Справа №524/3529/25
Провадження №2/524/3822/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі головуючого судді Андрієць Д.Д., за участю секретаря Булаєнко С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 36345,93 грн, ухвалив таке рішення.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 23.02.2024 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 укладено договір позики №79796572 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Своїх зобов`язань відповідач не виконав, його заборгованість за даним кредитним договором становить 36345,93 грн

Між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» 14.06.2021 укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відступило, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором №79796572.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що У відповідності до умов кожного з договорів, їх підписання здійснювалось електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надісланий на номер мобільного телефону вказаний Позичальником при укладанні договору. Укладання угоди без заповнення Заявки Клієнтом є неможливим так як без проходження реєстрації та отримання Одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу Відповідачем на веб-сайт за допомогою Логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між Відповідачем та Первісним Кредитором (Позикодавцем) не було б укладено. Просив врахувати, що ані первісний кредитор, ані позивач не є банківськими установами, а тому на них не розповсюджується дія постанови Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА

Відповідач у відзиві зазначив, що проти задоволення позову заперечує. Вказав, що на момент укладення договору факторингу між первісним кредитором та позивачем, договір позики ще не був укладений, тому вважає, що до позивача право вимоги не перейшло. Звертав увагу на те, що долучена до матеріалів справи копія витягу з Реєстру боржників не містить підпису первісного кредитора. Зазначив, що позивач не долучив до матеріалів справи доказів на підтвердження факту надання коштів, відповідно до умов договору. Просив врахувати, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не містить обґрунтувань щодо наведених сум(розміру відсоткової ставки, суми внесених коштів, тощо). Вказав, що позивач не надав суду доказів реєстрації відповідача в ІТС та доказів входу в систему для оформлення договору. Просив врахувати, що проценти могли бути нараховані лише в межах строку кредитування(30 днів).

В запереченнях відповідач зазначив, що позивач пропустив строк для подання доказів та на його думку, позивачем не було доведено всіх обставин, необхідних для стягнення заборгованості.

КЛОПОТАННЯ

У відповіді на відзив позивач заявив клопотання про поновлення строку для подання доказів та долучення до матеріалів справи завіреної копії Договору Факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021(її повний текст); копії додаткової угоди №7 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021; копії реєстру боржників №30 від 19.08.2024; копії платіжної інструкції №409 від 21.08.2024. Зазначив, що документи, які були додані Позивачем до позовної заяви, Позивач додає у порядку, визначеному чинним законодавством, зокрема, пунктом 2 ч. 1 ст. 43, ч. 4 ст. 179, ч. 8 ст. 279 ЦПК України, опонуючи в межах відповіді на відзив на позовну заяву, надаючи відповідь на твердження та міркування представника Відповідача, подані у відзиві на позовну заяву.

У запереченнях відповідач проти задоволення клопотання про долучення доказів заперечував. Зазначив, що докази були подані із порушенням строків, а позовна заява не містить посилання позивача на неможливість своєчасного подання вказаних доказів.

Відповідно до статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. У випадку прийняття судом відмови сторони від визнання обставин суд може встановити строк для подання доказів щодо таких обставин. Якщо зі зміною предмета або підстав позову або поданням зустрічного позову змінилися обставини, що підлягають доказуванню, суд залежно від таких обставин встановлює строк подання додаткових доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Вирішуючи клопотання позивача про долучення доказів, суд приймає до уваги, що такі докази були долучені до відповіді на відзив та подані на підтвердження позиції позивача щодо спростування заперечень відповідача. Крім того, суд враховує доводи відповідача, викладені у відзиву, а саме те, що він не визнає обставини, зазначені в позовній заяві, однак не надає жодного доказу на підтвердження своїх заперечень.

Враховуючи наведене, з метою повного встановлення фактичних обставин справи, суд вважає за можливе задовольнити клопотання позивача та долучити до матеріалів справи завірену копію Договору Факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021(її повний текст); копію додаткової угоди №7 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021; копію реєстру боржників №30 від 19.08.2024; копію платіжної інструкції №409 від 21.08.2024.

Також, позивач подав клопотання про витребування доказів, а саме інформації щодо наявності у відповідача карткових рахунків та зарахування коштів.

У запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на пропуск позивачем строків на його подання.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно із ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Враховуючи те, що позивач не обґрунтував неможливість своєчасного подання клопотання про витребування доказів, суд вважає за можливе відмовити у його задоволенні.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

23.02.2024 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 укладено договір позики №79796572 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». За умовами договору товариство надало позичальнику кошти в сумі 15100 грн на умовах строковості, зворотності, платності. Позика видається строком на 30 дні, процентна ставка 2,5% на день. Орієнтовна загальна вартість позики складає 18497,50 грн.

Між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» 14.06.2021 укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язувалось передати кошти у розпорядження ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань якого настав до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання(позики), плату за позику(плату за процентною ставкою), проценти за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить Клієнту. Відповідно до п. 1.2 договору факторингу №14/06/2021 від 14.06.2021 перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту приймання-передання відповідного Реєстру Боржників згідно із Додатку №2, після чого фактор стає кредитором відносно Боржників щодо заборгованостей та набуває відповідні права виоги.

Відповідно до додаткової угоди №7 від 13.06.2022 до договору факторингу №14/06/2021 від 14.06.2021 сторони домовились викласти п. 9.1 Договору в наступній редакції: «Даний договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення його печатками сторін. Договір дійсний протягом 12 місяців з дня набрання чинності, але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим договором. У випадку, якщо жодна із Сторін не направить письмове повідомлення про розірвання договору за один місяць до строку закінчення дії договору, даний Договір автоматично пролонгується на кожний наступний рік.»

Згідно із витягом з реєстру боржників №30 від 19.08.2024 ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відступило, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за договором №78777857 від 23.02.2024 в сумі 36345,93 грн.

НОРМИ ПРАВА

Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

За нормою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до положень статті 1046, 1049 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей - стаття 1047 ЦК України.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року (далі Закон № 675-VIII) , який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закон № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За приписами статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - пункт 2 статті 11 Закону № 675-VIII.

Статтею 12 Закону № 675-VIII визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону № 675-VIII передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - пункт 5 частини 1 статті 3 Закону № 675-VIII.

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ст. 526, 610, 611, 625 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

В ч.1 ст. 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОЦІНКА СУДУ

Щодо заперечень відповідача з приводу часу укладення договору позики та договору факторингу.

Суд приймає до уваги те, що договір факторингу між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» був укладений 14.06.2021, а спірний договір позики 23.02.2024. Разом із тим, суд приймає до уваги те, що відповідно до змісту додаткової угоди №7 від 13.06.2022 до договору факторингу №14/06/2021 від 14.06.2021 строк дії договору факторингу визначений сторонами автоматично пролонгується, якщо жодна із сторін письмово не повідомить іншу про намір розірвання договору.

З цих підстав, оскілки суду не були надані докази на підтвердження обставин щодо розірвання договору факторингу №14/06/2021 від 14.06.2021, суд вважає, що вказаний договір продовжив діяти і був чинним на момент укладення договору позики 23.02.2024. Також суд відзначає, що відповідно до умов договору перехід права вимоги відбувається після підписання сторонами Акту приймання-передання відповідного Реєстру Боржників.

Відтак, приймаючи до уваги долучені позивачем докази, суд вважає, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги за договором позики від №79796572 від 23.02.2024.

Щодо заперечень відповідача з приводу доведення факту перерахування коштів та укладення договору.

Суд приймає до уваги посилання відповідача на постанову Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 127/33824/19 від 07 жовтня 2020 року в якій зазначено, що: «Встановивши, що без отримання листа на адресу електронної пошти і смс-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано вважав, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.»

Суд відзначає, що у пункті 29 договору позики «Юридичні адреси та реквізити сторін» зазначено позичальником « ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 та електронний підпис одноразовим ідентифікатором 08357». Отже, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» цей правочин вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

В свою чергу, відповідач не надав суду доказів, які б свідчили про те, що первісний кредитор своїми діями сприяв укладенню правочину без прямого волевиявлення позичальника.

Крім того, на підтвердження своїх доводів щодо укладення договору позики та отримання відповідачем коштів позивач долучив довідку ТОВ «ФК «Фінекспрес» від 22.04.2025, відповідно до якої Компанія підтвердила прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою API-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та завершення платіжної операції: дата 23.02.2024; сума 15100 грн; отримувач ОСОБА_2 , НОМЕР_2 (а.с.96-97).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Суд наголошує на тому, що відповідачем не було надано суду жодного доказу на спростування вимог позивача та підтвердження своїх заперечень щодо позову, хоча його право на подання доказів було роз`яснено в ухвалі про відкриття провадження.

Крім того, суд враховує те, що відповідач вносив кошти на погашення заборгованості на загальну суму 7659,75 грн(а.с. 91), що на думку суду свідчить про визнання відповідачем факту отримання коштів у позику.

Щодо розрахунку заборгованості та доказів, на підтвердження її розміру.

Так, суд приймає до уваги посилання відповідача на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 17.12.2020 по справі 278/2177/15-ц, в якій Верховний Суд зазначив, що: «Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій).

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками ( по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.»

Разом із тим, суд відзначає, що подібність правовідносин означає, зокрема тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема такі, в яких аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

В даній справі правовідносини між сторонами виникли на підставі договору позики, укладеного між фізичною особою та товариством з обмеженою відповідальністю, яке не є банківською установою.

В свою чергу Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 встановлює основні вимоги щодо організації бухгалтерського обліку в банках України.

З цих підстав, суд дійшов висновку про те, що правовідносини у даній справі та у справі 278/2177/15-ц не є ідентичними.

На думку суду, наданий позивачем розрахунок заборгованості(а.с.91-95) містить реквізити, визначені в ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а тому суд вважає вказаний доказ належним.

Кредитні відносини, передбачають наявність певних зобов`язань між сторонами, зокрема обов`язку кредитора надати кошти, а позичальника повернути кошти та сплатити проценти.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача становить 36345,93 грн та складається із заборгованості за тілом в сумі 7440,25 грн та відсотками за період із 23.02.2024 до 05.07.2024 в сумі 28905,68 грн.

Відповідач не надав суду докази, які б підтверджували те, що свій обов`язок з повернення коштів первісному кредитору або правонаступнику, він виконав в повному обсязі.

З цих підстав, суд вважає вимоги позивача в частині стягнення заборгованості обґрунтованими.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 зауважила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також пеню, застосовувати штрафні санкції, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Суд відзначає, що відповідно до укладеного договору позики №79796572 від 23.02.2024, строк дії договору позики сторони визначили до 23 березня 2024 року. До вказаного строку сторони передбачили і право нараховувати відсотки за користування позикою у розмірі 0,75% в день до 23 березня 2024 року. Після 23 березня 2024 року сторони передбачили продовження нарахування відсотків у розмірі 2,5% в день на залишок позики, проте не довше 90 календарних днів зі спливу первісного строку користування позикою, тобто до 21 червня 2024 року включно.

З огляду на те, що сторони договору позики не передбачили право позикодавця нараховувати відсотки після спливу 90 календарних днів, суд вважає за можливе зменшити розмір заборгованості за відсотками до 26301,54 грн, оскільки саме такий розмір відсотків мав бути нарахований позикодавцем за період 23.02.2024 до 21.06.2024 з урахуванням розміру коштів, які були внесені відповідачем.

Відтак, суд вважає за можливе частково задовольнити позов та стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики №79796572 в сумі 33741,79 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 2810.89 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог(92.83%)

Керуючись ст. 526, 530, 610-612, 625, 1046 ЦК України, ст. 10, 12, 81, 258, 259, 263 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, 01032, м.Київ, вул.Симона Петлюри, буд.30) заборгованість в розмірі 33741,79 грн та судові витрати в сумі 2810.89 грн.

В іншій частині вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Діна АНДРІЄЦЬ