"13" травня 2025 р. Справа №489/3614/25
Провадження №6/489/108/25
У Х В А Л А

13 травня 2025 м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Румянцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань Ставратій Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві подання Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи, за яким зареєстрований боржник ОСОБА_1

встановив.

Головний державний виконавець Інгульського ВДВС у місті Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса) Чмих Л.В. звернулася до суду з поданням, яким просила надати дозвіл державному виконавцю на примусове проникнення до житла боржника за адресою: АДРЕСА_1 . Посилаючись на те, що на виконанні перебуває виконавче провадження № 51179443 з примусового виконання виконавчого листа № 1-кп/489/45/2015 від 11.03.2016 виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва про конфіскацію у ОСОБА_1 1/5 частину майна, яке належить йому на праві особистої власності. 20 травня 2016 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копія якої направлено, зокрема боржнику ОСОБА_1 . Транспортні засоби за боржником не зареєстровано. Згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, за боржником зареєстровано 3/10 частки квартири АДРЕСА_2 . 29 жовтня 2024 державним виконавцем здійснено вихід за вищевказаною адресою та встановлено, що боржник звільнився з місць позбавлення волі та фактично мешкає за вказаною адресою. Державним виконавцем неодноразово направлялися вимоги на адресу боржника про надання безперешкодного доступу для проведення виконавчих дій щодо опису та арешту майна, що підлягає конфіскації за рішенням суду. За результатами виходу, державним виконавцем провести виконавчі дії не було можливо, у звязку з тим, що двері були зачинені.

Згідно з ч. 2 ст. 439 ЦПК України, суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Вивчивши доводи подання, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

11 березня 2016 Ленінським районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист по справі № 1-кп/489/45/2015 за обвинуваченням ОСОБА_1 за ст.. 307 ч. 2, ст.. 317 ч. 1, ст.. 311 ч. 1, ст.. 70 ч. 1, ст.. 71 ч. 1 КК України, в частині конфіскації у ОСОБА_1 1/5 частину майна, яке належить йому на праві особистої власності. У справі відсутній протокол накладення арешту на майно.

20 травня 2016 державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Кшевінською І.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 51179443 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 1-кп/489/45/2015 за обвинуваченням ОСОБА_1 за ст.. 307 ч. 2, ст.. 317 ч. 1, ст.. 311 ч. 1, ст.. 70 ч. 1, ст.. 71 ч. 1 КК України, в частині конфіскації у ОСОБА_1 1/5 частину майна, яке належить йому на праві особистої власності.

Вказана постанова направлена 23.06.2016, зокрема, на адресу боржника ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) для виконання.

Як вбачається з результатів пошуку транспортних засобів по НАІС ДДАІ МВС України та по БД Автомобіль, за ОСОБА_1 транспортні засоби не зареєстровано.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованої 01.05.2025, ОСОБА_1 належить на праві приватної власності дві кімнати у квартирі загального заселення АДРЕСА_2 на підставі Договору купівлі продажу від 21.06.2011, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинською К.Т., зареєстрованого в реєстрі за № 2321.

З Акта державного виконавця від 29.10.2024, вбачається, що державним виконавцем Чмих Л.В. при проведенні виконавчих дій, виходом за адресою: АДРЕСА_1 з метою проведення опису майна належного ОСОБА_1 не було можливим, так як двері квартири ніхто не відчинив. Зі слів сусідки, ОСОБА_1 після звільнення з місць позбавлення волі дома з`являється дуже рідко.

29 жовтня 2024 на адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) направлено вимогу державного виконавця, відповідно до якої вимагає 12.11.2024 о 10 год. 00 хв. надати безперешкодний доступ до помешкання для проведення опису арештованого майна за адресою: АДРЕСА_1 .

З трекінгу Укрпошта вбачається, що дані про відправлення за номером 5140 на даний час відсутні, тому що не зареєстровані в системі.

З Акта державного виконавця від 12.11.2024, вбачається, що державним виконавцем Чмих Л.В. при примусовому виконанні рішення суду, виходом за адресою: АДРЕСА_1 провести опис та арешт майна належного ОСОБА_1 не було можливим, так як двері квартири ніхто не відчинив.

13 грудня 2024 за вих. № 174321, на адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) направлено вимогу державного виконавця, відповідно до якої вимагає 03.01.2025 о 10 год. 00 хв. надати безперешкодний доступ до помешкання для проведення опису арештованого майна за адресою: АДРЕСА_1 .

З трекінгу Укрпошта вбачається, що вимога державного виконавця, направлена на адресу боржника ОСОБА_1 повернуто відправнику за закінченням встановленого терміну зберігання.

З Акта державного виконавця від 03.01.2025, вбачається, що державним виконавцем Чмих Л.В. при примусовому виконанні виконавчого документа, виходом за адресою: АДРЕСА_1 провести опис та арешт майна належного ОСОБА_1 , а саме 1/5 частини квартири АДРЕСА_2 не було можливим, так як двері квартири ніхто не відчинив. З пояснень сусідів, боржник за вказаною адресою проживає.

25 березня 2025 за вих. № 37854, на адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) направлено вимогу державного виконавця, відповідно до якої вимагає 10.04.2025 о 08 год. 00 хв. надати безперешкодний доступ до помешкання для проведення опису арештованого майна за адресою: АДРЕСА_1 .

З трекінгу Укрпошта вбачається, що вимога державного виконавця, направлена на адресу боржника ОСОБА_1 повернуто відправнику за закінченням встановленого терміну зберігання.

З Акта державного виконавця від 10.04.2025, вбачається, що державним виконавцем Чмих Л.В. при примусовому виконанні виконавчого документа, виходом за адресою: АДРЕСА_1 провести опис та арешт майна належного ОСОБА_1 , а саме 1/5 частини квартири АДРЕСА_2 не було можливим, так як боржник двері не відчинив, хоча про дату, час та місце проведення виконавчих дій був попереджений належним чином.

Згідно витягу з реєстру територіальної громади міста Миколаєва про зареєстрованих осіб в житловому приміщенні з Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 29.04.2025 за № 42.81-, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявник в своєму поданні зазначає, що рішення суду боржником до теперішнього часу не виконано. Боржник не вживає заходів щодо виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 311 ЦК передбачено право на недоторканість житла. У частинах 1, 2 ст. 311 ЦК зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Відповідно до п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння особи та ухилення його від виконання судового рішення.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Отже, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло чи іншого володіння, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте це не дало результатів.

Юридично важливою обставиною при розгляді подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.

Державним виконавцем не надано до суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження повідомлення у встановлений ч. 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» спосіб та обізнаності боржника ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження АСВП № 51179443, в даному випадку боржник не вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень) та того, що боржник чинить перешкоди державному виконавцю у проведенні виконавчих дій.

Крім того, державний виконавець зазначає, що ОСОБА_1 перебував в місцях позбавлення волі, проте, направлення постанови про відкриття виконавчого провадження ще в 2016 році в місця позбавлення волі для вручення засудженому (боржнику) ОСОБА_1 державним виконавцем здійснено не було та не надано доказів суду на підтвердження зазначеного.

Також, будь-яких доказів на підтвердження наявності винних дій саме боржника, пов`язаних з створенням перешкод державному виконавцю у проведення виконавчих дій суду не надано, як не надано суду й доказів належного повідомлення боржника про час та місце проведення виконавчих дій і що боржник ухилився від виконання вимог державного виконавця щодо допуску до квартири для проведення арешту та опису майна або чинив цьому перешкоди, або те, що іншим чином виконати судове рішення є неможливим з огляду на вищевикладені та встановлені судовим розглядом обставини.

Крім того, що стосується доводів подання державного виконавця про недопущення боржником до квартири для проведення опису майна, про що державним виконавцем були складені відповідний акти, то суд звертає увагу на те, в даних актах відсутні поняті, які б могли засвідчити даний факт.

Враховуючи викладене, суд вважає що державний виконавець не довів обґрунтованості порушення права на недоторканість житла боржника у зв`язку з необхідністю реалізації завдань виконавчого провадження, відтак у задоволенні подання належить відмовити за його необґрунтованістю.

Керуючись ст. 439 ЦПК України, суд

ухвалив:

у задоволенні подання Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи, за яким зареєстрований боржник ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після її підписання та може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Повний текст судового рішення складено «13» травня 2025.

Суддя Н.О. Рум`янцева