Справа № 462/6238/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2025 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого - судді Колодяжного С.Ю.

з участю секретаря судового засідання Чайко А.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Поповича Я.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

встановив:

ОСОБА_1 через свого представника 22.08.2023 року звернувся в Залізничний районний суд м.Львова з позовною заявою до Львівської міської ради, в якій просить встановити факт спільного проживання однією сім`єю - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 2003 року і до часу відкриття спадщини померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 та визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування як спадкоємця за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 - на однокімнатну квартиру загальною площею 29,70 м2., за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , зокрема, має право на спадкове майно після смерті останнього - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає, що ОСОБА_3 отримав право власності на вказану квартиру в порядку спадкування за законом після смерті власниці квартири - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а для належного оформлення права власності на квартиру звертався до приватного нотаріуса ЛМНО Стецьківа О.О. із заявою про прийняття спадщини, як спадкоємець четвертої черги, оскільки вважав, що проживав із власницею квартири однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. При цьому, оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не перебували у шлюбі, він отримав від приватного нотаріуса відмову із усним роз`ясненням права на звернення до суду для встановлення вище вказаного факту. Вказується, що після цього ОСОБА_3 двічі звертався до Залізничного районного суду м.Львова для вирішення вказаного питання. Вдруге із позовними вимогами про встановлення факту проживання однією сім`єю із власницею квартири - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом. Вказаний позов у зв`язку зі смертю позивача та після вступу ОСОБА_1 як правонаступника позивача було залишено без розгляду. Позивач стверджує, що ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 , однак не встиг оформити у встановленому законом порядку відповідні документи у зв`язку із смертю. Пояснюється це тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 дійсно проживали однією сім`єю більше 5 років на момент смерті ОСОБА_4 , що зокрема, може бути доведено показаннями свідків та письмовими доказами, які підтверджують їхнє спільне проживання та ведення ними спільного побуту. Право ж позивача на вказану квартиру у порядку спадкування за заповітом, на даний час, не може бути оформлено до встановлення даного факту судом. У зв`язку з неможливістю реалізувати свої права позивач змушений звернутись до суду з вимогою про встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_3 із ОСОБА_4 до моменту її смерті та визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 11.09.2023 року суддею Мруць І.С. було відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення такої ухвали для подання відзиву на позовну заяву та п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання пояснень щодо нього, із викладенням своїх аргументів і міркувань на підтримку або заперечення проти позову або відзиву.

Відповідач правом на подання до суду відзиву на позовну заяву не скористався, однак його представник брав участь у підготовчому провадженні та судовому розгляді справи по суті.

17.04.2024 року в порядку ст.200 ЦПК України судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

На підставі розпорядження керівника апарату суду №78/24/В від 25.09.2024 року та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.09.2024 року дану справу було передано для розгляду до провадження судді Колодяжного С.Ю.

Ухвалою судді від 30.09.2024 року справу було прийнято суддею Колодяжним С.Ю. до свого провадження. При цьому, відповідно до положень абз.2 ч.12 ст.33 ЦПК України, оскільки зміна складу суду відбулася на стадії розгляду справи по суті суд, за відсутності підстав для повторного проведення підготовчого провадження, повторно розпочав розгляд справи по суті.

У судовому засідання 28.10.2024 року у ході вступних промов позивач і його представник підтримали в цілому доводи, викладені у позовній заяві. Додатково вказували на те, що у зв`язку із смертю дружини та довготривалим конфліктом із сином ОСОБА_3 станом на 2003 рік почав проживати із ОСОБА_4 однією сім`єю у її квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , де вони вели спільне господарство, яким в основному опікувався саме ОСОБА_3 , який, зокрема, готував, закуповував продукти, заготовляв овочі на зиму, займався заміною вікон та іншими нагальними потребами, необхідними для забезпечення їх спільного комфортного життя. Відсутність реєстрації ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 сторона позивача додатково пояснила тим, що у власності ОСОБА_3 була квартири за адресою: АДРЕСА_2 , у якій і був зареєстрований останній. Проте, вказували на те, що даною квартирою ОСОБА_3 користувався лише в господарських цілях для зберігання консервації та інших речей домашнього вжитку. Окрім цього, вказали і на те, що в останні роки життя ОСОБА_4 потребувала особливо догляду через проблеми зі здоров`ям, який їй і надавав ОСОБА_3 до моменту її смерті, а також на те, що саме він займався її похованням. За наведених обставин позивач і його представник вважали вимоги позову обґрунтованими і просили такі задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача, в свою чергу, у вступній промові вказував на те, що Львівська міська рада заперечує проти задоволення даного позову, оскільки вважає, що надані стороною позивача докази у своїй сукупності не є достатніми для підтвердження факту спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Вказує, зокрема і на факт відсутності реєстрації ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 та в принципі часту зміну місця реєстрації у ОСОБА_3 протягом життя, а також на те, що у матеріалах справи не міститься письмової відмови нотаріуса у оформленні прав на спадкове майно після смерті ОСОБА_4 чи ОСОБА_3 .

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши докази та з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до частини першої ст.4 ЦПК України, частини першої ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту ст.76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи наступне.

Згідно даних свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 12.05.2021 року, актовий запис №732, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.19).

За даними лікарського свідоцтва про смерть №326 від 12.05.2021 року смерть ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , настала ІНФОРМАЦІЯ_1 за причиною: старість (т.1 а.с.17-18).

Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №64798494 від 20.05.2021 року вказує на те, що приватним нотаріусом ЛМНО Стецьків О.О. 20.05.2021 року було заведено спадкову справу №12/2021 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.с.23).

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 13.11.2023 року за клопотанням сторони позивача у приватного нотаріуса ЛМНО Стецьків О.О. було витребувано копію спадкової справи №12/2021.

При дослідженні спадкової справи, яка надійщла до суду 30.11.2023 року, судом встановлено, що 20.05.2021 року до приватного нотаріуса ЛМНО Стецьків О.О. надійшла заява про прийняття спадщини за законом від ОСОБА_3 , який стверджував, що протягом 18 років проживав із померлою однією сім`єю. При цьому, спадкова справа не містить жодних відповідей чи даних про видачу свідоцтва про право на спадщину (т.1 а.с.116-132).

На підтвердження права власності ОСОБА_4 на оспорювану квартиру суду було надано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №9056407 від 24.11.2005 року, згідно із яким квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_2 від 06.09.2005 року (а.с.24) та вище вказане свідоцтво про право власності № НОМЕР_2 від 06.09.2005 року, яке було видане Залізничною районною адміністрацією ЛМР у зв`язку із приватизацією даної квартири (т.1 а.с.27).

Відповідно до положень ст.1216-1218ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини

Згідно з ст. 1268 даного кодексу, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1ст.1269 ЦК України).

Згідно пп.4.10 п.4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Відповідно до ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я утворюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщинуосіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї тощо.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5- рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин.

Доказами проживання однією сім`єю можуть бути, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, здійснення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності подружніх взаємних прав та обов`язків, інші докази які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Виходячи із даних витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті дружина ОСОБА_3 - ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.1 а.с.52).

Згідно даних акту ЛКП «Скнилівок» від 16.01.2017 року, затвердженого директором цього комунального підприємства, підтверджується, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.28).

Окрім цього, на доведення факту постійного проживання ОСОБА_3 саме за адресою: АДРЕСА_1 стороною позивача було надано різного роду документи за період із 2006 по 2019 роки, у яких щодо ОСОБА_3 зазначається місцем його проживання саме квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Зокрема, судом під час судового розгляду справи було досліджено: виписки з історії хвороби стаціонарного хворого ОСОБА_3 за 2006 та 2007 рокм (т.1 а.с.34-35), відповіді на звернення ОСОБА_3 із Міністерства фінансів України, Департаменту житлового господарства та інфраструктури ЛМР, Міністерства юстиції України, Управління з питань звернень громадян Адміністрації Президента України (т.1 а.с.36-41), а також направлення на отримання лікарських послуг чи забезпечення технічними засобами та іншими засобами реабілітації за 2015 та 2019 роки (т.1 а.с. 42).

Також на підтвердження факту постійного проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , стороною позивача надано конверти, адресовані ОСОБА_3 у період із 2012 по 2020 роки, з яких вбачається, що він отримував поштову кореспонденцію на адресу: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.43-50).

Одночасно, суд не вважає переконливими та справедливими доводи сторони відповідача про відсутність реєстрації місця проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 на час смерті ОСОБА_4 як підстави для відмови у задоволенні позову та виходить із наступного.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання заявника за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником та оцінені судом.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10.01.2019 року у справі № 484/747/17.

Факт ведення спільного господарства та покращення ОСОБА_3 стану житлових умов у квартирі підтверджується товарними чеками від 26.05.2018 року та 13.06.2018 року, згідно із якими було оплачено заміну вікон (т.1 а.с.51).

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 01.02.2024 року було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, зокрема витребувано у Головного управління ПФУ у Львівській області інформації, щодо того, чи у Залізничному відділі обслуговування громадян у м.Львові (сервісний центр) управління обслуговування громадян ГУ ПФУ у Львівській області зберігся оригінал акту ЛКП «Скнилівок» від 16.01.2017 року та чи протягом 2017-2021 років проводилося оформлення субсидій на житлово-комунальні послуги на 2-ох осіб - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 . У відповідь на дану ухвалу ГУ ПФУ у Львівській області надало відповідь у якій вказало, що до 30 листопада 2022 року призначення житлових субсидій здійснювалося структурними підрозділами з питань соціального захисту населення, а починаючи із 1 грудня 2022 року - органами Пенсійного фонду України, а відповідно до Акту приймання-передачі справ про одержувачів житлових субсидій, оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива, скрапленого газу, накопичених за останні п`ять років №1 від 17.02.2023 року - запитувані справи не передавалися (т.1 а.с.166).

У ході з`ясування обставин та перевірки їх доказами судом також було досліджено надані стороною позивача фотографії, на яких спільно зображені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у різних життєвих обставинах, зокрема і у квартирі АДРЕСА_4 (т.2 а.с.4-8).

При цьому, на підтвердження обставин ведення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спільного сімейного життя до моменту смерті останньої стороною позивача також було наведено висновок щодо ненасильницької смерті людини за місцем проживання від 11.05.2025 року, з якого суд робить висновок, що повідомлення про смерть ОСОБА_4 надійшло саме від ОСОБА_3 , який надав дозвіл на вхід до житла за адресою: АДРЕСА_1 та надавав пояснення про обставини смерті (т.1 а.с.15-16).

Окрім цього, відповідно до договору-замовлення на організацію проведення похорону №000001966 ОСОБА_3 був замовником та оплатив поховання ОСОБА_6 на Голосіївському кладовищі 13.05.2021 року (т.1 а.с.20). Згідно свідоцтва про поховання, реєстраційний номер 2009, ОСОБА_4 дійсно було поховано на Голосіївському кладовищі 13.05.2021 року (т.1 а.с.21).

Факт постійного проживання ОСОБА_3 однією сім`єю із ОСОБА_4 не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини підтвердили і допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Зокрема, свідок ОСОБА_7 під час допиту вказала, що вона проживала у багатоквартирному будинку за адресою: АДРЕСА_3 разом із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до 2004 року, а також була до цього часу соціальним працівником та займалася офіційним доглядом за ОСОБА_4 як одинокою особою. Стверджувала, що після смерті дружини у 2003 році ОСОБА_3 почав постійно проживати разом із ОСОБА_4 однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 . На підтвердження цього факту вказала, що періодично, раз на кілька тижнів, навідувалася до них у гості та ніколи не бачила, щоб хтось інший, окрім ОСОБА_3 , займався доглядом за ОСОБА_4 . Також запевнила суд у тому, що ОСОБА_3 допоміг покращити умови життя ОСОБА_4 , піклувався про стан її здоров`я, займався облаштуванням та доглядом за станом квартири, зокрема, замінив вікна та двері у квартирі, а також займався веденням домашнього господарства у їх спільному житті. Окрім цього, підтвердила факт того, що саме ОСОБА_3 займався похованням ОСОБА_4 та повідомила що, остання похована поряд із родиною ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_8 у ході допиту вказав, що був знайомим ОСОБА_3 та підтвердив у своїх показаннях, що ОСОБА_3 постійно проживав разом із ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 протягом більше десяти років. Стверджував, що періодично навідувався до них у гості та повідомив суду, що вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, а також, що ОСОБА_3 в останні роки життя займався доглядом за ОСОБА_4 , оскільки остання потребувала такого за станом свого здоров`я та те, що саме ОСОБА_3 займався її похованням та поховав її поряд із своєю родиною.

За встановлених обставин, суд дійшов переконання, що факт постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 однією сім`єю із 2003 року до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , знайшов своє підтвердження під час судового розгляду даної справи і сумніву не викликає, про що свідчать надані позивачем і досліджені судом докази з їх сукупності.

Беручи до уваги також, те, що встановлення даного факту має юридичне значення, суд вважає ОСОБА_3 спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_4 та, виходячи із положень ч.3 ст.1268 ЦК України, він є таким, що належним чином прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 .

Також суд, у контексті позовних вимог щодо визнання за позивачем, як спадкоємцем за заповітом, права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , зазначає, що згідно ч.5 ст.1268 ЦК України спадщина незалежно від часу її прийняття належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У своїх висновках суд також виходить із усталеної практики Верховного Суду, який у постанові від 22.03.2023 року у справі № 463/6829/21-ц виснував про те, що право на спадкове майно виникає з часу відкриття спадщини, а не з моменту отримання свідоцтва про право на неї.

Згідно з ч.1 ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому.

При цьому слід вказати, що згідно правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 20.07.2022 року у справі № 461/2565/20, свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

Згідно даних свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 15.06.2022 року, актовий запис №3631, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.53).

За даними довідки №2180/01-16 від 05.07.2022 року Третьою львівською державною нотаріальною конторою зареєстрована спадкова справа №371/2022 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 . Із заявою про прийняття спадщини за заповітом 29.06.2022 року звернувся - ОСОБА_1 , а станом на 05.07.2022 року інші спадкоємці із заявою про прийняття спадщини не зверталися (т.1 а.с.54).

Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №69338831 від 29.06.2022 року вказує на те, що Третьою львівською державною нотаріальною конторою Львівської області 29.06.2022 року було заведено спадкову справу №371/2022 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (т.1 а.с.55).

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 13.11.2023 року за клопотанням сторони позивача у Третьої львівської державної нотаріальної контори Львівської області було витребувано копію спадкової справи №371/2022.

При дослідженні спадкової справи №371/2022, яка надійшла до суду 06.12.2023 року, судом встановлено, що 29.06.2022 року до Третьої львівської державної нотаріальної контори Львівської області надійшла заява про прийняття спадщини за заповітом від ОСОБА_1 . У спадковій справі також міститься копія заповіту від 20.05.2022 року, зареєстрованого у реєстрі за №104 та посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО Стецьків О.О., згідно із якою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_4 (т.1 а.с.139-148).

Суд, виходячи із того, що матеріалами справи доведено, що позивач виконав вимоги закону щодо прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , адже позивач подав заяву про прийняття спадщини у строк визначений законом, а також враховуючи те, що воля спадкодавця була чіткою та правомірною, вважає, що вимоги позову про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом є обґрунтованими і доведеними та задовольняє їх.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 11478,70 грн., сплачений позивачем, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.3, 10, 12, 13, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов задовольнити.

Встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 2003 року до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкуванння за заповітом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути із Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 11478,70 грн. понесених судових витрат зі сплати судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_5 ;

відповідач - Львівська міська рада, , місцезнаходження: м.Львів, пл.Ринок,1.

Повний текст рішення складено 12.05.2025 року.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: С.Ю.Колодяжний