Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

16 січня 2025 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання, Годованюк Ю.Р., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розподіл майна подружжя

УСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач) звернулась до Подільського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом до ОСОБА_2 (надалі за текстом - відповідач) про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову вказує, що позивач та відповідач перебували у шлюбі з 25 січня 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції серія НОМЕР_1 від 25 січня 2003 року.

19 лютого 2024 року шлюб між позивачем и відповідачем припинений на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва від 19 лютого 2024 року у справі № 758/19/24. Після припинення шлюбу позивач і відповідач проживають окремо.

Позивач і відповідач від шлюбу мають сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У період перебування у шлюбі, позивачем і відповідачем, як подружжям, було спільно набуте нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 74,20 квадратних метрів.?

Право власності на спільне набуте майно -квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 74,20 зареєстровано за відповідачем 22.02.2008 року на підставі договору купівлі продажу квартири.

Після розлучення позивач і відповідач не можуть дійти згоди щодо розподілу спільно набутого майна, у зв`язку із чим позивач вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів, а також, прав та інтересів свого малолітнього сина.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.09.2024 року цивільну справу передано для розгляду судді Подільського районного суду м. Києва Гребенюку В.В.

Ухвалою суду від 13.09.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 12 листопада 2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.

Представник позивача подав заяву, у якій позов просив задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 289 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, наявні всі передбачені ч. 1 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України підстави та умови для заочного розгляду справи. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши письмові докази по справі, суд доходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у шлюбі з 25 січня 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції серія НОМЕР_1 від 25 січня 2003 року (а.с. 17).

19 лютого 2024 року шлюб між позивачем и відповідачем припинений на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва від 19 лютого 2024 року у справі № 758/19/24 (а.с. 7-9). Після припинення шлюбу позивач і відповідач проживають окремо.

Позивач і відповідач від шлюбу мають сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 16).

У період перебування у шлюбі, позивачем і відповідачем, як подружжям, було спільно набуте нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 74,20 квадратних метрів (а.с. 10).?

Право власності на спільне набуте майно -квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 74,20 зареєстровано за відповідачем 22.02.2008 року на підставі договору купівлі продажу квартири (а.с. 11-12).

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята-десята статті 7 СК України).

Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Подібні положення містить і стаття 368 ЦК України.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За правилами частини першої статті 69, частини першої статті 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Саме тому законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц.

Разом з тим, статтею 57 СК України визначено перелік видів особистої приватної власності одного з подружжя та підстави її набуття.

За змістом пункту 3 частини першої статті 57 СК України майно, набуте дружиною, чоловіком, за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто є особистою приватною власністю.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 зроблено висновок щодо застосування пункту 3 частини першої статті 57 СК України та вказано, що у випадку набуття одним з подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю.

Крім того, як передбачено частиною шостою статті 57 СК України, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

З матеріалів справи слідує, що спірна квартира, АДРЕСА_1 , була придбана під час перебування сторін у справі в зареєстрованому шлюбі.

Відтак, суд вважає, що позивач довела достатніми, належними та допустимими доказами, що спірна квартира придбана позивачем за свої особисті кошти.

Будь-яких доказів на спростування доводів позивача, відповідач не надав, що є його процесуальним обов`язком у силу вимог статей 12, 81 ЦПК України. Крім того, 29.10.2024 подав заяву про визнання позовних вимог.

Отже, позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, тому позовна заява підлягає задоволенню.

Відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 15 140 гривень.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 76, 77- 79, 89, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розподіл майна подружжя - задовольнити;

Визнати за ОСОБА_1 право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 74,20 квадратних метрів

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 15 140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) гривень;

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 );

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя В.В. Гребенюк