Справа № 362/2810/25
Провадження 2/362/2303/25
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

"09" травня 2025 р.

Суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області Попович О.В. перевірив на предмет відповідності вимогам закону матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Калинівської селищної ради про виділення в натурі частки майна, що є спільною частковою власністю, та припинення права спільної часткової власності й

установив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з указаною позовною заявою, в якій просить виділити в натурі частку майна, що є спільною частковою власністю ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), отриманого в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/2 домоволодіння (житловий будинок), яке розташоване по АДРЕСА_1 .

Дослідивши позовну заяву та додані до неї документи, суд приходить до висновку, що вона підлягає залишенню без руху, виходячи з наступного.

Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 1211 грн 20 коп.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.08.2020 р. у справі №910/13737/19, майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої є благо, що підлягає грошовій оцінці.

Будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання.

Проаналізувавши предмет та підстави позову в цій справі, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога ОСОБА_1 про виділення в натурі частки майна, що є спільною частковою власністю позивача поза всяким розумним сумнівом носить матеріальний характер, а судовий збір з позовної заяви майнового характеру визначається від ціни позову.

Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову (пункт 8.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі № 907/9/17, провадження № 12-76гс18).

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Концепція «майна» у розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, у тому числі "правомірні очікування" та "майнові права", також можуть вважатися "правом власності", а відтак і "майном" (пункт 98 рішення ЄСПЛ у справі "Броньовські проти Польщі", пункт 22 рішення ЄСПЛ у справі "Сук проти України", рішення ЄСПЛ у справі "Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії").

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Проте позивачем в позовній заяві не зазначено посилання на докази, що свідчили б про оціночну вартість об`єкта нерухомості, що унеможливлює визначення розміру судового збору, який підлягає до сплати.

Відповідно до статті 185 ЦПК України заява, подана без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу або не сплачено судовий збір, підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Керуючись статтею 185 ЦПК України, суддя

постановив:

1. Залишити без руху позовну заяву.

2. Надати заявнику строк у п`ять днів із дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви, наведених у мотивувальній частині ухвали.

3. Направити (вручити) позивачу (його представнику) копію цієї ухвали.

4. Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не оскаржується.

Суддя О.В. Попович