КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 759/6372/24

номер провадження: 22-ц/824/9088/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря - Габунії М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Грибової Ірини Вікторівни на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 лютого 2025 року у складі судді Єросової І.Ю., у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: орган опіки та піклування Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації, Київський психоневрологічний інтернат, про продовження строку дії рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до Святошинського районного суду міста Києва із заявою про продовження строку дії рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною, заінтересовані особи: орган опіки та піклування Святошинської районної у міста Києві державної адміністрації, Київський психоневрологічний інтернат.

Заява мотивована тим, що рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 19 січня 2022 року у справі № 759/18589/21 було визнано недієздатним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановлено, що він страждає на психічне захворювання, перебуває на обліку у лікаря-психіатра Київського психоневрологічного інтернату, є особою з інвалідністю другої групи загального захворювання безстроково. Тому у зв`язку з хронічним психічним захворюванням безстроково та згідно висновку судово-психіатричного експерта від 09 грудня 2021 року № 725 ОСОБА_1 страждає на стійкий хронічний психічний розлад у вигляді шизофренії, за своїм психічним станом не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує стороннього догляду, нагляду та допомоги.

Вказувала, що рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 29 червня 2022 року у справі № 759/5935/22 за поданням органу опіки та піклування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації встановлено опіку над недієздатним ОСОБА_1 , який зареєстрований та проживає у Київському психоневрологічному інтернаті за адресою: АДРЕСА_1 ; призначено його опікуном ОСОБА_2 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Зазначала, що відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності 2 групи з дитинства. Згідно з довідкою Київського психоневрологічного інтернату № 051/026-87 від 12 березня 2024 року ОСОБА_1 з 20 вересня 2022 року знаходиться на повному державному забезпеченні у Київському психоневрологічному інтернаті (АДРЕСА_1), зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 по теперішній час. За реєстраційним журналом ОСОБА_1 регулярно провідується опікуном в інтернаті.

Також зазначала, що за даними Централізованого обліку громадян, які страждають на психічні розлади по місту Києву ОСОБА_1 продовжує перебувати на обліку у лікаря-психіатра з приводу хронічного нервово-психічного захворювання, є особою з інвалідністю другої групи довічно.

Вказувала, що відповідно до вимог ч.7 ст.300 ЦПК України вона, як опікун, мала право подати клопотання про продовження строку дії рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку дії рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 січня 2022 року у справі № 759/18589/22, тобто до 05 січня 2024 року. Однак вказаний процесуальний строк нею був пропущений з поважних причин, а саме, з 24 лютого 2022 року і по даний час в Україні запроваджено режим воєнного стану, що об`єктивно є поважною причиною для поновлення процесуальних строків. Тому вважала, що введення на території України воєнного стану є поважною причиною для поновлення їй пропущеного процесуального строку на подання клопотання про продовження строку дії рішення суду про визначення фізичної особи недієздатною.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_2 просила продовжити строк дії рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 січня 2022 року у справі № 759/18589/21 про визнання недієздатним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , та знаходиться у Київському психоневрологічному інтернаті за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 2 роки.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 25 лютого 2025 року заяву ОСОБА_2 про продовження строку дії рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною задоволено.

Продовжено строк дії рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 січня 2022 року у справі №759/18589/21 за заявою ОСОБА_3 , заінтересована особа: орган опіки та піклування Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації про визнання особи недієздатною, на два роки з дня набрання рішенням законної сили.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Грибова І.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про продовження строку дії рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при вирішенні справи суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідно до ч.1 ст.295 ЦПК України заяви про визнання особи недієздатною подається до суду за місцем проживання цієї особи, а якщо вона перебуває на лікуванні у закладі з надання психіатричної допомоги - за місцезнаходженням цього закладу.

Вказує, що Київський психоневрологічний інтернат залучено третьою особою у справі, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 знаходиться на день розгляду справи в цьому психоневрологічному інтернаті за адресою: АДРЕСА_1 та з 20 вересня 2022 року знаходиться на повному державному забезпеченні. Згідно з клопотанням ОСОБА_2 про призначення ОСОБА_1 судово-психіатричної експертизи, він значиться зареєстрованим у Київському психоневрологічному інтернаті за адресою: АДРЕСА_1. Таким чином вважає, що відповідно до ст.295 ЦПК України вказана справа підсудна Оболонському районному суду міста Києва за місцем знаходження Київського психоневрологічного інтернату, а відтак розгляд справи Святошинським районним судом міста Києва є порушенням ст.295 ЦПК України про територіальну підсудність.

Вказує, що відповідно до ч.ч. 6,7 ст.300 ЦПК України строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною шостою цієї статті. Однак рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 19 січня 2022 року № 759/18589/21 ОСОБА_1 визнано недієздатним на строк два роки.

Таким чином клопотання про продовження строку дії рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною повинно було бути подано опікуном до суду не пізніше 20 лютого 2024 року. Вказане клопотання подано ОСОБА_2 до суду 18 березня 2024 року, тобто з пропуском строку. Проте судом першої інстанції, у порушення вимог ст.300 ЦПК України, прийнято дане клопотання та ухвалою від 02 квітня 2024 року відкрито провадження у справі.

Крім того, зазначає, що в оскаржуваному рішенні суд посилається на судово-психіатричну експертизу №1488 від 28 лютого 2024 року. Однак, ні в клопотанні про продовження строку дії рішення, ні в матеріалах справи, відсутній висновок судово-психіатричної експертизи №1488 від 28 лютого 2024 року.

Наголошує, що в матеріалах справи мітиться клопотання ОСОБА_2 про призначення судово-психіатричної експертизи, яке подано до суду більше ніж через півроку після відкриття провадження у справі, а саме, 11 листопада 2024 року. Також в матеріалах справи знаходиться лист Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» від 16 жовтня 2024 року, в якому Інститут судової психіатрії просить суд забезпечити явку ОСОБА_1 для проведення амбулаторної судово-психіатричної експертизи на 28 жовтня 2024 року на 11 год 00 хв. за адресою: місто Київ, вул.Кирилівська, 103-А. Тому судово-психіатрична експертиза № 1488 від 28 лютого 2024 року не може бути підставою для продовження строку дії рішення суду про визнання особи недієздатною, оскільки станом на 28 жовтня 2024 року вона ще не була проведена.

Окремо звертає увагу, що відповідно до ст.299 ЦПК України справи про визнання особо недієздатною розглядаються за участю заявника, особи, стосовно якої розглядається справа про визнання її недієздатною, її адвоката та представника. Проте 25 лютого 2025 року суд розглянув справу по суті без участі адвоката та представника органу опіки та піклування. Наголошує, що в матеріалах справи знаходиться доручення для надання безоплатної вторинної правничої допомоги від 31 травня 2024 року №004-2600764, згідно з яким її призначено для надання безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_1 . Однак ніяких повідомлень про призначення справи до розгляду на її адресу не приходило. При цьому в день слухання справи 25 лютого 2025 року була довготривала повітряна тривога, яка вплинула на можливість прибути її своєчасно до суду. Проте, коли вона прибула до суду, секретар судового засідання їй повідомила, що справу вже розглянуто. Ознайомившись з протоколом судового засідання, нею встановлено, що розгляд справи розпочався не о 09 год 30 хв., а о 09 год 21 хв. Таким чином вважає, що судом було порушено право на участь представника ОСОБА_4 у судовому засіданні та представника органу опіки та піклування.

Заявник ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що суд першої інстанції правомірно прийняв до розгляду її заяву, як опікуна, за місцем проживання недієздатного ОСОБА_1 , що відповідає вимогам територіальної підсудності. Зазначає, що всупереч доводам апеляційної скарги, Київський психоневрологічний інтернат не є закладом охорони здоров`я в розумінні Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я України» та Закону України «Про психіатричну допомогу». Крім того, ОСОБА_1 не перебував в Київському психоневрологічному інтернаті на лікуванні, оскільки останній призначений для надання соціальних послуг особам, які страждають на психічні розлади. Тому вважає, що твердження в апеляційній скарзі щодо підсудності справи Оболонському районному суду міста Києва суперечить вимогам законодавства. Щодо строків подання клопотання про продовження строку дії рішення суду про визнання особи недієздатною, то ОСОБА_2 звертає увагу, що з 22 січня 2024 року по 17 лютого 2024 року вона перебувала на лікарняному внаслідок оперативного втручання, що унеможливило подання клопотання про продовження строку дії рішення суду про визнання ОСОБА_1 недієздатним. Крім того, з 24 лютого 2022 року по даний час в Україні введено воєнний стан, що є поважною причиною для поновлення процесуальних строків. Вказані обставини є поважними причинами для поновлення їй пропущеного процесуального строку на подання клопотання про продовження строку дії рішення суду про визначення фізичної особи недієздатною. Вважає, що у даному випадку відсутність його представника ОСОБА_1 - адвоката Грибової І.В. у судовому засіданні не порушило його прав, оскільки його інтереси були належним чином забезпечені через опікуна. Орган опіки та піклування був залучений до процесу та надав висновок щодо доцільності продовження опіки, що відповідає вимогам ст.?299 ЦПК України. Таким чином вважає, що суд першої інстанції розглянув справу у законному складі учасників і права недієздатної особи на захист були дотримані. У межах розгляду справи була призначена і проведена судово-психіатрична експертиза, згідно з висновком якої встановлено, що психічний стан ОСОБА_1 залишається без змін, він не здатний усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Вказаний висновок експерта суд оцінив у сукупності з іншими матеріалами справи та дійшов обґрунтованого висновку про продовження опіки. З урахуванням наведеного, ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу адвоката Грибової І.В. залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Також ОСОБА_2 подала додаткові пояснення, в яких вказує, що адвокатом Грибовою І.В., якій доручено здійснення представництва ОСОБА_1 , не узгоджувалась її правова позиція із самим ОСОБА_1 , і вона діяла без урахування його думки. Вказує, що адвокат Грибова І.В. в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялась судом належним чином. Також звертає увагу на те, що розгляд справи у суді першої інстанції здійснювався за участю самого ОСОБА_1 , який надавав пояснення суду по суті заяви.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, врахувавши доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до ч.2 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства належить змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст.12, 13 ЦПК України, якими встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Повідомлення про судове засідання відноситься до елементу змагальності сторін та є обов`язком суду.

За змістом п.2 ч.1 ст.43 ЦПК України учасники справи мають право брати участь у судових засіданнях.

У відповідності до ч.1 ст. 299 ЦПК України справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника, особи, стосовно якої розглядається справа про визнання її недієздатною, її адвоката та представника органу опіки та піклування.

Отже у цій категорії справ участь адвоката особи, стосовно якої розглядається справа про визнання її недієздатною є обов`язковою.

Порядок повідомлення учасників справи про дату, час і місце розгляду справи встановлений ст.ст.128-130 ЦПК України, про належне повідомлення особи про дату, час і місце судового засідання може свідчити розписка.

За змістом ч.2 ст.211, ч.2 ст.223 ЦПК України, про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи. Неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, перешкоджає розгляду справи.

Неповідомлення судом учасників процесу про дату, час і місце судового засідання є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, частиною першою якої передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зазначив, що представник особи, стосовно якої продовжується рішення суду про визнання її недієздатною, в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що представника особи, щодо якої вирішувалось питання продовження строку дії рішення суду про визнання недієздатним ОСОБА_1 - адвоката Грибову І.В., про судове засідання призначене на 25 лютого 2025 року о 09 год 30 хв., на якому було ухвалене оскаржуване судове рішення, було повідомлено судом виключно на її особисту електронну пошту: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.39, 60).

Питання щодо використання судом електронної адреси (пошти) учасника справи та можливість використання альтернативних засобів комунікації висвітлювалося у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 454/1883/22 (провадження № 14-117цс23) та постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 07 червня 2024 року у справі № 904/1273/23.

Так, у пунктах 67, 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 454/1883/22 (провадження № 14-117цс23) викладено висновок, згідно з яким «надсилання відповідних процесуальних документів на електронну адресу сторони у справі, вказану в документах, що подавались до суду, не заборонено, однак такі дії не можуть замінити належне надсилання учаснику судового рішення у порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення судом першої інстанції рішення) […]. Якщо суд надіслав рішення на електронну адресу, яку зазначив учасник справи, це можна вважати додатковим засобом інформування учасника справи, який посилює реалізацію гарантії учасника бути обізнаним про свою справу. Однак це не звільняє суд від обов`язку надіслати учаснику справи повне рішення у спосіб, встановлений процесуальним законом».

Відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 07 червня 2024 року у справі № 904/1273/23 з посиланням на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 454/1883/22 (провадження № 14-117цс23), зазначено, що «надсилання судового рішення в той чи інший спосіб учаснику справи є процесуальним обов`язком суду. Відомості про вручення (доставлення) рішення суду учаснику справи містяться у розписці про вручення, у повідомленні про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи, у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення. У разі відсутності таких відомостей судове рішення вважається не врученим […]. Надсилання відповідних процесуальних документів на електронну адресу сторони у справі, вказану в документах, що подавались до суду, не заборонено, однак такі дії не можуть замінити належне надсилання учаснику судового рішення у порядку, передбаченому статтею 242 Господарського процесуального кодексу України. В розумінні процесуального закону надіслання судового рішення на електронну пошту за адресою, зазначеною заявником в його процесуальних заявах, поданих до суду (позовна заява, апеляційна та/або касаційна скарга, заяви/клопотання), в яких наявне прохання про надіслання копій процесуальних документів на електронну пошту, яка не є офіційною, не може вважатися належним врученням та підтверджувати день вручення» (пункти 71, 72).

Аналіз правових висновків, які викладені у вказаних вище постановах Верховного Суду, свідчать про те, що надсилання процесуальних документів на електронну адресу сторони у справі, вказану в документах, що подавалися до суду, не заборонено, однак такі дії не можуть замінити належне надсилання учаснику судового рішення у порядку, передбаченому ЦПК України.

У розумінні процесуального закону надіслання судового рішення (інших процесуальних документів, зокрема й судових повісток) на електронну пошту за адресою, зазначеною позивачем в його процесуальних заявах, поданих до суду (позовна заява, апеляційна та / або касаційна скарга, заяви / клопотання), яка не є офіційною, не може вважатися належним врученням.

Бажання учасника справи зазначити у скарзі (заяві) свою особисту електронну адресу, свідчить лише про бажання особи отримувати кореспонденцію від суду додатковим засобом зв`язку, та не звільняє суд обов`язку виконувати вимоги закону, зокрема щодо надіслання рішення суду (виклику до суду) у порядку, передбаченому ЦПК України.

Надсилання будь-яких процесуальних документів на електронну адресу сторони у справі, вказану в документах, що подавались до суду, не заборонена, та може здійснюватися як додаткова, однак такі дії не можуть замінити належне надсилання учаснику судового рішення чи судової повістки (див. постанову Верховного Суду від 02 жовтня 2024 року у справі № 753/16992/21 провадження № 61-5157св23).

Оскільки представника ОСОБА_1 - адвоката Грибову І.В. було повідомлено судом про судове засідання, призначене на 25 лютого 2025 року о 09 год 30 хв., на якому було ухвалене оскаржуване судове рішення, лише шляхом направлення судової повістки на її особисту електронну пошту, то в розумінні чинного процесуального законодавства адвокат Грибова І.В. не може вважатись такою, що належним чином та завчано була повідомлена про дату, час і місце засідання суду.

В апеляційній скарзі адвокат Грибова І.В. стверджує, що суд першої інстанції належним чином та завчасно не повідомив її про дату, час і місце судового засідання, призначеного на 25 лютого 2025 року о 09 год 30 хв., на якому було ухвалене оскаржуване судове рішення.

Суд першої інстанції на наведене уваги не звернув та всупереч вимогам закону та без урахування наведених вище висновків Верховного Суду розглянув справу за відсутності доказів повідомлення представника особи щодо якої вирішувалось питання продовження строку дії рішення суду про визнання недієздатною ОСОБА_1 - адвоката Грибової І.В. про розгляд даної справи по суті, чим позбавив його можливості через адвоката скористатись наданими йому процесуальними правами, передбаченими нормами процесуального законодавства.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Таким чином недотримання судом першої інстанції норм процесуального права призвело до порушення права недієздатного на справедливий суд, що в силу п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не може бути залишене в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи заяву ОСОБА_2 про продовження строку дії рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною, колегія суддів вважає, що дана заява підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 має довічну інвалідність 2 групи з дитинства та за даними Централізованого обліку громадян, які страждають на психічні розлади по місту Києву продовжує перебувати на обліку у лікаря-психіатра з приводу хронічного нервово-психічного захворювання.

Установлено, що рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 19 січня 2022 року у справі №759/18589/21 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано недієздатним. Строк дії рішення суду - два роки.

Іншим рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 29 червня 2022 року у справі 759/5935/22 встановлено опіку над недієздатним ОСОБА_1 . Призначено недієздатному ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 для захисту прав та законних інтересів підопічного.

Вказані судові рішення в апеляційному порядку не оскаржувались та набрали законної сили.

Відповідно до ч.6 ст.300 ЦПК України строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років.

Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною шостою цієї статті (ч.7 ст.300 ЦПК України).

Отже, враховуючи вимоги ч.ч. 6, 7 ст.300 ЦПК України, ОСОБА_2 , як опікун, мала право подати клопотання про продовження строку дії рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку дії рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 січня 2022 року у справі № 759/18589/22, тобто до 05 січня 2024 року.

Однак таку заяву ОСОБА_2 подала до Святошинського районного суду міста Києва лише 28 березня 2024 року, тобто з пропуском передбаченого ч.7 ст.300 ЦПК України строку на подання клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною.

На підтвердження поважності причин пропуску цього строку заявник посилалась на те, що з 24 лютого 2022 року і по даний час у зв`язку із військовою агресією російської федерації в Україні запроваджено режим воєнного стану, що об`єктивно є поважною причиною для поновлення процесуальних строків. Вважала, що введення на території України воєнного стану є поважною причиною для поновлення їй пропущеного процесуального строку на подання клопотання продовження строку дії рішення суду про визначення фізичної особи недієздатною.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст.127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У зв`язку із військовою агресією рф проти України Президент України Указом від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, в Україні ввів воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Воєнний стан неодноразово продовжувався та діє дотепер.

У відповідності до рекомендацій Ради суддів України щодо роботи суддів в умовах воєнного стану від 02 березня 2022 року суддям необхідно виважено підходити до питань, пов`язаних з поверненням різного роду процесуальних документів, залишення їх без руху, встановлення різного роду строків та по можливості продовжувати їх щонайменше до закінчення воєнного стану.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та має бути досягнута пропорційність між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі «Мельник проти України», від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03).

Також відповідно до практики ЄСПЛ пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає від держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Разом з тим, там де такі суди існують, гарантії, що містяться у статті 6 Конвенції, повинні відповідати, зокрема, забезпеченню ефективного доступу до цих судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх «цивільних прав та обов`язків» (Рішення ЄСПЛ у справі «Гоффман проти Німеччини» («Hoffmann v. Germany») від 11 жовтня 2001 року, пункт 65; Рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» («Cudla v. Poland») від 26 жовтня 2000 року).

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що строк для подання клопотання про продовження строку дії рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною, встановлений ч.7 ст.300 ЦПК України, підлягає поновленню з огляду на наявність об`єктивних, поважних причин його пропуску.

Зокрема, колегія суддів бере до уваги, що з 24 лютого 2022 року в Україні діє правовий режим воєнного стану, який суттєво обмежує доступ громадян до судових установ, ускладнює подання процесуальних документів у визначені законом строки, а також створює додаткові ризики для життя та здоров`я осіб, що потребують особливого піклування.

Крім того, важливим є той факт, що особа, стосовно якої подано клопотання ( ОСОБА_1 ) є недієздатною, тому його інтереси як недієздатної особи потребують підвищеного рівня захисту з боку держави, а отже, розумне тлумачення процесуальних норм, спрямоване на захист таких інтересів, є виправданим та узгоджується із принципами верховенства права, гуманізму та соціальної справедливості.

До того ж єдиний опікун недієздатного ОСОБА_1 - заявник ОСОБА_2 надала апеляційному суду докази того, що у період з 22 січня 2024 року по 17 лютого 2024 року перебувала на лікарняному внаслідок оперативного втручання (а.с.108-111), що також об`єктивно ускладнило вчасне подання нею клопотання про продовження строку дії рішення суду про визнання ОСОБА_1 недієздатним.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У системі правових цінностей саме захист прав і законних інтересів людини стоїть на першому місці. Тому при вирішенні будь-яких процесуальних питань, зокрема, щодо поновлення процесуального строку, суд повинен виходити не лише з формального дотримання букви закону, й з його призначення і мети, тобто, завдання цивільного судочинства, як керівного принципу, що має перевагу над усіма іншими міркуваннями.

Таке розуміння узгоджується з принципом верховенства права, що вимагає тлумачення процесуальних норм у спосіб, який забезпечує реальне, а не формальне здійснення правосуддя, особливо в делікатних справах, які стосуються психічного стану особи та її правоздатності.

Отже, у цій справі саме завдання цивільного судочинства, забезпечити належний правовий захист недієздатної особи, яка не здатна самостійно відстоювати свої інтереси, має бути ключовим і домінуючим міркуванням при оцінці причин пропуску строку та правомірності його поновлення.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для поновлення ОСОБА_2 строку на подання заяви про продовження строку дії рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною.

Що стосується заяви ОСОБА_2 про продовження строку дії рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною, то колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з ч.1 ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

За змістом положень ст.300 ЦПК України у рішенні суду про визнання особи недієздатною слід визначити строк його дії, який не може перевищити двох років. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку який не може перевищувати двох років. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною повинно містити обставини, що свідчать про продовження хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок чого особа продовжує не усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, підтверджені відповідним висновком судово-психіатричної експертизи.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №1488 від 28 жовтня 2024 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждає на стійкий хронічний психічний розлад у вигляді шизофренії. Даний психічний розлад ОСОБА_1 носить хронічний та стійкий характер. ОСОБА_1 за своїм психічним станом не здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.53-54).

Також зі змісту цього висновку судово-психіатричної експертизи №1488 від 28 жовтня 2024 року та з довідки Київського психоневрологічного інтернату № 051/026-87 від 12 березня 2024 року, слідує, що ОСОБА_1 з 20 вересня 2022 року знаходиться на повному державному забезпеченні у Київському психоневрологічному інтернаті (АДРЕСА_1), зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 по теперішній час. За реєстраційним журналом відомо, що ОСОБА_1 регулярно провідується опікуном в інтернаті (а.с.14).

Рішенням ЄСПЛ від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України» констатовано, що у цій справі відсутність у заявниці можливості безпосередньо вимагати поновлення своєї цивільної дієздатності призвела до того, що це питання не розглядалося судами взагалі. Європейський суд з прав людини в своєму рішенні зазначив, що «відсутність судового розгляду цього питання, яке серйозно вплинуло на численні аспекти життя заявниці, не можна виправдати легітимними цілями, що лежать в основі обмеження доступу до суду осіб, визнаних недієздатними» (п. 40). За таких обставин ЄСПЛ дійшов висновку, що ситуація, в якій опинилася заявниця, призвела до відмови у правосудді щодо можливості забезпечення перегляду її цивільної дієздатності, тобто було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В той же час у випадку обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності ЦПК передбачається періодичний судовий контроль за наявністю/продовженням існування підстав для обмеження чи позбавлення особи дієздатності (принцип, визначений у рішеннях ЄСПЛ «Станєв проти Болгарії» (2012), «Штукатуров проти Росії» (2008).

У цьому контексті судового контролю українським законодавством (ч.6 ст. 300 ЦПК України) встановлюється максимальний строк дії судового рішення про визнання фізичної особи недієздатною у два роки.

З протоколу судового засідання суду першої інстанції від 25 лютого 2025 року вбачається, що ОСОБА_1 безпосередньо надав свої пояснення суду, а представник Київського психоневрологічного інтернату у судовому засіданні заяву ОСОБА_2 підтримав (а.с.67-68).

Під час апеляційного розгляду справи представник органу опіки та піклування Святошинської районної у міста Києві державної адміністрації також підтримала доводи заяви ОСОБА_2 , а проти апеляційної скарги заперечувала.

Отже, установивши, що психічний стан ОСОБА_1 не змінився і через свою хворобу останній не може розуміти значення своїх дій та керувати ними, колегія суддів приходить до висновку про задоволення заяви ОСОБА_2 та продовження строку дії рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 січня 2022 року у справі №759/18589/21 за заявою ОСОБА_3 , заінтересована особа: орган опіки та піклування Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації, про визнання особи недієздатною, на два роки.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до ч.1 ст.295 ЦПК України заяви про визнання особи недієздатною подається до суду за місцем проживання цієї особи, а якщо вона перебуває на лікуванні у закладі з надання психіатричної допомоги - за місцезнаходженням цього закладу, та приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 з 20 вересня 2022 року знаходиться на повному державному забезпеченні у Київському психоневрологічному інтернаті (АДРЕСА_1), то адвокат Грибова І.В. вважає, що вказана справа підсудна Оболонському районному суду міста Києва за місцем знаходження Київського психоневрологічного інтернату, колегія суддів відхиляє з таких підстав.

По-перше, враховуючи, що Київський апеляційний суд скасував рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 лютого 2025 року та ухвалює своє судове рішення, а також приймаючи до уваги, що як для Оболонського районного суду міста Києва, так і для Святошинського районного суду міста Києва, належним судом апеляційної інстанції є саме Київський апеляційний суд, тому наведені скаржником обставини у даному випадку не мають правового значення.

По-друге, за змістом Глави 2 розділу IV ЦПК України, яка регламентує розгляд справ про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення її цивільної дієздатності, питання територіальної підсудності врегульоване виключно у ст.295 цього Кодексу.

Так, ч.1 ст. 295 ЦПК України визначає, що заява про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, у тому числі неповнолітньої особи, чи визнання фізичної особи недієздатною подається до суду за місцем проживання цієї особи, а якщо вона перебуває на лікуванні у закладі з надання психіатричної допомоги - за місцезнаходженням цього закладу.

Водночас жодна інша стаття цієї глави, у тому числі ст.300 ЦПК України, що регулює порядок подання та розгляду клопотання про продовження строку дії рішення суду про визнання особи недієздатною, не містить окремого правила щодо його підсудності.

Аналіз положень ст.300 ЦПК України вказує на те, що клопотання про продовження строку дії рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною становить процесуальне продовження раніше розглянутої справи, в якій уже було ухвалено відповідне рішення. Таке клопотання подається на виконання вимог закону про обмеженість строку дії рішення про визнання особи недієздатною та необхідність його оновлення.

Отже питання про продовження строку дії такого рішення є нерозривно пов`язаним із самим рішенням про визнання особи недієздатною, як за своїм предметом, так і за суб`єктним складом, а тому має розглядатися тим же судом, який ухвалив первинне рішення.

Відтак у даному випадку Святошинський районний суд міста Києва був належним судом для розгляду відповідного клопотання.

Що стосується заявленого представником органу опіки та піклування Святошинської районної у міста Києві державної адміністрації під час апеляційного розгляду справи клопотання про постановлення окремої ухвали стосовно представника ОСОБА_1 - адвоката Грибової І.В., яка, на думку представника органу опіки та піклування, діє у порушення вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та зловживає своїми процесуальними правами, то воно не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ч.1 ст.262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду апеляційної інстанції, яке він може реалізувати у випадку виявлення при вирішенні спору по суті порушення певним органом чи особою вимог законодавства.

Втім колегія суддів, розглядаючи клопотання представника органу опіки та піклування Святошинської районної у міста Києві державної адміністрації про постановлення окремої ухвали щодо дій з боку адвоката Грибової І.В. не встановила передбачених законом підстав для його задоволення.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Грибової Ірини Вікторівни, задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Заяву ОСОБА_2 , заінтересовані особи: орган опіки та піклування Святошинської районної у міста Києві державної адміністрації, Київський психоневрологічний інтернат, про продовження строку дії рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною - задовольнити.

Продовжити строк дії рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 січня 2022 року у справі №759/18589/21 за заявою ОСОБА_3 , заінтересована особа: орган опіки та піклування Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації про визнання особи недієздатною, на два роки з дня набрання рішенням законної сили.

Роз`яснити заявнику, що клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку дії даного рішення. Клопотання повинно містити обставини, що свідчать про продовження хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок чого особа продовжує не усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, підтверджені відповідним висновком судово-психіатричної експертизи.

Рішення підлягає негайному виконанню у відповідності до ст.430 ЦПК України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 травня 2025 року.

Головуючий

Судді: