№ 2/183/2542/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2025 року місто Самар Дніпропетровської області

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у вкладі: головуючого судді Дубовенко І.Г. за участю секретаря судового засідання в залі суду в місті Самар Дніпропетровської області у відкритому судовому засідання розглянув цивільну справі в порядку спрощеного позовного провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКС ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за участю представника позивача адвоката Муравської О.М., суд

у с т а н о в и в:

30 грудня 2024 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 , в якому після зменшення позовних вимог просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором № 18810 від 04 квітня 2029 року в розмірі 7646,02 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 4933,39 грн; заборгованості за відсотками в розмірі 1480 грн; 3% річних в розмірі 295,19 грн; інфляційні витрати в розмірі 937,39 грн.

В обґрунтуванням позову посилається на те, що 04 квітня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та відповідачем укладено договір кредиту, згідно з яким відповідач, як позичальник отримала грошові кошти в сумі 5000,00 грн на умовах строковості, платності використання на строк 15 днів.

Сторони домовились, що загальний строк надання кредиту може бути автоматично продовжений (пролонгований) у разі невиконання позичальником в повному обсязі зобов`язань зі сплати процентів згідно умов договору та повернення кредиту в узгоджений сторонами термін. У такому разі строк надання кредиту автоматично пролонгується на відповідну кількість днів.

Так на виконання умов договору відповідачем кожні 15 днів на рахунок кредитора сплачувалися по 04 листопада 2019 року узгоджені відсотки за кредитом. Останній платіж за нарахованими відсотками відповідачем був здійснений 04 листопада 2019 року, у зв`язку з чим строк кредитування продовжений, за умовами договору, на 15 днів, тобто до 19.11.2019 року. Після зазначеної дати відповідачем заборгованість не погашалася.

Позивач зауважує, що згідно умов договорів про відступлення права вимоги, укладених між ТОВ Фінансова компанія «Кредіплюс» та ТОВ «Вердикт Капітал», а в подальшому, між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр», останнє набуло право вимоги до позичальника.

При цьому, внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань з повернення кредитних коштів, нарахованих відсотків та інших платежів у відповідача перед позивачем існує заборгованість в розмірі 7646,02 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 4933,39 грн; заборгованості за відсотками в розмірі 1480 грн (за період з 04.11.2019 по 19.11.2019); 3% річних в розмірі 295,19 грн (за період з 27.02.2020 по 23.02.2022); інфляційні витрати в розмірі 937,39 грн (за період з 27.02.2020 по 23.02.2022).

Посилаючись на відповідні обставини позивач просить стягнути з відповідача вищенаведений розмір заборгованості, відшкодувати судові витрати з оплати судового збору 2422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9000,00 грн.

Відповідачем поданий відзив, у якому посилаючись на те, що дійсно 04 квітня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та нею, як позичальником, був укладений договір кредиту, та вона отримала грошові кошти в сумі 5000,00 грн на умовах строковості, платності використання на строк 15 днів, тобто до 19.04.2019 року. Сторонами був погоджений розмір відсотків як плату за користування кредитом на рівні 2,4 %, які сплачуються позичальником за кожен день строку користування кредитом. Так, нею на виконання умов договору за період з 19.04.2019 по 19.11.2019 року сплачено загальну суму 22079 грн, а тому вважає, що вона не має будь-якої заборгованості за вказаним кредитним договором. Щодо пролонгації кредитного договору їй нічого невідомо. А тому просить відмовити у задоволенні позову.

Також відповідачем подане клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, посилаючись на те, що розмір витрат заявлений позивачем непропорційним та несправедливим, а тому просить зменшити розмір стягнення з ОСОБА_1 витрат на правову допомогу з 9000 грн до 300 грн.

Представником позивача подана відповідь на відзив, у якій наголошує на тому, що умовами договору, який укладений між відповідачем та первісним кредитором, передбачена його пролонгація на строк дії договору в разі сплати не усіх складових за договором. З виписки про рух коштів за вказаним кредитним договором вбачається, що відповідачем кожні п`ятнадцять днів на виконання умов договору сплачувалися передбачені договором відсотки, а також частково погашене тіло кредиту. Враховуючи, що останній платіж здійснений відповідачем 04.11.2019 року то строк дії договору був продовжений на 15 днів, тобто до 19.11.2019 року. А тому відсотки за договором були нараховані на час дії договору; а 3% річних та інфляційні витрати нараховані до введення в Україні воєнного стану, тобто до 23.02.2022 року. Щодо витрат на оплат правової допомоги вважає, що вони не підлягають зменшенню.

Ухвалою суду від 22 січня 2025 року у справі відкрите спрощене позовне провадження з повідомлення (викликом) сторін.

В судовому засіданні представник позивача у повному обсязі підтримала позовні вимоги та, посилаючись на ті ж підстави просила суд задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений судом. У своїй заяві просить розглянути справу без його участі з урахуванням поданого відзиву.

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши підстави позову, відзиву. відповіді на відзив та матеріали справи у їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 04.04.2019 року між ТОВ Фінансова компанія «Кредіплюс» та відповідачем укладений договір кредиту № 18810, згідно з умовами якого ТОВ Фінансова компанія «Кредіплюс» як кредитор надав, а ОСОБА_1 позичальник, отримала грошові кошти в сумі 5000,00 грн.

Відповідно до п.1.3 договору кредит надається строком на 15 днів з 04.04.2019 року по 19.04.2019 року. Згідно з п.1.4 договору термін повернення кредиту 19.04.2019 року.

Сторонами погоджений розмір відсотків як плату за користування кредитом на рівні 2,00 %, які сплачуються позичальником за кожен день строку користування кредитом, зазначеним п.1.3 договору (п.1.5 договору).

У відповідності до п.1.6 договору ставка, зазначена у пункті 1.5 договору, застосовується до моменту настання терміну (дати) повернення кредиту, визначеного п.1.4 договору. При порушені строку повернення кредиту позичальник повинен сплатити на користь кредитодавця пеню в розмірі, визначеному п.4.1 договору за кожен день прострочення.

Положеннями п.4.1 договору сторони визначили, що у разі прострочення позичальником зобов`язань повернення кредиту та сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами договору, позичальник зобов`язаний сплатити на користь кредитодавця пеню за кожен день прострочення у розмірі 3,5 % від суми прострочених зобов`язань, але пеня не може перевищувати 50 % від суми отриманого позичальником кредиту.

Пунктом 5.5. договору передбачено, що позичальник має право ініціювати продовження (пролонгацію) строку користування/повернення кредиту на тих самих умовах. У разі, якщо на дату продовження кредиту за цим договором існують пеня та/або проценти для продовження строку дії договору позичальник повинен сплатити ці нараховані суми пені, процентів, тощо.

Судом встановлено, що між Фінансова компанія «Кредіплюс» та ТОВ «Вердикт капітал» 27.02.2020 року укладено договір про відступлення права вимоги, за змістом якого Фінансова компанія «Кредіплюс» як первісний кредитор передав за плату новому кредитору - ТОВ «Вердикт капітал», право грошової вимоги до божників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників.

Згідно дослідженого судом реєстру боржників з даними про позичальника ОСОБА_1 розміри відступлених прав за договором від 04.04.2019 року становлять: заборгованість за тілом кредиту 4933,39 грн., заборгованість за відсотками 14469,68 грн., заборгованість за пенею/штрафами 1726,7 грн.

Також, 28.12.2022 року між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення права вимоги з відповідним набуттям права вимоги до боржників за кредитними договорами ТОВ «Коллект Центр».

Відповідно до інформації з реєстру боржників з даними про позичальника ОСОБА_1 розміри відступлених прав за договором від 04.04.2019 року становлять: заборгованість за тілом кредиту 4933,39 грн., заборгованість за відсотками 14469,68 грн., заборгованість за пенею/штрафами 1726,7 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Положеннями ч.1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного Кодексу.

Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку дослідженим доказам за їх окремим, а також взаємним сукупнім охопленням суд приходить до висновку про неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за укладеним договором кредиту, виникнення у зв`язку із цим заборгованості.

Вирішуючи питання ґрунтовності заявлених позовних вимог суд зауважує на помилковості наданих позивачем розрахунків заборгованості, їх частковій невідповідності обумовленим договором кредиту положенням як досягнутої між учасниками згоди щодо його істотних умов.

Так, зокрема, судом встановлено, що відповідач на виконання вимог договору здійснювала сплату відсотків за користування кредитом кожні 15 днів, чим, відповідно до умов п. 5.5 договору відбувалася пролонгація терміну кредитування, нарахування протягом відповідного періоду відсотків у встановленому умовами договору розмірі. Останній платіж за нарахованими відсотками нею здійснений 04.11.2019 року, а тому термін дії договору закінчений 19.11.2019 року.

Так з картки обліку виконання договору 18810 позичальником ОСОБА_1 , вбачається, що на виконання умов договору нею починаючи з 19.04.2019 року кожні 15 днів вносилися суми, нарахованих відсотків за вказаним договором, а також частково погашене тіло кредиту. Враховуючи, що останній платіж відповідачем з оплати відсотків за договором здійснений 04.11.2019 року, будь-яких доказів погашення заборгованості за тілом кредиту відповідачем не надано, а тому строк дії договору продовжений на 15 днів тобто до 19.11.2019 року.

Суд погоджується з нарахуваннями здійсненими позивачем у його відповіді на відзив та заяві про зменшення позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту 4933,39 та відсотками 1480,05 грн.

Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зобов`язання, яке виникло між сторонами, є грошовим. Матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем умов кредитного договору. Інших підстав, що б свідчили про припинення між сторонами грошового зобов`язання, судом не встановлено.

За встановленого, позивач має право вимагати від відповідача сплати 3% річних за період прострочення грошового зобов`язання та інфляційних втрат.

Разом з тим, відповідно до пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

Позивачем на виконання вищезазначених норм здійснений розрахунок суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми за період з 27.02.2020 року по 23.02.2022 року та складає відповідно суму 3% річних в розмірі 295,19 грн та інфляційні в розмірі 937,39 грн.

За змістом ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Отже, оскільки за результатами розгляду справи знайшли своє підтвердження обставини існування цивільних правовідносин, заснованих на договорі кредиту, дослідженими доказами доводиться існування заборгованості на вищенаведену суму, право на стягнення якої набуто позивачем як новим кредитором на підставі договорів про відступлення права вимоги, суд вважає необхідним задовольнити позов частково, з урахуванням наведених висновків.

Крім того відповідно до положення п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений та документально підтверджений судовий збір в розмірі 2422,40 гривень.

Також, позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу в розмірі 9000,00 грн, який у своєму клопотання про зменшення витрат відповідач просить зменшити до 300,00 грн, з причин непропорційності та необ`єктивності.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу позивачем надано:

- заявку на надання юридичної допомоги № 27 від 01.11.2024 року, відповідно до якої ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» в особі директора Ткаченко М.М. за договором про надання правової допомоги № 02-09/2024 від 02.09.2024 року замовляє надання правових послуг виконавцем клієнту по супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на загальну суму 9000 грн;

- витяг з акту № 3 про надання юридичної допомоги від 29.11.2024 року, складений між клієнтом ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та виконавцем ВОП Калітіною О.В. на загальну суму 9000,00 грн.

За змістом ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З аналізу наведених правових норм, вбачається, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Відповідно до висновку Верховного Суду, висловленого в постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц, який підлягає врахуванню судом першої інстанції відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зауважила на тому, які докази, є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».

Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18 зроблено такий правовий висновок: «Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги.

Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

В обґрунтування витрат на правничу допомогу стороною позивачем лише надані: заявка про надання юридичної допомоги №27 від 01.11.2024 та витяг з акту №3 про надання юридичної допомоги від 29.11.2024 року.

Однак, як установлено судом, позивачем до позовної заяви не надано належних та допустимих доказів на підтвердження підстав та сплати коштів на професійну правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн, зокрема, не надано договору про надання правової допомоги, відповідної квитанції, платіжного доручення чи будь-якого іншого розрахункового документу, що зареєстрований у встановленому порядку, який би свідчив про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлених у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), які б засвідчували факт того, що позивач дійсно поніс витрати на правничу допомогу, або має понести. Клопотання про застосування положень абз. 2 ч. 8 ст. 141 ЦПК України позивачем не заявлено, причин неподання таких доказів у позові також не вказано.

Таким чином, суд приходить висновку про відмову в стягненні з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у зв`язку з їх недоведеністю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 141, 258-279 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКС ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за договором кредиту № 18810 від 04.04.2019 року в сумі 7646 (сім тисяч шістсот сорок шість) гривень 02 копійки, з яких: заборгованість за тілом кредиту 4933,39 грн., заборгованість за відсотками 1480,05 грн., 3% річних за період з 27.02.2020 по 23.02.2022 в розмірі 295,19 грн та розмір встановленого індексу інфляції за період з 27.02.2020 по 23.02.2022 в розмірі 937,39 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» судові витрати з оплати судового збору у розмірі 2422 (дві тисяча чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (, адреса місцезнаходження: вул. Мечникова, 3, офіс 306, м.Київ, 01133)

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ).

Суддя І.Г.Дубовенко