Справа № 507/658/25
Провадження № 2/507/263/2025
Номер рядка звіту 9
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" травня 2025 р. селище Любашівка
Любашівський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді: Вужиловського О.В.,
за участю секретаря судового засідання Войковської І.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Любашівка Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Любашівська селищна рада Подільського району Одеської області про припинення права власності, визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю: на земельну ділянку та житловий будинок,
ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Позивач надав суду заяву, в якій позов підтримав повністю і просив задовольнити його в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, заперечень не надала, про день, час та місце слухання справи повідомлялась щляхом розміщення оголошення на офіційному сайті суду.
Третя особа: Любашівська селищна рада Подільського району Одеської області надала суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника, заперечень по справі не мають (а.с. 25).
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 02 квітня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі та постановлено розгляд справи проводити в загальному позовному провадженні.
Ухвалою суду від 25 квітня 2025 року підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 9 годину 14 травня 2025 року.
Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється.
Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
З копії паспорту ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 видно, що вона є громадянкою Російської Федерації (а.с. 12)
Із свідоцтва про на спадщину за заповітом серії АВР № 550037 від 06 березня 2001 року видно, що ОСОБА_2 успадкувала після смерті батька ОСОБА_4 житловий будинок по АДРЕСА_1 (а.с.10).
Із свідоцтва про на спадщину за законом серії АВР № 550116 від 22 березня 2001 року видно, що ОСОБА_2 успадкувала після смерті матері ОСОБА_3 право на земельну частку (пай) із земель КСП «Зоря» розміром 4.0 умовних кадастрових гектари на підставі належного померлій Сертифікату ОД № 012099 (а.с.11).
З технічного паспорту, виготовленого на замовлення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 видно, що домоволодіння по АДРЕСА_1 складається з житлового будинку, позначеного літерою «А», чотирьох сараїв, які позначені літерами «Б», «В», «Е», «Ф», погребу з шиєю, який позначено літерою «Г», огорожі, яку позначено «№1» (а.с. 17-22).
З домової книги по домоволодінню по АДРЕСА_1 видно, що позивач зареєстрована в ньому з 15 січня 2007 року, власником зазначена ОСОБА_2 (а.с. 23-28).
З ату обстеження житлово-побутових умов проживання від 23.01.2025 року, складеним депутатом Любашівської селищної ради Кирилюком В.А. видно, що в ОСОБА_2 в домоволодінні по АДРЕСА_1 не проживає з 2001 року. У вказаному будинку з 2007 року проживає ОСОБА_1 , а також її донька з чоловіком та малолітнім сином (а.с. 29).
Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов необгрунтований та не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Відповідно до ст. 81 КПК України Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до ч.4 ст. 81 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.
Статтею 140 ЗК України однією з підстав припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом;
Згідно ст. 145 ЗК України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права.
У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.
Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.
Згідно вищевказаних вимог ЗК України належним позивачем у справах про припинення права власності на земельну ділянку, яка не була відчужена іноземцем протягом року з моменту переходу такого права є орган, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель.
Згідно ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.
При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідно враховувати, зокрема, наступне: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.
Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).
Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності.
Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном.
Аналізуючи поняття добросовісності володіння, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю за статтею 344 ЦК УКраїни, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.
Зазначене узгоджується з роз`ясненнями, наданим судам у пункті 9 постанови пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».
При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.
Сам факт проживання позивача у будинку з 2007 року та отримання орендної плати за користування земельною ділянкою третіми особами не може бути безумовною підставою для визнання за позивачем права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.
За набувальною давністю може набуватися право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.
Саме по собі користування жилим приміщенням не може бути підставою для виникнення у позивача права власності на нього за набувальною давністю, оскільки позивач не заволодів майном, а отримав його у користування на підставі визначеної законом процедури, застосування статті 344 ЦК України до спірних правовідносин неможливе (постанова Верховного Суду від 23 вересня 2021 року, справа № 206/1759/20).
Позов про визнання права власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником (постанова Верховного Суду від 28 квітня 2020 року, справа N 552/1354/18).
Тому, з задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_2 , третя особа: Любашівська селищна рада Подільського району Одеської області про припинення права власності, визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю: на земельну ділянку та житловий будинок належить відмовити повністю.
Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Сторони не заявляли клопотань про розподіл судових витрат, а тому суд вважає можливим залишити понесені судові витрати за сторонами.
Керуючись ст.ст. 12, 81, 263-268 ЦПК України, ст.ст. 344, 392 ЦК України, ст.ст. 81, 140, 145 ЗК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Любашівська селищна рада Подільського району Одеської області про припинення права власності, визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю: на земельну ділянку та житловий будинок - залишити без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: Вужиловський О.В.