Справа № 674/101/25
Провадження № 2/674/277/25
РІШЕННЯ

іменем України

14 травня 2025 року м.Дунаївці

Дунаєвецький районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді Барателі Д.Т., за участі секретаря судового засідання Бойчук С.В., представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Наталюка Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІТ КАПІТАЛ" (адреса: 01024, місто Київ, вулиця Рогнідинська, будинок №4А, офіс 10 ) до ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором (ціна позову 27027,53 грн),

в с т а н о в и в :

До Дунаєвецького районного суду Хмельницької області (далі суд) надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІТ КАПІТАЛ" (далі позивач) до ОСОБА_1 (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить суд стягнути з останньої заборгованість у сумі 27027,53 грн за кредитним договором № 220991108 від 13.02.2020 (далі кредитний договір), а також судовий збір та витрати на правову допомогу, зумовлені судовим розглядом вказаних позовних вимог.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що унаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за вказаним кредитним договором у неї виникла заборгованість перед первісним кредитором. За результатами укладення ряду договорів факторингу, право вимоги за заборгованістю відповідача перед первісним кредитором перейшло до позивача.

Як правову підставу для звернення до суду позивач зазначає норми Цивільного кодексу України щодо обов`язковості умов укладених договорів, обов`язковості виконання боржником узятих на себе зобов`язань за договором, правових наслідків відступлення права вимоги та особливостей укладення і виконання кредитних договорів; норми Закону України «Про електронну комерцію» щодо порядку укладення договорів в електронному вигляді; норми Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Разом із поданням позову представник позивача заявив клопотання про розгляд справи без його участі.

Ухвалою від 06 лютого 2025 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у цій справі, ухвалив проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін.

Відповідач отримала ухвалу суду про відкриття провадження у справі, скористалась своїм правом на правову допомогу, її інтереси представляв адвокат Наталюк Н.М.

Розгляд справи неодноразово відкладався за клопотанням сторони відповідача.

Представник відповідача надіслав до суду відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти заявлених позовних вимог, мотивуючи тим, що в супереч вимогам Цивільного кодексу України та Закону України «Про електронну комерцію» кредитний договір не містять повної інформації про платіжну картку відповідача, на яку переказано кошти на виконання його умов. У зв`язку з цим підтвердження зарахування коштів на картковий рахунок відповідача на виконання умов вказаного договору відсутнє. Крім того, у матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості, здійснений первісним кредитором, що ставить під сумнів обґрунтованість заявленої суми боргу. Вказав також, що не зрозуміло за який період здійснено нарахування відсотків за кредитом та навів правові позиції Верховного Суду щодо неможливості нарахування відсотків за кредитом поза межами строку кредитування.

Крім того, позивачем не підтверджено підписання кредитного договору, паспорту споживчого кредиту, правил надання грошових коштів у позику, заявки на отримання грошових коштів відповідачем із застосуванням електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. Також зазначив, що договір факторингу, за яким право вимоги було відступлено первісним кредитором, укладений раніше ніж було укладено кредитний договір, що свідчить про неможливість відступлення суми боргу, якої не існувало на момент укладення договору факторингу. У зв`язку із цим відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

В судовому засіданні 14.05.2025 представник відповідача підтримав доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, зазначив, що відповідач кредитний договір не укладала, кошти на його виконання не отримувала, будь-яких платежів на його виконання не здійснювала.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши надані пояснення суд встановив таке.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (далі первісний кредитор) та відповідачем було укладено кредитний договір № 220991108 від 13.02.2020 (далі кредитний договір) на умовах повернення суми кредиту з процентами відповідно до підписаного сторонами графіку платежів, що є додатком до кредитного договору, згідно з умовами якого первісний кредитор надав відповідачу кредит у сумі 30 000 грн на 126 днів з фіксованою процентною ставкою 237,9 відсотків річних. Відповідач отримав обумовлені кредитним договором кошти 13.02.2020 на банківську картку, реквізити якої самостійно вказав первісному кредитору.

Вказаний вище кредитний договір та додатки до нього підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, надісланим первісним кредитором на мобільний номер телефону відповідача та яким відповідач і досі користується.

У результаті невиконання умов кредитного договору у відповідача перед первісним кредитором утворилась заборгованість у сумі 27027,53 грн, з яких:

-18090,69 грн заборгованість за тіло кредиту;

-8936,84 грн заборгованість за несплаченими відсотками.

Заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором була передана первісним кредитором ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» (далі Фактор 1) на підставі договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (рамкового договору та подальших додаткових угод та додатків до нього).

Додатковими угодами № 27 від 31.12.2018, № 31 від 31.12.2022, № 32 від 31.12.2023 до договору факторингу 28/1118-01 від 28.11.2018 строк дії договору факторингу неодноразово продовжувався, в тому числі до закінчення 2024 року. Згідно з Реєстром прав вимоги № 100 від 22 вересня 2020 року Фактор 1 отримав право вимоги до відповідача за кредитним договором у сумі 27027,53 грн, з якої: основний борг 18090,69 грн, заборгованість за відсотками 8936,84 грн.

Фактор 1 в подальшому передав право вимоги заборгованості відповідача до ТОВ «ОНЛАЙН ФІНАНС» (далі Фактор 2) на підставі договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 (рамкового договору та подальших додаткових угод та додатків до нього). Згідно з Реєстром прав вимоги № 11 від 31 серпня 2023 року Фактор 2 отримав право вимоги до відповідачки за кредитним договором у сумі 27027,53 грн, з якої: основний борг 18090,69 грн, заборгованість за відсотками 8936,84 грн.

14.06.2024 Фактор 2 та позивач уклали договір факторингу № 14/06/24, відповідно до умов та додатків якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.

Таким чином, унаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за вказаним кредитним договором у нього виникла заборгованість перед первісним кредитором. За результатами укладення між первісним кредитором, фактором 1, фактором 2 та позивачем відповідних договорів факторингу (з додатками), право вимоги за заборгованістю відповідача перед первісним кредитором перейшло до позивача.

Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (ст. 1078 ЦК України). У зв`язку із цим суд відкидає заперечення представника відповідача стосовно того, що суми боргу відповідача на момент відступлення права вимоги не існувало.

Згідно із заявкою на отримання грошових коштів в кредит від 13.02.2020, довідкою щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», сформованою 07.09.2023, довідкою №06/2024, виданою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», відповідач вказала номер банківської картки, на яку первісним кредитором переказано обумовлену в кредитному договорі суму кредиту у розмірі 30 000 грн.

Отже, суд встановив, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, пов`язані із невиконанням останньою зобов`язань за укладеним ним кредитним договором відповідно до умов договорів факторингу.

Вказані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), Законом України «Про споживче кредитування», Законом України «Про електронну комерцію» станом на дату виникнення спірних правовідносин.

Не погоджуючись із позицією відповідача, який не сплачував заборгованість за кредитним договором, керуючись положеннями договорів факторингу, позивач звернувся із цим позовом до суду.

Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 89 ЦПК України).

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені доводи та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд виходив з такого.

Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Згідно з частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини дванадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (частина третя статті 12 Закону України «Про електронну комерцію»).

Пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері врегульовано Законом «Про споживче кредитування».

Так, пунктом 1-1 частини першої статті 1 Закону «Про споживче кредитування» визначено, що договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Відповідно до пункту 7-1 частини першої статті 1 Закону «Про споживче кредитування» новий кредитор - особа, яка у встановленому законодавством порядку набула за цивільно-правовим договором або з інших підстав заміни кредитора у зобов`язанні право вимоги за договором про споживчий кредит або іншим договором, передбаченим частиною другою статті 3 цього Закону.

Частиною першою статті 18 Закону «Про споживче кредитування» визначено, що відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит здійснюється відповідно до цивільного законодавства з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

До нового кредитора переходять передбачені цим Законом зобов`язання кредитодавця, зокрема щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимоги щодо етичної поведінки) (частина третя статті 18 Закон «Про споживче кредитування»).

Згідно з пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом (частина третя статті 263 ЦПК України).

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналізуючи законодавство України, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача слід задовольнити з огляду на таке.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, звертає увагу суду на те, що відповідач не виконує умови укладеного між ним та первісним кредитором кредитного договору в електронному вигляді, право вимоги за яким передано позивачу. Оскільки відповідач не виконав зобов`язання за кредитним договором, який укладений в електронному вигляді, внаслідок цього виникла заборгованість, її слід стягнути у судовому порядку.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач уклав із первісним кредитором кредитний договір, який підписав електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, як того вимагає кредитний договір і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача.

Таким чином, аналізуючи норми Цивільного кодексу України та Закону України «Про електронну комерцію», а також матеріали справи, зокрема умови кредитного договору, алгоритм дій споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» суд дійшов висновку, що без отримання смс-повідомлення для входу в особистий кабінет, без здійснення входу на веб-сайт кредитора до особистого кабінету, без отримання смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання угоди, кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, а кредитні кошти не були би переказані відповідачу.

Вказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у Постанові від 07 жовтня 2020 року по справі 127/33824/19.

Судом встановлено, що відповідачем здійснені дії, які чітко свідчать про його свідомий вибір щодо укладення кредитного договору. Без відповідних дій з боку відповідача укладення договору було б неможливе. Суд зазначає у зв`язку із цим, що відсутність відомостей щодо одноразового електронного ідентифікатора на паспорті споживчого кредиту, правилах надання грошових коштів у позику, заявки на отримання грошових коштів у будь-якому випадку не впливає на дійсність укладеного кредитного договору, який містить всі істотні умови. Крім того, суд звертає увагу на те, що вказаний у електронному підписі з одноразовим ідентифікатором номер телефону відповідача відповідає номеру телефону, зазначеному у довідці щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». Цей же номер телефону зазначений як контактний номер телефону відповідача у відзиві на позовну заяву, наданому до суду представником відповідача.

Як підтверджується матеріалами справи, зокрема інформацією з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», відповідачу були переказані кошти на виконання укладеного ним кредитного договору. Отже, відповідач отримав кредитні кошти та був зобов`язаний їх повернути на умовах та у строк, що передбачені кредитним договором. Те, що в довідці вказана маска картки, а не повний номер платіжної картки на думку суду не має суттєвого значення, оскільки відповідач при укладенні договору самостійно вказує власний рахунок, на який бажає отримати кредитні кошти. Заперечення цієї обставини стороною відповідача без надання будь-яких доказів суд не може взяти до уваги, оскільки відповідно до стандарту доказування «баланс імовірностей», наданих позивачем та досліджених у судовому засіданні електронних доказів, більш вірогідною видається обставина того що відповідач самостійно вказала номер карткового рахунку, на який бажала отримати кредитні кошти.

В матеріалах справи документи, які б підтверджували виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, відсутні.

В силу вимог статей 629 та 1054 ЦК України, Закону «Про споживче кредитування» позичальник зобов`язаний виконувати кредитний договір відповідно до його умов та вимог закону.

Суду не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, що відповідає положенням статті 617 ЦК України.

Проаналізувавши зміст договорів факторингу, суд дійшов висновку, що заборгованість відповідача за кредитними договорами відповідно до вимог статей 512, 514 та 516 ЦК України, статті 18 Закону «Про споживче кредитування» була правомірно передана позивачу. У зв`язку з тим, що відповідач не виконав у строк взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, позивач має підстави вимагати від відповідача їх виконання відповідно до умов договорів факторингу.

Що стосується твердження відповідача щодо відсутності обґрунтованого розрахунку суми боргу, а також про те, що право кредитора нараховувати відсотки за договором припиняється після спливу строку кредитного договору, а тому нарахування відсотків поза строками кредитування є порушенням умов укладеного кредитного договору, суд зазначає таке.

Матеріали справи містять електронний документ, скріплений електронним цифровим підписом, означений як розрахунок заборгованості, здійснений первісним кредитором ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». У вказаному розрахунку наведено детальний розрахунок суми боргу із розбивкою по датам, сумам нарахованих та сплачених платежів (тіла кредиту та процентів). Відповідно до вказаного розрахунку, а також до графіку платежів, що є додатком до кредитного договору, нарахування процентів здійснено первісним кредитором з 13.02.2020 по 18.06.2020, тобто в межах строку кредиту у 126 днів, обумовленого у кредитному договорі.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та позов слід задовольнити.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Як вбачається із матеріалів справи, позивач під час подання позову сплатив судовий збір у сумі 2422,40 грн.

У зв`язку з тим, що позовні вимоги суд задовольняє, судовий збір стягується із відповідача.

Що стосується заявлених позивачем витрат на правничу допомогу, суд зазначає таке.

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених представником позивача витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи в суді, суд враховує те, що дана цивільна справа є малозначною, всі обставини по цій справі були встановленні в судовому порядку. Нормами Цивільного процесуального кодексу України передбачено співмірність гонорару адвоката, тобто заявлена адвокатом ціна своїх послуг повинна відповідати складності спору та об`єму робіт, часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт. Гонорар адвоката має бути розумним з урахуванням витраченого адвокатом часу. Витрати мають бути обґрунтованими, документи, що підтверджують витрати, мають бути складені належним чином.

Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи об`єм та характер наданих послуг, їх складність, суд доходить висновку, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн. відповідають критеріям реальності (їхньої дійсності і необхідності) та розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи. Вказана сума на думку суду є об`єктивно обґрунтованою, доказів протилежного сторонами до справи не надано. У зв`язку із задоволенням позовних вимог, витрати відповідача відшкодуванню позивачем не підлягають.

Ураховуючи вищевикладене, керуючись статтями 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 205, 512, 514, 516, 516, 527, 530, 627, 628, 617, 1054 Цивільного кодексу України, Законом України «Про електронну комерцію», Законом України «Про споживче кредитування», суд,

у х в а л и в :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІТ КАПІТАЛ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІТ КАПІТАЛ" заборгованість за кредитним договором № 220991108 від 13.02.2020 в сумі 27027,53 грн, з яких:

- сума заборгованості за основною сумою боргу - 18090,69 грн;

- сума заборгованості за відсотками - 8936,84 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІТ КАПІТАЛ" судові витрати в сумі 2422,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІТ КАПІТАЛ" суму витрат позивача на правничу допомогу за підготовку та направлення позовної заяви до суду та представництва інтересів позивача у суді в сумі 6000 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮНІТ КАПІТАЛ", адреса: 01024, м. Київ, вул. Рогнідинська, буд. №4А, офіс 10, .

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повний текст рішення складено та підписано 15 травня 2025 року.

Суддя Д.Т. Барателі