Справа № 297/156/25
14 травня 2025 року м. Берегове
Берегівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого ГЕЦКО Ю. Ю., при секретарі Ісак О. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за ініціативою представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Попович Шандора Олександровича питання про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -
25 лютого 2025 року Берегівським районним судом Закарпатської області ухвалено рішення у справі № 297/156/25 за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, яким позовну заяву задоволено, шлюб зареєстрований шлюб 11 червня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 594, між ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , розірвано.
26 лютого 2025 року представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Попович Шандор Олександрович подав заяву про винесення додаткового рішення про розподіл судових витрат а саме витрат на правову допомогу
Для вирішення даних позовних вимог судом було призначене судове засідання.
Сторони в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляд повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути питання про ухвалення додаткового рішення у відсутності сторін.
Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 220 ЦПК України, суд. що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.
Вирішуючи питання про розподіл витрат сторін на оплату професійної правничої допомоги, суд виходить із належної доведеності підстав для такого розподілу. Однак, в цій частині позовна заява і додані до неї матеріали є не достатньо обґрунтованою та не відповідає вимогам закону. Суд не зв`язаний доводами позовної заяви та матеріалами справи, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права, і враховує наступне.
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ст. 2 ч. 3 і ст. 3 ч. 3 відповідних редакцій ЦПК України).
Чинна на час розгляду судом справи редакція ЦПК України встановлює правила щодо власне розподілу судових витрат, де витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних із розглядом справи ( ст. 133 ч. 3 п. 1 ЦПК України), однак, суттєво деталізує та змінює окремі з них:
витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1);
за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами; для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2);
для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3);
розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4);
у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5);
обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6);
інші (окрім судового збору) судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2);
при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема,:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес (ч. 3);
якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6).
Передбачивши можливість звільнення особи у певних випадках від сплати судового збору та встановивши законом відповідні пільги (ст. 79 ч. 2 і ст. 133 ч. 2 відповідних редакцій ЦПК України, ст. 5 Закону № 3674-VI), законодавець не передбачив аналогічного звільнення особи від сплати судових витрат, пов`язаних із розглядом справи. Таке звільнення можливе лише в порядку, встановленому цивільним процесуальним законом (ст. 81 ч.ч. 1, 3 і ст. 136 ч.ч. 1, 3 відповідних редакцій ЦПК України), тобто, лише з урахуванням майнового стану сторони за умови наявності та доведеності такої підстави.
Позивач по зустрічному позові ОСОБА_3 уклала 21.03.2018 договір про надання послуг представництва в цивільному процесі з адвокатом Попович Ш. О., який представляв інтереси сторони на підставі цього договору. Статтею 4 договору сторони обумовили, що за надання юридичної допомоги клієнт зобов`язується виплатити адвокату гонорар у розмірі 9000,00 грн; клієнт, погоджуючись на проведення інших платних послуг, компенсує адвокату різні судові витрати (проведення досліджень, затрати на поїздки тощо).
16.01.2025 року адвокат Попович Ш. О. отримав від ОСОБА_1 4000 гривень, за надання правової допомоги як гонорар та 4000 гривень 25.02.2025 року.
За приписами Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»:
договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 ч. 1 п. 4, ст. 27);
договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі; до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права; зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики (ст. 27 ч.ч. 1, 3, 5);
гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги; при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини; гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 ч.ч. 1, 2, 3).
Аналогічні правила щодо надання адвокатом правової допомоги на підставі договору та щодо гонорару встановлені й статтями 14, 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017, а статтею 29 цих Правил передбачено право адвоката стягувати з клієнта, окрім гонорару, також і коштів, необхідних для покриття фактичних витрат, пов`язаних з виконанням доручення, види і порядок сплати яких визначаються договором.
Договір про надання правової допомоги із урахуванням загальних положень про договори і правил про послуги є відплатним (передбачає оплатність надання послуг) і в такому разі ціна (оплата, порядок її здійснення) є істотними умовами договору (ст.ст. 6, 11, 202, 509, ст. 626 ч.ч. 1, 5, ст. 627 ч. 1, ст. 628 ч. 1, ст. 632, ст. 638 ч. 1, ст. 901 ч. 1, ст. 903 ч. 1 ЦК України).
Відшкодування витрат на оплату професійної правничої допомоги пов`язується із належним їх визначенням, наявністю розрахунку витрат щодо обсягу, видів наданих послуг. Якщо мають місце додаткові (супутні) витрати, такі теж повинні підтверджуватися розрахунком. Фактична оплата гонорару, інших витрат підтверджується належними і допустимими документальними доказами. Належним і допустимим доказом щодо наявності відповідних підстав для виникнення грошових зобов`язань є зафіксовані у письмовій формі умови договору, що в подальшому слугують підставами для розрахунків між сторонами та для обліку відповідних операцій, які, у свою чергу, теж фіксуються лише у документальній формі (ст.ст. 545, 1087 ЦК України, ст. 1 п. 1.24., ст.ст. 4, 16, 17, 20, 22, 24, 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст. 1 абз. 3, 5, 11, ст.ст. 3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст. 64 і ст. 95 відповідних редакцій ЦПК України, інші норми законодавства). Складання документів, зокрема, первинних, у т.ч., оформлення і видача клієнту розрахункових документів, необхідних для оплати послуг відповідно до визначеного встановленим порядком їх обсягу та порядку оплати, є обов`язком особи, яка надає ці послуги, здійснює облік відповідних операцій та несе відповідальність за складання документів.
Усні твердження щодо таких фактів і документи, які не відповідають вищенаведеним вимогам і не містять інформації щодо предмета доказування (ст. 179 ч. 1 і ст. 77 ч. 2 відповідних редакцій ЦПК України), до уваги не беруться.
Сторона уклала відповідний договір діючи у цивільних відносинах клієнта із адвокатом на власний ризик і розсуд, вільно, так само сторони розпорядились у подальшому і процесуальними правами та здійснювали своє право на захист.
У договорі позивача з адвокатом сторони визначили гонорар у сумі 9000,00 грн. За обставинами справи, визначений договором гонорар 4000 гривень мав авансовий характер, а тому не може слугувати підставою для розподілу відповідних судових витрат виходячи із зазначеної в цій суми.
Діючи у вищенаведений спосіб, позивач позбавила себе можливості доводити належними і допустимими доказами обставини щодо наявності правових підстав для стягнення судових витрат на оплату професійної правничої допомоги у вигляді конкретних гонорарів, розподілу таких витрат. Сторона не надала відповідних доказів щодо визначення розміру витрат на правову допомогу та розрахунків.
Вищенаведене виключає можливість розподілу між сторонами витрат на оплату професійної правничої допомоги безвідносно до того, визнається будь-якою зі сторін необхідність такого розподілу, чи ні, позаяк у розумінні ст. 10 ч. 9, ст. 206 ч. 4 ЦПК України визнання певної вимоги може тягти її задоволення лише в тому разі, якщо таке не суперечить закону та не порушує нічиїх прав.
Згідно п.1 ч.1 статтею 270 Цивільного процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.
На підставі викладеного, керуючись ст.. 220 ЦПК України, суд -
Доповнити рішення Берегівського районного суду Закарпатської області № 297/156/25 від 25.02.2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, наступними абзацами: «Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в сумі 4000 (Чотири тисячі гривень) гривень 00 копійки.»
Заяву про апеляційне оскарження рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Берегівський районний суд Закарпатської області.
Суддя ГЕЦКО Ю. Ю.