Дата документу 13.05.2025 Справа № 334/9119/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/9119/24
Провадження №22-ц/807/840/25
Головуючий в 1-й інстанції Бредіхін Ю.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.
суддів:Кочеткової І.В., Подліянової Г.С.,
секретарОстащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2025 року, ухвалене у м. Запоріжжі у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» про стягнення заробітної плати,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року позивач звернувся до суду із позовною заявою, у який просив суд (з урахуванням заяви про уточнення вимог) стягнути невиплачену заробітну плату за період з вересня 2023 року по квітень 2024 року у розмірі 41489,51 грн., а також 71 901,72 грн. суму середнього заробітку за затримку при виплаті. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що з 29.08.2023 року по 29.04.2024 року працювала у ТОВ «Дієса» на різних посадах, протягом усього часу роботи (з вересня 2023 року) відповідач затримував виплату заробітної плати позивачу та у день звільнення, в порушення вимог чинного законодавства, не здійснив повного розрахунку. У зв`язку із викладеними обставинами позивач просила суд стягнути на свою користь суму невиплаченої заробітної плати та суму середнього заробітку за затримку при виплаті.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2025 року, позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» про стягнення заробітної плати задоволено частково.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» (юридична адреса: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 45, ) на користь ОСОБА_1 (адреса фактичного проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суми нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 37 489 (тридцять сім тисяч чотириста вісімдесят дев`ять) гривень 51 копійку без віднімання сум податків і зборів.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» (юридична адреса: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 45, ) на користь ОСОБА_1 (адреса фактичного проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 71 901 (сімдесят одна тисяча дев`ятсот одна) гривня 72 копійки.

Рішення суду щодо стягнення заробітної плати в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

В задоволені решти вимог відмовлено.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» (юридична адреса: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 45, ) на користь держави судовий збір розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду Товариство з обмеженою відповідальністю «Дієса» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні вимог позову.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що матеріалами справи підтверджено неможливість виконання ТОВ «ДІЄСА» обов`язку щодо своєчасного проведення розрахунку із позивачкою при звільненні, встановлено причинно-наслідковий зв`язку між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконання зобов`язання, що вказує на незаконність стягнення середнього заробітку під час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Кофанова А.В. зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини, відповідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.08.2023 року ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду продавця-консультанта у ТОВ «Дієса».

29.04.2024 року ОСОБА_1 звільнено з ТОВ «Дієса» на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, у відповідності до наказу №Z00/26/04/001 від 29.04.2024 року.

Відповідно до розрахункових листків, наданих ТОВ «Дієса» станом на кінець травня 2024 року роботодавець мав борг по невиплаченій заробітній платі перед ОСОБА_1 у сумі 37 489,51 грн.

Задовольняючи частково вимоги позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи встановлено і це не оспорюється сторонами, що при звільнені відповідач не розрахувався у повному обсязі із позивачем, відтак вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Проте, відповідно до наданих суду розрахункових листів борг відповідача перед позивачем становить 37 489,51 грн., а не 41 489,51 грн., як вказано позивачем. Жодних заперечень стосовно суми боргу по заробітній платі позивачем не надавалось, відтак суд вважав за необхідне задовольнити у цій частині позов саме у розмірі 37 489,51 грн. Надані відповідачем сертифікати про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), накази про призупинення торгівельної діяльності магазинів « ІНФОРМАЦІЯ_1 », які знаходяться на тимчасово окупованій території, Звіти про оцінку збитків, заяви про вчинення кримінального правопорушення з додатками, не дають можливість перевірити відомості про матеріальний стан відповідача, наявність коштів на рахунку на момент звільнення відповідача, і позивач не є працівником представництва, яке опинилося на окупованій території чи зазначено руйнувань або пошкоджень внаслідок бойових дій. Оскільки саме на роботодавця покладено обов`язок доведення, що порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили, суд дійшов висновку, що підстави для звільнення відповідача від обов`язку сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку відсутні. Розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, за період часу з 30.04.2024 року по 30.10.2024 року включно, який включає 132 робочих днів, становить: 544 гривні 71 копійку х 132 робочих дні = 71901 гривня 72 копійки

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погоджується частково, виходячи з наступного.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів звертає увагу, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог позову ОСОБА_1 до ТОВ «ДІЄСА» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати не оскаржується, а тому суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини рішення.

Задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем у порушення статті 116 КЗпП України позивачу не було проведено всіх виплат, які належить йому виплатити при звільненні, тому відповідно до статті 117 КЗпП України з відповідача має бути стягнутий середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, але не більше як за шість місяців, який відповідачем не спростовано.

Колегія суддів не повністю погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

При звільненні, відповідач станом на 29.04.2024 не виплатив позивачці заборгованість по заробітній платі в розмірі 41489,51 грн., що підтверджується розрахунковим листом відповідача за квітень 2024 року. Відповідно до розрахункового листа за травень 2024 року, борг підприємства на кінець місяця складає 37489,51 грн. (а.с.117)

Матеріали справи містять сертифікат Київської торгово-промислової палати від 23 квітня 2024 року № 3000-240827 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) ТОВ «ДІЄСА» щодо обов`язку (зобов`язання) за статтями 94 та 115-117 КЗпП України.

На підтвердженням скрутного фінансового становища сторона відповідача посилалась на процедуру затвердження плану санації до відкриття провадження про банкрутство відповідно до ухвали Господарського суду м. Києва у справі № 910/3368/24.

Вказаною ухвалою встановлено відповідні збитки відповідачу згідно звітів ТОВ "ГЕО ФІНАНС ГРУП" про оцінку збитків, завданих ТОВ "ДІЄСА" внаслідок втрати необоротних активів (основних засобів), що обліковувалися на субрахунках 103, 104, 106, 1121, оборотних активів (товарів) та упущеної вигоди від неодержаного прибутку внаслідок втрати товарів, які зберігалися за адресами: Запорізька область м. Бердянськ (сума збитків 892 366,08 дол. США); АДРЕСА_2 (сума збитків 680 376,14 дол. США); АДРЕСА_3 (сума збитків 600 687,25 дол. США); АДРЕСА_4 (сума збитків 719 854,33 дол. США); АДРЕСА_5 (сума збитків 666 907,08 дол. США); Херсонська обл., м.Херсон, просп. Ушакова, 43 (сума збитків 608 037,72 дол США); АДРЕСА_6 (сума збитків 461 580,51 дол США); АДРЕСА_7 (сума збитків756 118,08 дол. США); АДРЕСА_8 (сума збитків 664 642,66 дол США); АДРЕСА_9 (сума збитків 506 011,96 дол. США); АДРЕСА_10 (сума збитків 355 457,91 дол. США); АДРЕСА_11 , БТРЦ "RETROVILLE" (сума збитків 662 454,84 дол. США); АДРЕСА_12 (сума збитків 1 197 921,83 дол. США); АДРЕСА_13 (сума збитків 564 338,81 дол. США); АДРЕСА_14 (сума збитків 17 245 920,75 дол. США).

Відповідно до постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 24 січня 2024 року у справі №760/29187/23 за фактом вчинення генеральним директором ТОВ «ДІЄСА» адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 41 КУпАП (щодо додержання вимог законодавства у сфері оплати праці) вбачається, що за результатом розгляду адміністративних матеріалів судом закрито провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

При визначенні розміру середнього заробітку, належного до стягнення з ТОВ «Дієса» на користь ОСОБА_1 , суд першої інстанції не взяв до уваги доводів відповідача про відсутність вини підприємства у невиплаті належних звільненому працівникові сум в день звільнення у зв`язку із існуванням форс-мажорних обставин.

Проте колегія суддів вважає такий висновок помилковим.

За ст.47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.

Відповідно дост.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначеній статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України (в редакції, чинній на час ухвалення цього рішення) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (наведена позиція викладена в пунктах 67, 69, 70, 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц).

Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать, у день звільнення. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена ст. 117 КЗпП України.

Однак колегія суддів вважає частково слушними доводи апеляційної скарги щодо дії форс-мажорних (непереборних) обставин і скрутного фінансового становища і вважає за можливе зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який слід стягнути з ТОВ «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 , до розміру нарахованої їй, але не виплаченої заробітної плати, тобто, до 37489,51 грн. з огляду на таке.

Установивши, що в порушення вимог статті 116 КЗпП відповідач не виплатив усі належні до виплати позивачу суми при звільненні, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Разом з тим, Верховний Суд неодноразово висловлював позицію про те, що за певних умов суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц).

Верховним Судом було вироблено підхід, при якому, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Відповідно до положень ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства.

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 359/4305/20 зазначено, що єдиний належний документ, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань - це сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні». Разом з цим обставини, які можуть бути кваліфіковані як обставини непереборної сили (форс-мажор), можуть бути підтверджені належними доказами, зокрема висновками експертів, показаннями свідків. Суд також враховує підстави звільнення від доказування - обставини, які визнаються учасниками справи, обставини, визнані судом загальновідомими тощо. Отже, суд визнає наявність форс-мажорних обставин з урахуванням установлених обставин справи та наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Порядок, підстави та строк видачі Сертифікатів про настання форс-мажорних обставин встановлений Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженим рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 № 44(5).

Відповідно до п.6.2 Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, податковим та/чи іншим зобов`язанням, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Загальновідомою обставиною і такою, що не підлягає доказуванню, є введення в Україні з 24.02.2022 воєнного стану у зв`язку із збройною агресію рф проти України, який діє до теперішнього часу.

Згідно з листом №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 Торгово-промислова палата України цим листом засвідчила форм-мажорні обставини (обставини непереборної сили) військову агресію рф проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24.02.2022 та підтвердила, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарювання та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контакту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форм-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Згідно з сертифікатами №3000-22-0457 від 25.07.2022, №3000-22-0752 від 06.09.2022, №3000-22-0654 від 25.08.2022, №3000-22-0556 від 10.08.2022, №3000-22-0460 від 25.07.2022, виданими Київською торгово-промисловою палатою, остання засвідчила наявність у ТОВ «ДІЄСА» форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) військової агресії рф проти України, що стало підставою введення воєнного стану в Україні, в частині обов`язків ТОВ «ДІЄСА» при здійсненні господарської діяльності в орендованих приміщеннях в м.Херсоні, м.Маріуполі, м.Кременчузі, с.Квітневе Броварського р-ну Київської області за відповідними договорами оренди/суборенди.

Відповідно до наданого представником відповідача сертифіката №3000-24-0827 від 23.04.2024 Київська торгово-промислова палата засвідчила наявність у ТОВ «ДІЄСА» форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) - збройна агресія рф проти України, що стала підставою введення воєнного стану в Україні, відсутність доступу та/або знищення активів через тимчасову окупацію та активні бойові дії на території України, що призвело до неможливості відновлення господарської діяльності підприємства у повному обсязі, щодо обов`язку вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати відповідно до ч.2 ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» з 12.03.2022 за ст.94 та 115-117 КЗпП, ст.1 та 24 Закону України «Про оплату праці», з урахуванням ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» перед Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків та Центральним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці.

Хоча за наявними у справі відомостями можна дійти висновку, що до вересня 2023 року, тобто півтора роки з моменту введення воєнного стану та проведення бойових дій позивачу своєчасно та в повному розмірі виплачувалась заробітна плата, що вказує на те, що трудові відносини з ним тривали і не були призупинені згідно з вимогами Закону України «Про особливості трудових відносин в умовах воєнного стану», він не перебував у простої, відпустці без збереження заробітної плати тощо, з огляду на встановлені обставини скрутного фінансового становища відповідача, колегія суддів вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи визначити розмір відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивачу виплат до розміру нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, та вважає за можливе зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який слід стягнути з ТОВ «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 , до розміру нарахованої їй, але не виплаченої заробітної плати, тобто, до 37489,51 грн.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2025 року у цій справі в частині вирішення вимог позову щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасувати. Ухвалити в цій частині нову постанову наступного змісту.

Стягнути зтовариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» (юридична адреса: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 45, ) на користь ОСОБА_1 (адреса фактичного проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 37 489 (тридцять сім тисяч чотириста вісімдесят дев`ять) гривень 51 копійку.

В решті рішення суду першої інстанції не переглядалося.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 15 травня 2025 року.

Головуючий, суддя-доповідач С. В. Кухар

судді: І. В. Кочеткова

Г. С. Подліянова