Номер провадження: 22-ц/813/3162/25
Головуючий у першій інстанції Волкова Ю.Ф.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Драгомерецького М.М.,

Комлевої О.С.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

представника ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» - Петренка М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Каланжова Владислава Івановича на заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 липня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Волкової Ю.Ф., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПЛІТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

29.12.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «ГЛОБАЛ СПЛІТ» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1/4194745 від 27.09.2021 у сумі 227 538,70 грн.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 27.09.2021 між Акціонерного товариства (далі АТ) «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1/4194745. Відповідно до п.1.1 цього договору, кредитор надає позичальнику кредит в сумі 150 000,00 грн. строком на 24 місяці (з 27.09.2021 року до 26.09.2023 року), позичальник сплачує платежі для погашення заборгованості за договором щомісячно в число місяця за графіком платежів по день повернення кредиту.

29.08.2023 року між АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» було укладено договір №4-2023 про відступлення прав вимог до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №1/4194745 від 27.09.2021 року.

15.09.2023 року ОСОБА_1 направлено повідомлення про відступлення прав вимоги за договором до ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ», яке в свою чергу стало новим кредитором та має право вимагати погашення кредитної заборгованості за договором №1/4194745 від 27.09.2021 року та про необхідність перерахувати кошти в сумі 227 538,70 грн.

У зв`язку невиконанням взятих на себе зобов`язань, станом на 26.12.2023 року у позичальника утворилась заборгованість за договором у розмірі 227 538,70 грн., з яких: 6 988, 05 грн. - строкової заборгованості; 120 429,42 грн. - простроченої заборгованості; 806,98 грн. - нарахованих відсотків; 24 314,25 грн. - прострочених відсотків; 3 750,00 грн. - комісії; 71 250,00 грн. - простроченої комісії.

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.07.2024 року позов ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» було задоволено частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» заборгованість за кредитним договором № 1/4194745 від 27.09.2021 року у розмірі 152 538,70 грн., а також судовий збір у розмірі 2 286,76 грн.

В іншій частині позовних було відмовлено (т.1, а.с.75-76).

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25.10.2024 року заяву ОСОБА_1 в особі представника адвоката Каланжова В.І. про перегляд заочного рішення суду від 2.07.2024 року було залишено без задоволення (т.1, а.с.220).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Каланжов В.І. ставить питання про скасування заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.07.2024 року, ухвалення нового судового рішення, яким у позові відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.1, а.с.223-228).

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» просить оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість (т.2, а.с.17-20).

Вирішуючи питання про слухання справи у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, за участю представника ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» Петренка М.О., та у відсутність інших учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи були належним чином повідомлені про час і місце судового засідання (т.2, а.с.57-59).

У зв`язку з цим, колегія суддів зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, за участю з`явившихся учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на неї (т.2, а.с.17-20), колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до положень ст.ст. 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

З матеріалів справи вбачається, що 27.09.2021 між АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1/4194745, відповідно до умов якого позичальник отримала кредитні кошти у розмірі 150 000,00 грн. строком на 24 місяці (т.1, а.с.6-8).

Внаслідок невиконання умов кредитного договору, у ОСОБА_1 станом на 26.12.2023 року виникла заборгованість у розмірі 227 538,70 грн., з яких: 6 988, 05 грн. - строкової заборгованості; 120 429,42 грн. - простроченої заборгованості; 806,98 грн. - нарахованих відсотків; 24 314,25 грн. - прострочених відсотків; 3 750,00 грн. - комісії; 71 250,00 грн. - простроченої комісії, які позивач просив стягнути на його користь з відповідача.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження переходу права вимоги до ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» за кредитним договором.

Проте, як вбачається із матеріалів справи, 29.08.2023 року між АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» «та ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги, у тому числі за вказаним кредитним договором (т.1, а.с.17-20).

Крім того, 15.09.2023 року АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» 15.09.2023 року на адресу ОСОБА_1 було направлено повідомлення про те, що відбулось відступлення прав вимоги за договором №4-2023 від 29.08.2023 року до ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ», яке в свою чергу стало новим кредитором та має право вимагати від позичальника ОСОБА_1 погашення кредитної заборгованості згідно кредитного договору № 1/4065929 від 22.01.2021 року, що підтверджується Списком №22379 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих поданих в Київ -1. Повідомлення також зазначало розмір заборгованості, який має сплатити позичальник, а також реквізити, на які має бути сплачена заборгованість по кредиту (т.1, а.с.42-45).

Всі дані за кредитним договором № 1/4194745 від 27.09.2021 року щодо відповідача ОСОБА_1 містяться в Реєстрі боржників (т.1, а.с.140-203), а не в договорі про відступлення прав вимог №4-2023, як це зазначає представник апелянта.

Зазначений Реєстр боржників містить усі необхідні реквізити: ПІП позичальника, у тому числі ОСОБА_1 , її РНОКПП, номер кредитного договору, дата видачі кредиту, дата повернення кредиту, валюта, відсоткова ставка, сума кредитного ліміту, сума заборгованості, адреса реєстрації/проживання позичальника.

Твердження апелянта про те, що Додаток №1 до Договору про відступлення прав вимоги №4-2023 від 29.08.2023року не містить підпису сторін, печаток, та будь-яких доказів належного укладання цього документу, також не відповідає дійсності, оскільки позивачем до позовної заяви було додано повний Додаток до Договору про відступлення прав вимоги (т.1, а.с.25-33). Крім того, ОСОБА_1 було надіслано зазначений Витяг з Додатку до Договору про відступлення прав вимоги за кредитним договором (т.1, а.с.44-45).

Заявник апеляційної скарги також посилається на те, що матеріали справи не містять доказів про сплату новим кредитором права вимоги за кредитним договором № 1/4194745 від 27.09.2021 року.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» - новий кредитор на підставі договору про відступлення прав вимоги, у тому числі за кредитним договором № 1/4194745 від 27.09.2021 року, перерахував на рахунок АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» грошову кошти у розмірі 13 070 110,10 грн., що підтверджується відповідними платіжними інструкціями від 16.09.2022 року, доданими до позовної заяви (т.1, а.с.16-16-зворот).

Відповідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір відступлення права вимоги передбачає, що новий кредитор набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів у розмірах, право вимагати сплати неустойок, пені, штрафів, передбачених основними договорами, право вимагати сплати сум, передбачених ст. 625 ЦК України (індекс інфляції, 3% річних), право вимагати передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань за основними договорами, право вимагати застосування наслідків реституції при недійсності правочинів, право отримання коштів від реалізації заставного та іншого майна боржників, вимоги які випливають із розірвання та/або визнання недійсними договорів із боржниками.

Таким чином, зважаючи на те, що позивачем було доведено належними та допустимими доказами право вимоги за кредитним договором № 1/4194745 від 27.09.2021 року, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог і стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача за вказаним кредитним договором, проте лише тіла кредиту і відсотків за користування кредитними коштами.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення прийнято у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Каланжова Владислава Івановича залишити без задоволення.

Заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14.05.2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

М.М. Драгомерецький

О.С. Комлева