирська районна державна адміністрація про визнання права власності на земельну ділянку, суд
Ухвалою суду від 26.02.2025 року до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору було залучено Житомирську районну державну адміністрацію.
Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутність, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав, вказаних у позовній заяві та просив задовольнити.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, заяв та клопотань не подавала. Відповідно до ст.128 ЦПК України про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відзив на позовну заяву не подавала. Враховуючи те, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, суд, у відповідності до ст.ст.223 ч.4, 280 ч.1 ЦПК України, мав можливість ухвалити рішення у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Житомирська районна державна адміністрація в письмових поясненнях просили справу розглядати у відсутність їх представника, щодо позовнних вимог покладалися на розсуд суду, підтримали та просили врахувати позицію Волицької сільської ради (а.с. 66-67).
Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. До складу спадкового майна померлої ОСОБА_3 входило право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Хлібороб» розміром 3,76 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться в селі Степок Степківської сільської ради Андрушівського району Житомирської області, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія ЖТ №116157, виданим 21 січня 1997 року Андрушівською районною державною адміністрацією на підставі рішення Андрушівської райдержадміністрації від 26 листопада 1996 року №358, який зареєстрований 21 січня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №455 (а.с. 7).
ОСОБА_1 після смерті матері ОСОБА_3 отримала 11.11.2021 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 9/10 частки на право на земельну частку пай у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Хлібороб» розміром 3,76 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться в селі Степок Степківської сільської ради Андрушівського району Житомирської області (а.с. 8).
Відповідно до довідки від 16.03.2023 року №92 виданої Волицькою сільською радою Степківського старостинського округу Житомирського району Житомирської області, вбачається, що під час жеребкування щодо отримання земельної ділянки (земельної частки паю) ОСОБА_3 отримала земельну ділянку реформованого КСП «Хлібороб"- за №348 загальною площею 2.9400 га. Проте не звернулася у відповідні установи щодо набуття права власності на неї. Наданий час земельна ділянка рахується не витребуваною (а.с. 9).
Отримавши відповідне свідоцтво про право на спадщину за заповітом на право на 9/10 частки земельної частки (паю) ОСОБА_1 звернулася до Волицької сільської ради з заявою на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки як власник 9/10 частки відповідної земельної частки (паю) розміром 3,76 в умовних кадастрових гектарах, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Хлібороб», проте листом Волицької сільської ради №230 від 09.03.2023 року ОСОБА_1 було роз`яснено про неможливість в наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо відповідної земельної ділянки як власнику 9/10 частки земельної частки (паю). Відмовлено, оскільки з поданого ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину видно, що право на земельну ділянку успадковують одночасно декілька осіб. В такому випадку зазначена земельна ділянка успадковується у спільну власність. У майбутньому земельна ділянка може бути поділена між ними за відповідним цивільно-правовим договором. Але, необхідно зазначити, що поділ успадкованої земельної ділянки між спадкоємцями можна здійснити лише після оформлення спадщини і державної реєстрації права спільної власності спадкоємців на земельну ділянку. Тому бажання оформити земельну частку (пай) мають виявити всі спадкоємці. В зв`язку з чим, після отримання Свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям потрібно звернутися з відповідною заявою про внесення змін в сертифікат до районної (міської) державної адміністрації. Підставою звернення є свідоцтво про право на спадщину, яке буде ще одним документом, що підтверджує право на земельну частку (пай)» (а.с.8).
Представником позивача було зроблено адвокатський запит до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, в якому містилося прохання щодо надання інформації у вигляді письмової відповіді на запит, а саме: Чи присвоєно, згідно державного земельного кадастру, земельній ділянці №348 реформованого КСП «Хлібороб», що знаходиться на території Волицької сільської ради, Степківського старостинського округу, Житомирського району Житомирської області кадастровий номер та який кадастровий номер, згідно державного земельного кадастру, присвоєно земельній ділянці №348 реформованого КСП «Хлібороб», що знаходиться на території Волицької сільської ради, Степківського старостинського округу, Житомирського району Житомирської області (а.с. 10).
Нормами законодавства вказані правовідносини врегульовано наступним чином.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).
Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності (частини 2, 3 статті 78 ЗК України).
Відповідно до ст.ст. 22, 23 Земельного кодексу України 1990 року право власності на землю виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.
Як передбачено ст.ст. 81, 116, 125 ЗК України, громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ч. 1 ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України).
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він нівелює можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 за життя належало право на земельну частку пай, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія ЖТ №116157, виданим 21 січня 1997 року Андрушівською районною державною адміністрацією на підставі рішення Андрушівської райдержадміністрації від 26 листопада 1996 року №358, який зареєстрований 21 січня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №455 (а.с. 7). Вказане право на земельну частку пай є об`єктом спадкування.
ОСОБА_1 спадщину після смерті матері ОСОБА_3 прийняла та 11.11.2021 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 9/10 частки на право на земельну частку пай у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Хлібороб» розміром 3,76 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться в с. Степок Степківської сільської ради Андрушівського району Житомирської області (а.с. 6).
Державний акт на право власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_3 взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) членів КСП «Хлібороб» розміром 3,76 умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться в селі Степок Степківської сільської ради Андрушівського району Житомирської областіне видавалися.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що спадкодавиця ОСОБА_3 набула за життя право власності на спірну земельну ділянку, а тому вона не входить до складу спадщини, яка відкрилася після її смерті та не може бути предметом визнання на неї права власності за позивачем з підстав вказаних у позовній заяві.
Щодо набуття у власність позивачем спірної земельної ділянки з підстави відмови Волицької сільської рали у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою, суд зазначає наступне, із досліджених судом письмових доказів встановлено, що заява позивача щодо надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою на спірну земельну ділянку не була розглянута Волицької сільською радою відповідно до вимог закону та рішення з цього приводу органом місцевого самоврядування не приймалося, а лише було надано роз`яснення по заяві (а.с. 8), тому процедура подальшої реалізації права на земельну частку пай, яка врегульована Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) " не була дотримана та не дає підстав для визнання за позивачем права власності на частину земельної ділянки за вказаних обставин.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 80 - 81, 89, 141, 259, 264, 265, 268, 280, 282, 288, 354 ЦПК України, суд
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Волицька сільська рада Житомирського району Житомирської області, Житомирська районна державна адміністрація про визнання права власності на земельну ділянку відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складення повного судового рішення.
Відповідно до п.1 п.п.15.5 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Андрушівський районний суд Житомирської області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Суддя:І. А. Чуб