КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 752/11847/24

номер провадження: 22-ц/824/5519/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря - Габунії М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15 серпня 2024 року у складі судді Данілової Т.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

У травня 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Позовна заява мотивована тим, що 01 червня 2022 року між нею та ОСОБА_1 був зареєстрований шлюб Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ), про що в книзі реєстрації актів зроблено відповідний актовий запис за №1042.

Зазначала, що від шлюбу сторони дітей не мають.

Вказувала, що спільне життя між ними не склалось через конфлікти та сварки, фактичні шлюбні відносини припинені, припинено спільне господарство, у зв`язку з чим подальше збереження сім`ї вважала неможливим.Примирення також є неможливим, оскільки сторони не перебувають у сварці, а позивачка прийняла рішення розірвати шлюб, виходячи із особистих мотивів.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_2 просила: розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_1 , зареєстрований 01 червня 2022 року Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ), актовий запис №1042.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 15 серпня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 01 червня 2022 року Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) за актовим записом №1042 - розірвано.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 211 грн 20 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач не був присутній у судовому засіданні з об`єктивних причин, оскільки не отримував повісток до суду.

Також вказує, що судом першої інстанції не було розглянуто його клопотання про примирення сторін.

Позивачка ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що вона заперечувала проти надання строку на примирення, оскільки це лише затягнуло б розгляд справи. Вважає, що сторони втратили емоційний зв`язок та почуття, тому вона не має наміру робити жодного кроку в напрямку примирення. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу. Наголошує, що після спливу 8 місяців з дати подання відповідачем клопотання про надання строку для примирення від 05 липня 2024 року примирення не відбулося. Водночас за усталеною практикою Верховного Суду надання строку на примирення при розірванні шлюбу є правом, а не обов`язком суду. Вважає, що з урахуванням її думки про неможливість збереження шлюбу, надання строку на примирення буде порушенням її права на юридичне оформлення факту, що сім`я вже давно припинила існування. Тому просить відмовити у задоволенні клопотання відповідача про надання строку на примирення та про зупинення розгляду справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Сторони у справі в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені апеляційним судом завчасно, у встановленому законом порядку. Так, позивачка ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 повідомлялись апеляційним шляхом направлення 24 березня 2025 року судових повісток до їх електронних кабінетів в підсистемі «Електронний суд», які того ж дня їм були доставлені, що підтверджується звітами про підтвердження отримання адресатом вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду (а.с.62-65).

Згідно з ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до п.2 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.

За таких обставин сторони у справі вважаються належним чином повідомленими про розгляд справи.

Також у відзиві на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_2 просить розглянути справу за її відсутності (а.с.54-60).

Зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, якою передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів визнала неявку сторін у справі такою, що не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, врахувавши доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до ч.2 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства належить змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст.12, 13 ЦПК України, якими встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Повідомлення про судове засідання відноситься до елементу змагальності сторін та є обов`язком суду.

За змістом п.2 ч.1 ст.43 ЦПК України учасники справи мають право брати участь у судових засіданнях.

Порядок повідомлення учасників справи про дату, час і місце розгляду справи встановлений ст.ст.128-130 ЦПК України, про належне повідомлення особи про дату, час і місце судового засідання може свідчити розписка.

За змістом ч.2 ст.211, ч.2 ст.223 ЦПК України, про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи. Неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, перешкоджає розгляду справи.

Неповідомлення судом учасників процесу про дату, час і місце судового засідання є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, частиною першою якої передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зазначив, що справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників, оскільки ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 10 червня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 10 червня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у даній цивільній справі (а.с.16-17).

05 липня 2024 року відповідач ОСОБА_1 подав до суду заяву, в якій просив надати строк для примирення сторін (а.с.20).

Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 08 липня 2024 року постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін на 30 липня 2024 року о 12 год 30 хв. у приміщенні суду (а.с.21).

У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання 30 липня 2024 року, розгляд справи судом першої інстанції відкладено на 15 серпня 2024 року, що підтверджується довідкою від 30 липня 2024 року, складеною секретарем судового засідання, яка підписана суддею першої інстанції (а.с.33).

Проте в матеріалах справи відсутні будь-які докази того що, відповідач ОСОБА_1 був належним чином повідомлений судом про судове засідання, призначене на 15 серпня 2025 року, в якому було ухвалене оскаржуване рішення суду.

Суд першої інстанції на наведене уваги не звернув та всупереч вимогам закону та ухвали судді Голосіївського районного суду міста Києва від 08 липня 2024 року, розглянув справу за відсутності доказів повідомлення відповідача про розгляд даної справи, чим позбавив його можливості скористатись наданими йому процесуальними правами, передбаченими нормами процесуального законодавства.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Таким чином недотримання судом першої інстанції норм процесуального права призвело до порушення права відповідача на справедливий суд, що в силу п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не може бути залишене в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, колегія суддів вважає, що даний позов підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що з 01 червня 2022 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у шлюбі, який був зареєстрований Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) за актовим записом № 1042, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.6).

Цим же свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 підтверджується, що при укладенні шлюбу позивачка ОСОБА_2 не змінювала прізвище.

Від шлюбу та спільного проживання ОСОБА_2 й ОСОБА_1 дітей не мають.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 вказувала, що сторони не ведуть спільного господарства та не підтримують сімейно-шлюбних стосунків. Наголошувала, що примирення є неможливими, оскільки сторони не перебувають у сварці, а позивачка прийняла рішення розірвати шлюб, виходячи із особистих мотивів.

Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3 та 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч.2 ст.36, 51 СК України шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

Згідно з ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 цього Кодексу.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що 05 липня 2024 року відповідач ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції заяву, в якій просив надати сторонам строк на примирення 6 місяців (а.с.20).

Так, згідно усталеною судовою практикою шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.

Отже шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 369/7035/18 (провадження №61-1658св20).

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, закріплена у ст.111 СК України норма щодо примирення є диспозитивною, оскільки, суд має вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Тобто, у випадку виявлення обставин або фактів, під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення.

Така правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 11 червня 2019 року у справі № 605/434/18.

Відповідно до ч.6 ст.7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

Згідно з ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частина перша ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, а за ч.2 ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Тобто, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що йдеться у ст.16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» у ч.1 підпункту «с» - «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

За таких обставин, примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, буде порушувати його законні права та інтереси і суперечити вимогам закону.

Колегією суддів встановлено та підтверджується позицією ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу, що як станом на час розгляду справи у суді першої інстанції, так і станом на час подання ОСОБА_1 заяви про примирення від 05 липня 2024 року, і станом на час апеляційного розгляду справи, позивачка проживає за кордоном і контакти між нею та відповідачем відсутні. Вона категорично заперечує проти збереження шлюбу та стверджує, що примирення неможливе. Наголошує на тому, що з часу звернення відповідача до суду з клопотанням про надання строку на примирення (05 липня 2024 року) сплило більше 8 місяців, а її думка та позиція про розірвання шлюбу залишились незмінною.

Наведені обставини у своїй сукупності виключають можливість та практичну необхідність надання строку на примирення сторін.

Отже, установивши, що між сторонами шлюбні стосунки фактично припинились, шлюб між сторонами носить формальний характер, причини розпаду сім`ї, на які посилається позивачка, є поважними, а примирення сторін є неможливим, колегія суддів вважає, що в такому випадку збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін у справі.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та розірвати шлюб, між ОСОБА_2 й ОСОБА_1 , який зареєстрований 01 червня 2022 року за актовим записом за № 1042.

Оскільки при укладенні шлюбу ОСОБА_2 не змінювала прізвище, то відсутні підстави для вирішення питання про зміну чи залишення позивачці дошлюбного прізвища.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання позовної заяви ОСОБА_2 сплатила судовий збір у розмірі 1 211 грн 20 коп. (а.с.5). Оскільки колегія суддів скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення про задоволення позову, то з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір в розмірі 1 211 грн 20 коп.

Датою постанови апеляційного суду є дата складення повного її тексту, оскільки справа розглянута за відсутності учасників справи без проголошення скороченого судового рішення (вступної та резолютивної частин) та в цьому випадку підлягають застосуванню положення другого речення ч.5 ст.268 ЦПК України, якою передбачено, що датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 01 червня 2022 року Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) за актовим записом за №1042, розірвати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 211 грн 20 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: