Справа № 165/2479/23
Провадження № 2/165/47/25
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Василюка А.В.,

за участю секретаря Навроцької М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в місті Нововолинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

встановив:

19 липня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03 грудня 2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю відповідача ОСОБА_2 , який по вул. Сокальській у м. Нововолинську керував автомобілем марки "ВАЗ2101", реєстраційний номер НОМЕР_1 , однак не врахував дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості руху та безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки "Фольксваген Пассат", реєстраційний номер НОМЕР_2 , що перебував під його керуванням. Внаслідок ДТП автомобіль марки "Фольксваген Пасат", реєстраційний номер НОМЕР_2 був пошкоджений. Зазначає, що постановою Нововолинського міського суду від 24 червня 2021 року ОСОБА_2 визнано винуватцем ДТП. Оскільки шкода завдана його майну, згідно висновку експертного товарознавчого дослідження становить 40888,14 грн., просить стягнути вищевказану суму з відповідача, як винуватця ДТП ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 , а також 2350 грн. понесених ним витрат за проведення експертизи, 5000 грн. витрат на правничу допомогу та 1073,60 грн. судового збору.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, 09 грудня 2024 року подав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, підтримав заявлені позовні вимоги та просив позов задоволити (а.с.98).

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, його представник - адвокат Улибін-Вельгус В.В. подав до суду письмову заяву (а.с.112), в якій просив розглядати справу у його відсутності та відсутності його довірителя ОСОБА_2 , у позові просив відмовити з підстав викладених ним у письмових поясненнях (а.с.113-117). Наголосив на тому, що Велика Палата Верховного Суду в своїх постановах неодноразово наголошувала на тому, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести саме страховик (у окремих випадках МТСБУ) і саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а покладення такого обов`язку на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Також, відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК ОСОБА_1 не долучив доказів на підтвердження факту правомірності володіння транспортним засобом, що був пошкоджений у ДТП, тобто, що він набув права звернення до суду за захистом права на відшкодування шкоди внаслідок пошкодження автомобіля марки "Фольксваген Пассат", реєстраційний номер НОМЕР_2 . Крім того, позивач у позові зазначає та просить стягунути з винуватця ДТП повну вартість автомобіля до ДТП, однак не вказує чи є автомобіль фізично знищеним та чи згідний він передати пошкоджений транспортний засіб, прри цьому ВС у постанові від 30 січня 2019 року (справа №753/21303/16-ц) зазначає, що у разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визначенням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди здійснюється у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратами з евакуації транспортного засобу з місця ДТП. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи МТСБ. Просив врахувати, що огляд КТЗ проводився спеціалістом ОСОБА_3 03 грудня 2020 року, однак станом на зазначену дату договір на оцінку позивач з останнім не уклав, а тому, на його думку, відсутні підстави вважати належним доказом звіт про оцінку №15/21. Також вважає необгрунтованими вимоги позивача щодо стягнення правничої допомоги у розмірі 5000 грн.

Дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає у зв`язку з наступним.

Згідно з копією постанови Нововолинського міського суду Волинської області від 24 червня 2021 року відповідач ОСОБА_2 , керуючи 03 грудня 2020 року о 19 год. 15 хв. по вул. Сокальській у м. Нововолинську, автомобілем марки "ВАЗ 2101", реєстраційний номер НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості та безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки "Фольксваген Пассат",реєстраційний номер НОМЕР_2 , що перебував під керуванням ОСОБА_1 , в результаті чого транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень, тим самим ОСОБА_2 порушив п.12.1, 13.1 ПДР України. Зідно резолютивної частири вищезазначеної постанови ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, та на підставі п.7 ст.247 КУпАП закрито провадження в справі у зв`язку із спливом строків, передбачених ст.38 КУПАП (а.с.6).

Згідно зі звітом про оцінку суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_3 №15/21 від 03 грудня 2020 року, вартість матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу марки "Фольксваген Пассат", реєстраційний номер НОМЕР_2 , що визначена в розмірі ринкової вартості КТЗ до пошкодження, складає 40888,14 грн. (а.с.11-15).

При визначені вартості збитку оцінювачем враховані пошкодження автомобіля зазначені в протоколі огляду транспортного засобу №15 від 23 вересня 2020 року, що складений та підписаний експертом та позивачем(а.с.16-17).

Висновки експертизи підтверджені калькуляцією ремонту №200-10-21 від 01 жовтня 2021 року, що долучена експертом та є додатком №1 до висновку (а.с.18-21).

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже підставою цивільно-правової відповідальності, як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової (матеріальної) та моральної шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову і моральну шкоду передбачені нормами ст.1166, ст.1167 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положеннями п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені Законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст.7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі ЗУ №1961-IV).

Відповідно до ст.3 ЗУ №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно абз.1 п.22.1 ст.22 ЗУ №1961-IV У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Як визначено ст.3 ЗУ №1961-IV, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, якщо згідно Закону у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц та від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі №147/66/17).

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошувала, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП має нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди у межах страхової суми.

При цьому Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23.12.2015 у справі №6-2587цс15, відповідно до якого, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може пред`являтись безпосередньо до винної особи, навіть якщо її цивільно-правова відповідальність застрахована.

Відповідно до ч.3 ст.988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно з положеннями ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Вказана норма ЦК України, визначає особливості розподілу повної відповідальності між особою, яка заподіяла шкоду, передбачену зокрема, ст.1166 ЦК України та її страховиком.

Так, ст.1194 ЦК України передбачає обов`язок особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, за недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування шкоди завданої нею, сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням.

Таким чином, сплата страхової виплати (страхового відшкодування) в межах застрахованої відповідальності покладена законодавцем саме на страховика.

Положення ст.1194 ЦК України застосовується до будь-яких правовідносин, в яких бере участь особа, яка заподіяла шкоду та застрахувала свою цивільну відповідальність.

Право потерпілого на відшкодування заподіяної шкоди та кореспондуючий обов`язок страховика (страхової компанії) здійснити відшкодування виникають на підставі настання страхового випадку, - ДТП.

При цьому зазначений закон встановлює як підстави відшкодування шкоди та відмови страховика у такому відшкодуванні, так і процедури, за якими така шкода відшкодовується.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність якого застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує визначений полісом ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди, виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування згідно ЗУ №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема, на суму франшизи, чи якщо страховик за ЗУ №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату).

Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди, її винуватець від обов`язку відшкодувати завдану шкоду не звільняється, але цей обов`язок може розподілятись між ним та страховиком у випадку наявності на момент настання страхового випадку, укладеного (діючого) між ними договору страхування.

Аналогічний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 у справі №147/66/17, провадження № 14-95цс20.

Відповідно до п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Оскільки позивач першочергово має реалізувати свої майнові права шляхом звернення до страховика, він має надати документальне підтвердження того, чи були врегулюванні належним чином його порушені права в договірному порядку та/або неврегулювані за певних обставин (відмова страховика).

Суд, при ухваленні рішення у справі, бере до уваги також ту обставину, що позивач звернувся не до страхової компанії із заявою про отримання страхового відшкодування, і жодними належними та допустими доказами не довів зворотного, також не зазначив та не обгрунтував документально відсутність у винної особи договору обов`язкового страхування на момен ДТП.

Крім того, підставою для звернення особи за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної його транпортному засобу є факт правомірності володіння цією особою транспортним засобом.

За змістом частини дрругої статті 1187 ЦК України володільцем джерела підвищеної небезпеки є юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

З огляду на зазначені норми, на підтвердження правомірності володіння транспортним засобом марки "Фольксваген Пассат", реєстраційний номер НОМЕР_2 , позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів.

З огляду на викладене, з урахуванням того, що позивачем ОСОБА_1 пред`явлено позов до відповідача ОСОБА_2 , який за відсутності задоволення його вимог страховиком, є неналежним відповідачем у справі, клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем та/або про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача до суду позивачем не було подано, тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині відшкодування йому майнових витрат, слід відмовити.

Похідною від заявлених вимог є вимога позивача про стягнення з відповідача 2350 грн. витрат понесених ним з проведення експертизи (а.с.7-9), а тому ця вимога ОСОБА_1 задоволенню також не підлягає.

Оскільки в задоволенні позовних вимог суд відмовляє, тому відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати у розмірі 1073,60 грн. судового збору та 5000 грн. правничої допомоги (а.с.3, 28-29 ) з відповідача не стягуються, а покладаються на сторону позивача.

Керуючись ст.2, ст.5, ст.10, ст.141, ст.259, ст.263, ст.264, ст.265, ст.268 ЦПК України, на підставі: ст.979, ст.988, ст.1194 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 40888 (сорок тисяч вісімсот вісімдесят вісім) грн. 14 коп. відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про сторін у справі:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП невідомий.

Головуючий суддя підпис А.В. Василюк