ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року м.Суми

Справа №574/148/24

Номер провадження 22-ц/816/526/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Філонової Ю. О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Буринського районного суду Сумської області від 31 липня 2024 року у складі судді Гука Т.Р., ухваленого в м. Буринь Сумської області, повне судове рішення складено 05 серпня 2024 року,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення сплаченого авансу,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 13 листопада 2021 року він уклав із відповідачкою попередній усний договір, за умовами якого відповідачка зобов`язалася продати йому будинок по АДРЕСА_1 за 13 000 доларів США. У якості авансу відповідачці було передано кошти в розмірі 2000 доларів США, що підтверджується розпискою.

На момент укладення попереднього договору відповідачка зобов`язувалась підготувати за свій рахунок та в строк до укладення основного договору документи, необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу зазначеного будинку. Однак, відповідачка свої обов`язки за попереднім договором не виконала, документи, необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу зазначеної нерухомості, не підготувала.

Крім того, відповідачка перестала відповідати на телефонні дзвінки та відчиняти двері помешкання, коли він намагався зустрітись з нею для проведення діалогу стосовно дати, часу та умов укладення договору.

Не отримавши від відповідачки жодної інформації щодо її подальших намірів, він 26 вересня 2022 року відправив їй листа, в якому повідомив про порушення своїх прав та просив повернути 2000 доларів США, які він попередньо їй передав, як аванс за укладення договору купівлі-продажу.

Вказував, що відповідачка відмовилась від укладення основного договору відповідно до умов, встановлених попереднім усним договором про наміри і уклала договір купівлі-продажу з іншою людиною, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, де зазначено, що об`єкт нерухомого майна, а саме житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , було відчужено за договором купівлі-продажу від 13 березня 2023 року. Тобто, відповідачка фактично продала будинок, за яким отримала аванс, іншій особі.

Вважав, що укладення договору купівлі-продажу унеможливлювалося у зв`язку з невиконанням зобов`язань відповідачкою, яка навмисно ухилялася від укладання цього договору і уклала тотожний договір з іншою особою 13 березня 2023 року, чим порушила його права.

Зазначав, що на його пропозицію повернути отриманий відповідно до попереднього договору аванс у розмірі 2000 доларів США відповідачка відповіла усною відмовою, шляхом уникнення розмов без пояснення причин.

Посилаючись на вищевказані обставини, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь аванс в сумі 77220 грн та судові витрати.

Рішенням Буринського районного суду Сумської області від 31 липня 2024року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аванс в сумі 77220 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати понесені по сплаті судового збору в сумі 1221 грн 20 коп. та на правову допомогу в сумі 4000 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішення суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову за безпідставністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що розписка, надана нею ОСОБА_2 є одностороннім правочином, що підтверджує наявність між ними попереднього договору щодо укладення договору купівлі-продажу у майбутньому. Відтак, виникло між сторонами зобов`язання з укладення договору купівлі-продажу будинку, на забезпечення виконання якого і було сплачено завдаток.

Наголошує на тому, що розписка безпосередньо містить поняття «завдаток», і це лише підтверджує її доводи стосовно отримання саме завдатку, а не авансу від позивача. Отже, передані їй грошові кошти у сумі 2000 доларів США, не є авансом, зважаючи на функціональне призначення переданої їй позивачем суми.

Звертає увагу суду на те, що порушення зобов`язання сталося з вини позивача, оскільки нею було докладено всіх зусиль для оформлення договору купівлі-продажу з позивачем, натомість позивач ухилився від оформлення зазначеного договору, а тому завдаток не підлягає поверненню.

ОСОБА_2 , діючи через свого представника- адвоката Лішунова Є.О., подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити відповідачці у задоволенні апеляційної скарги. Вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 13 листопада 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було досягнуто усної домовленості щодо укладення договору купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який належав на праві власності відповідачці.

Згідно досягнутої між сторонами домовленості продаж вказаного будинку мав бути здійснений за ціною 13000 доларів США після оформлення відповідачкою документів на прибудинкові споруди та земельні ділянки за вказаною адресою, необхідних для укладення договору купівлі-продажу.

13 листопада 2021 року ОСОБА_1 складено розписку, в якій зазначено, що вона отримала від ОСОБА_2 плату (завдаток) в сумі 2000 доларів США, за купівлю будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5).

14 лютого 2022 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 укладено договір на проведення технічної інвентаризації нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 42).

03 червня 2022 року проведено державну реєстрацію, поданої ОСОБА_1 , декларації про готовність до експлуатації веранди "а3", літньої кухні "Е", гаражу "Ж" по АДРЕСА_1 (а.с. 46).

21 липня 2022 року на замовлення відповідачки ФОП ОСОБА_4 проведено оцінку земельних ділянок по АДРЕСА_1 (а.с. 48-49).

26 вересня 2022 року ОСОБА_2 направлено ОСОБА_1 лист, в якому просив повернути в місячний строк передані їй кошти в сумі 2000 доларів США, оскільки договору купівлі-продажу між ними укладено не було. Вказаний лист отримано відповідачкою 28 вересня 2022 року (а.с. 6).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18 грудня 2023 року, 13 березня 2023 року приватним нотаріусом Конотопського районного нотаріального округу Анохіним О.В. на підставі договору купівлі-продажу від 13 березня 2023 року зареєстровано за ОСОБА_5 право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки договору купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана позивачем грошова сума є авансом, який підлягав поверненню. Враховуючи, що позовні вимоги про стягнення сплаченого авансу заявлено в національній валюті, то з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню грошові кошти в межах заявлених позовних вимог в розмірі 77220 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступних обставин.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами статті 571 ЦК України, зокрема: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості; сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором; у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

За змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання.

Згідно з нормами частини першої статті 546, частини другої статті 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами.

Положення частини другої статті 570 ЦК України встановлюють презумпцію авансу, оскільки, на відміну від завдатку, аванс є лише способом платежу, оскільки він не виконує забезпечувальної функції за нормами частини першої статті 546 ЦК України, а виконує функцію попередньої оплати.

Аванс - це визначена грошова сума (попередній платіж) або цінності, які покупець чи замовник передають продавцю чи виконавцю робіт у рахунок майбутніх платежів за передане майно, виконану роботу чи надані послуги (яка включається до загальної ціни товару).

Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов`язання. Тому, незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов`язання, той, хто отримав аванс, повинен його повернути.

Відповідно до частини першої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, -у письмовій формі.

Згідно зі статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

У справі, яка переглядається, судом першої інстанції правильно встановлено, що згідно з розпискою від 13 листопада 2021 року, ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 2000 доларів США за купівлю будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договору купівлі-продажу житлового будинку, який би відповідав вимогам законодавства України для даного виду правочину щодо його форми та нотаріального посвідчення, укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана позивачем грошова сума є авансом, який підлягає поверненню, а не завдатком.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 12 лютого 2018 року у справі № 610/2832/16-ц, від 23 січня 2019 року у справі № 608/2844/14-ц, від 21 вересня 2020 року у справі № 308/1904/17, від 17 червня 2021 року у справі № 711/5065/15-ц, від 22 лютого 2022 року у справі № 750/2209/21.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що передана відповідачці позивачем сума коштів в розмірі 2000,00 доларів США є саме завдатком, оскільки не дотримано умов, визначених статтею 570 ЦК України, а саме - не укладено договору купівлі - продажу.

Не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги про те, що саме з вини ОСОБА_2 між ними не було укладено основний договір, а тому завдаток не підлягає поверненню, оскільки сума грошових коштів, що за своєю правовою природою є авансом, підлягає поверненню особі, яка їх сплатила, незалежно від того, з вини якої сторони не відбулося укладення договору.

За встановлених обставин справи та вимог закону колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що сума, яка названа у розписці завдатком та передана відповідачці, є авансом та підлягає поверненню позивачу.

Відтак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, розглядаючи спір, правильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку і ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За встановлених обставин, доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367, 369, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Буринського районного суду Сумської області від 31 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

Ю. О. Філонова