ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4646/25 Справа № 229/7766/24 Суддя у 1-й інстанції - Козлов Д.О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді БондарЯ.М.

Суддів Зубакової В.П., Корчистої О.І.

Секретар судового засідання Лідовська А.А.

сторони

позивач- ОСОБА_1

відповідач -Держава Україна в особі Кабінету Міністрів України

3-я особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Черкаській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, в режимі відеоконференціції, цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 лютого 2025 року, ухвалену суддею Козловим Д.О. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 24 лютого 2025 року,

УСТАНОВИВ

В провадження Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу 21 лютого 2025 року за ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 січня 2025 року надійшов позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, 3-я особа Головне управління Державної казначейської служби України в Черкаській області, про стягнення моральної шкоди за ст.1173, 1174 ЦК України, в обґрунтування якого позивач вказував, що внаслідок порушення розумного строку розгляду судом справи №699/268/15к, де він має статус обвинуваченого, йому спричинені страждання, які він оцінює в сумі 1 000 000 грн., оскільки він не погоджується із процесуальними рішеннями, прийнятими судом по даній справі, вважаючи такий суд неправомочним, посилаючись на те, що його численні заяви про відвід складу суду не задовольнялись.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 лютого 2025 року відмовлено у відкритті провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, 3-я особа Головне управління Державної казначейської служби України в Черкаській області, про стягнення моральної шкоди.

Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність ухвали суду, просить її скасувати, зобов`язати суд першої інстанції відкрити проводження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 .

При цьому, скаржник не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що поданий ним позов про стягнення моральної шкоди через незгоду із прийнятими процесуальними рішеннями суду не можна розглядати за правилами будь-якого судочинства. Вказує на те, що він обґрунтовуючи позовну заяву керувався не Законами України, а практикою Європейського суду з прав людини, обов`язковість застосування якої судами передбачено чинним законодавством України, оскільки чинним законодавством України не передбачено відшкодування моральної шкоди за довготривалий розгляд справи. Зазначає, що оскільки чинним законодавством України на теперішній час не має спеціальних норм для звернення до суду з вимогою до держави про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої порушенням гарантії розумного строку розгляду справи, як і немає особливих процедур для швидкого розгляду такої вимоги, тому підлягає застосуванню практика Європейського суду з прав людини під час розгляду позову ОСОБА_1 звертає увагу на те, що розгляд справи ОСОБА_1 тягнеться 10 років та 6 місяців. Позивач вважає, що його апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з поверненням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача Головне управління Державної казначейської служби України у Черкаській області, просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а ухвалу суду першої інстанції без змін.

У відповіді на відзив Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 , вказує на те, що третя сторона не ознайомилась в повному обсязі з позовною заявою ОСОБА_1 , в якій наведено, що відповідачем не є суд (судді), а Держава Україна, котра усунулася від контролю за розглядом справ у розумний строк судами (суддями).

У відзиві на апеляційну скаргу позивача, Кабінет Міністрів України просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін. Справу розглянути без участі представника Кабінету Міністрів України.

У відповіді на відзив Кабінету Міністрів України на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 вказує на те, що позивач у позовній заяві не наполягає при прийнятті судового рішення на застосуванні статей 1167, 1173 та 1174 ЦК України, а просив здійснити розгляд позовної заяви лише згідно з практикою Європейського суду з прав людини наведених у справі «Штепа проти України» заява №16349/17 від 24.10.2019 року. Вказує, що наведені у відзиві уповноваженої особи Кабінета Міністрів України підстави для відмови у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 вказують на ігнорування застосування судами під час розгляду справи про відшкодування нанесеної моральної шкоди практики Європейського суду з прав людини, передбаченого вимогами ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-ІV.

Заслухавши суддю - доповідача, думку позивача ОСОБА_1 , який підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав, просив оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, представника Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області Яроша С.В., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача з викладених у відзиві підстав, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених вимог, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з поверненням справи до суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції керувався п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України та виходив з того, що позов ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди через незгоду із прийнятими процесуальними рішеннями суду не можна розглядати за правилами будь-якого судочинства.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи, 07 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернуся до суду з позовом до Держави Україна в особі уряду Кабінету Міністрі України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Головне управління Державного Казначейства України у Черкаській області, про відшкодування моральної шкоди, та просив зобов`язати Державну казначейську службу України незалежно від вини Держави Україна, відшкодувати ОСОБА_1 за рахунок коштів державного бюджету моральну шкоду в сумі 1 000 000 грн, який може бути нарахований на цю суму в якості компенсації моральної шкоди (передбаченої практикою Європейського суду з прав людини) за істотне порушення вимог ч.1 ст.21, ст.28 КПК України щодо «розумного строку» розгляду справи №699/268/15-к, неупередженим складом суду, створеного на підставі вимог КПК України, а також прав, передбачених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, а також згідно до практики Європейського суду з прав людини щодо компенсації моральної шкоди, а не чинного законодавства України (а.с.8).

Предметом спору у цій справі є відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, на його думку Державою Україна, в особі Кабінету Міністрів України за істотне порушення вимог ч.1 ст.21, ст.28 КПК України щодо «розумного строку» розгляду справи №699/268/15-к.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У частинах першій та другій статті 124 Конституції України делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до пункту 55 Висновку №3 (2002) Консультативної ради європейських суддів судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Відповідачем подано позов до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України про відшкодування моральної шкоди за істотне порушення вимог ч.1 ст.21, ст.28 КПК України щодо «розумного строку» розгляду кримінальної справи №699/268/15-к.

За змістом положень ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відмову у відкритті провадження у справі стосовно позовних вимог, заявлених до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України про відшкодування моральної шкоди через істотне порушення вимог ч.1 ст.21, ст.28 КПК України щодо «розумного строку» розгляду кримінальної справи №699/268/15-к, у зв`язку з тим, що заявлений ОСОБА_1 позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, тому оскаржувана ухвала суду першої інстанції є незаконною, ухваленою з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст.367,368,374,379,381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 лютого 2025 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для прийняття рішення в порядку ЦПК України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення виготовлено 12 травня 2025 року.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: В.П. Зубакова

О.І. Корчиста