Справа № 583/2010/25
УХВАЛА

14 травня 2025 року м. Охтирка

Суддя Охтирського міськрайонного суду сумської області Сидоренко Р.В. розглянувши скаргу Державної установи "Сумський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України", особа, дії якої оскаржується, як суб`єкта владних повноважень Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Колос Роман Володимирович, в порядку судового контролю за виконанням судового рішення щодо винесення постанови про стягнення мінімальних витрат на виконавче провадження,

ВСТАНОВИВ:

13.05.2025 заявник звернувся до суду зі скаргою в порядку судового контролю за виконанням судового рішення у якій прохає: Розглянути скаргу на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Колоса Романа Володимировича щодо стягнення з Державної установи «Сумський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 329,50 грн (триста двадцять дев`ять гривень 50 коп.) та подання декларації про доходи та майно. Визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Колоса Р.В. від 12.05.2025р ВП №78063127.

Скаргу мотивує тим, що 30 квітня 2025 року постановлено рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області у Справі № 583/5607/24 (далі-Рішення), яким Державну установу «Сумський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» зобов`язали негайно поновити ОСОБА_1 на посаді завідувача відділення епідеміологічного нагляду та профілактики інфекційних хвороб лікаряепідеміолога Охтирського районного відділу Державної установи «Сумський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» та стягнути різницю в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи в розмірі 5337,80 грн.

На виконання Рішення наказом ДУ «Сумський ОЦКПХ МОЗ» від 01.05.2025р №105-ос «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 » ОСОБА_1 поновлено на посаді завідувача вищезазначеного відділення та сплачено різницю в заробітку.

08 травня 2025 року на адресу електронного кабінету ДУ «Сумський ОЦКПХ МОЗ» підсистеми ЕСІТС надійшла Постанова від 08.05.2025р ВП № 78024260 Ідентифікатор доступу: 2Г993726В011 про відкриття виконавчого провадження.

У зв`язку з тим, що судове рішення було виконано своєчасно, до моменту відкриття виконавчого провадження, установа листом від 08.05.2025р № 20/1508 «Щодо скасування постанови про розмір мінімальних витрат ВП №78024260» звернулася до відділу примусового виконання рішень Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з проханням скасувати ВП № 78024260.

12 травня 2025 року на адресу електронного кабінету ДУ «Сумський ОЦКПХ МОЗ» підсистеми ЕСІТС надійшла Постанова ВП №78024260 про закінчення виконавчого провадження та цього ж дня Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Колос Роман Володимирович, всупереч норм Закону України «Про виконавче провадження» відкриває нове ВП № 78063127 Ідентифікатор доступу: 5ЕА0Д7В932Е7 та постановляє стягнути з ДУ «Сумський ОЦКПХ МОЗ» мінімальні витрати виконавчого провадження у розмірі 329,50 грн. та зобов`язує боржника, протягом 5 робочих днів, подати декларацію про доходи та майно.

Відповідно до ч. 9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Розглянувши матеріали скарги, суддя вважає, що слід відмовити у відкритті провадження в частині вимоги про стягнення виконавчого збору, оскільки вказана вимога не може розглядатися в порядку цивільного судочинства, з огляду на наступне.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. За пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція).

У рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04, пункт 24) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) закріпив поняття «суд, встановлений законом», яке стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність.

Фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Із змісту поданої до суду скарги встановлено, що по суті скаржник просить визнати неправомірними та скасувати постанову в частині стягнення визначеного розміру мінімальних витрат виконавчого провадження ВП №78063127 від 12 травня 2025 року та зобов`язання у зв?язку із вказаним стягненням подати декларацію про доходи та майно боржника.

На спірні правовідносини поширюється саме Закон № 1404-VIII, згідно зі статтею 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону № 1404-VІІІ постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Згідно із частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справах № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18), від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц (провадження № 14-639цс18), від 03 та 10 квітня 2019 року у справах № 370/1288/15 (провадження № 14-612цс18) та № 766/740/17-ц (провадження № 14-664цс18), від 29 травня 2019 року у справі № 758/8095/15-ц (провадження № 14-134цс19).

Відповідно до правила п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, суд вважає, що слід відмовити у відкритті провадження за поданою скаргою.

На підставі наведеного, керуючись статтями 186, 260, 261, 352-354, 447 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за скаргою Державної установи "Сумський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України", особа, дії якої оскаржується, як суб`єкта владних повноважень Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Колос Роман Володимирович, в порядку судового контролю за виконанням судового рішення щодо винесення постанови про стягнення мінімальних витрат на виконавче провадження.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Охтирського міськрайонного суду Р.В.Сидоренко