Справа № 462/6115/24 Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л.
Провадження № 22-ц/811/3363/24 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: Л.М. Чиж

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 01 жовтня 2024 року у справі за позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

26.07.2024 року ТОВ «Бізнес Позика» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість за договором № 476871-КС-001 про надання кредиту від 02.10.2023 року, що становить 156349,10 грн, з яких: 36000,00 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 114949,10 грн - сума прострочених платежів по процентах; 5400,00 грн - сума прострочених платежів за комісією, а також сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Позов позивач обґрунтовував тим, що 02.10.2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір №476871-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», згідно якого позикодавець надав позичальнику грошові кошти у розмірі 36000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика». Товариство виконало свої зобов`язання в повному обсязі, надавши позичальнику кредит у розмірі, визначеному договором, шляхом перерахування кредитних коштів на банківську картку позичальника, а ОСОБА_1 належним чином не виконала свої зобов`язання, внаслідок чого у неї виникла заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку.

Оскаржуваним рішенням позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за договором №476871-КС-001 про надання кредиту від 02.10.2023 року у розмірі 156349 /сто п`ятдесят шість тисяч триста сорок дев`ять/ гривень 10 копійок, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 36000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах - 114949,10 грн; суми прострочених платежів за комісією - 5400,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» судові витрати у розмірі 2422 /дві тисячі чотириста двадцять дві/ гривні 40 копійок.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

Вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що позивач не надав суду належних доказів про перерахування ним коштів в розмірі 36000 грн на її рахунок згідно договору № 476871-КС-001 про надання кредиту від 02.10.2023 року. При цьому, згідно інформації AT «Приватбанк», наданої на виконання ухвали суду про витребування доказів від 31 липня 2024 року, на її ім`я Банком було емітовано карту № НОМЕР_1 , на яку 02.10.2023 року відбулося зарахування 36000 грн двома платежами - 25000 грн та 11000 грн. Разом з тим, у кредитному договорі зазначено, що саме кредитодавцем на зазначену позичальником платіжну картку має бути зараховано 36000 грн. Однак, докази надання саме позивачем кредитних коштів у розмірі 36 000,00 грн в матеріалах справи відсутні. У кредитному договорі не зазначено, що кредитні кошти позичальнику можуть бути надані іншою особою, відмінною від кредитора.

Зазначає, що вона не була ознайомлена з умовами кредитування, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. За умовами кредитного договору саме позивач повинен був надати кошти в кредит, а не третя особа.

Щодо нарахування процентів та права на їх стягнення, то згідно умов договору строк кредитування становить 24 тижні. Відтак, наданий позивачем розрахунок заборгованості не відповідає умовам договору, відповідно до яких розмір процентів за користування кредитом повинен становити 57 600 грн, тіло кредиту - 36 000 грн, що в сукупності становить 93 600 грн заборгованості, а не 156 349,10 грн.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності по наявних матеріалах справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних мотивів.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

За приписами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За нормами ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 02.10.2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено договір №476871-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», термін дії договору до 18.03.2024 року (а.с.11-15).

Як вбачається з договору №476871-КС-001 про надання кредиту від 02.10.2023 року, такий підписано позичальником ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором UA-7675.

Відповідно до п. 2 договору кредиту від 02.10.2023 року ТОВ «Бізнес Позика» надало ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 36000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика».

Пунктом 2.3. договору визначено строк, на який надано кредит, тривалістю 24 тижні.

Згідно п. 2.5. комісія за надання кредиту становить 5 400 грн.

Термін дії договору передбачено до 18.03.2024 року (п. 2.7. договору).

Пунктом 3.2. кредитного договору визначено, що протягом строку (терміну) кредитування процентна ставка за кредитом (проценти за користування кредитом) нараховуються за ставкою вказаною у п. 2.4 договору на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, в залежності від дотримання позичальником графіку платежів, що вказаний в п. 3.2.3. та Додатку №1 до договору.

Згідно п. 3.2.2. сторони домовились, що у разі якщо повернення кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, що наведений в п. 3.2.3. та Додатку №1 до Договору, за виключенням дострокового повернення кредиту, у наслідок чого виникає прострочка по кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів та умови про нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, що вказана в п. 2.4. Договору. При цьому, нарахування процентів за стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п. 2.3.2. та Додатку №1 до Договору, та до закінчення терміну дії Договору.

У розділі 3 кредитного договору також встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов кредитного договору.

ТзОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало відповідачу грошові кошти в розмірі 36 000 грн шляхом перерахування на банківську картку ОСОБА_1 , що підтверджується наданою позивачем візуальною формою послідовності дій клієнта щодо укладення договору №476871-КС-001 про надання кредиту від 02.10.2023 року, згідно якої 02.10.2023 року о 18:57:59 клієнт, використовуючи номер телефону ідентифікувався в ІТС та зайшов у особистий кабінет на сайті ТОВ «Бізнес Позика», ознайомився з паспортом споживчого кредиту, з офертою товариства, здійснив акцептування умов оферти та підписав таку одноразовим ідентифікатором UA-7675 (а.с.32).

Відповідно до відповіді АТ «Приватбанк», наданої на виконання ухвали суду про витребування доказів від 31 липня 2024 року, на ім`я ОСОБА_1 емітовано карту № НОМЕР_1 та згідно виписки по рахунку 02.10.2023 року на зазначену платіжну картку зараховано 36000 грн двома платежами - 25000 грн та 11000 грн.

Таким чином, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір у формі електронного документу з електронними підписами сторін, із запропонованими умовами договору відповідач ознайомилася та погодилася з ними.

При цьому, обов`язку щодо повернення кредитних коштів ОСОБА_1 не виконала.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованість позичальника перед кредитором ТОВ «Бізнес позика» станом на 22.07.2024 року становить 156 349,10 грн, з яких 36 000,00 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 114 949,10 грн - сума прострочених платежів по процентах; 5400,00 грн - сума прострочених платежів за комісією (а.с.54-56).

Задовольняючи позов ТОВ «Бізнес позика», суд першої інстанції виходив з обов`язку відповідача повернути отримані кошти, перерахування яких позивачем на рахунок відповідача підтверджено належними доказами, та дійшов висновку про доведеність пред`явлених позивачем вимог про стягнення з ОСОБА_1 156 349,10 грн заборгованості, з яких 36 000,00 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 114 949,10 грн - сума прострочених платежів по процентах; 5400,00 грн - сума прострочених платежів за комісією.При цьому, районний суд враховував, що відповідачем не спростовано розмір заборгованості за договором №476871-КС-001 про надання кредиту від 02.10.2023 рокушляхом надання свого розрахунку такої заборгованості та не надано доказів сплати заборгованості за укладеним кредитним договором.

З таким висновком суду колегія суддів не може погодитися в частині стягнення з відповідача в користь позивача 5400 грн комісії за надання кредиту, обов`язок сплати якої встановлено п.2.5 договору.

Так, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту.

Згідно ч. 2 ст. 8 цього Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно ч.ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

Відповідно до ч. 5 ст 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику.

Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15.

Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.

Зазначені правові висновки викладено у постановах Верховного Суду, від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15, від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15, від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15, від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 та від 20 липня 2022 року у справі № 343/557/15-ц.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що положення договору №476871-КС-001 про надання кредиту від 02.10.2023 рокущодо сплати позичальником в користь кредитодавця комісії за надання кредиту в розмірі 5 400 грн суперечать положенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення договору, у зв`язку з чим підстави для стягнення такої з відповідача в користь позивача відсутні.

При цьому, ОСОБА_1 не спростовано факт отримання нею кредитних коштів, користування такими, а також наявність заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитними коштами.

З наведених мотивів, рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» 5 400 грн грн комісії слід скасувати та ухвалити в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» 36 000 грн заборгованості за тілом кредиту та 114 949,10 грн заборгованості по відсотках за договором №476871-КС-001 про надання кредиту від 02.10.2023 року залишити без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов задоволено частково, з ОСОБА_1 в користь ТзОВ «Бізнес позика» слід стягнути судовий збір, сплачений позивачем за подачу позовної заяви в розмірі 2338,73 грн, що є пропорційно до задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено - 16 травня 2025 року.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 01 жовтня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» 5 400 грн грн комісії за договором №476871-КС-001 про надання кредиту від 02.10.2023 рокускасувати та ухвалити в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» 36 000 грн заборгованості за тілом кредиту та 114949,10 грн заборгованості по відсотках за договором №476871-КС-001 про надання кредиту від 02.10.2023 рокузалишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» 2338,73 грн судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 16 травня 2025 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді Я.А. Левик

М.М. Шандра