Єдиний унікальний номер справи №752/835/24
Провадження №22-ц/824/3009/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 09 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат, 3% річних за користування грошовими коштами,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення інфляційних втрат, 3% річних за користування грошовими коштами.

Позов обґрунтований тим, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26 червня 2008 року у справі №2-1128/08 було задоволено позов ВАТ «Український професійний банк» до ОСОБА_2 про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості в розмірі 217 757 грн 64 коп. У зв`язку з невиконанням цього рішення позивач ОСОБА_1 , який є правонаступником банку на підставі договору відступлення прав вимоги від 09 липня 2019 року, має право вимагати від відповідача сплати інфляційних втрат та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України. Позивач вказав, що зобов`язання відповідача є грошовим, оскільки стосується стягнення боргу в національній валюті - гривнях, та зобов`язання щодо сплати інфляційних втрат і 3% річних за користування грошовими коштами є законними. За цей час заборгованість відповідача збільшилась на 47 615,85 грн. у вигляді інфляційного нарахування та на 19 616,09 грн. як 3% річних за користування грошовими коштами. Відповідач не виконує рішення суду добровільно, а також у виконавчому провадженні з боржника не стягнуті кошти, що стало підставою для подання цього позову про застосування відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

У зв`язку з наведеним позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 67 231, 94 грн, яка складається з 47 615,85 грн. інфляційного збільшення, 19 616,09 грн. - 3% річних за користування грошовими коштами, а також просив вирішити питання про стягнення судових витрат.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 09 вересня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, 02.10.2024 року позивач направив апеляційну скаргу, в якійзазначив, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, та необхідно ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

На обґрунтування доводів скарги апелянт зазначив про те, що зобов`язання відповідача перед кредитором - ВАТ «Український професійний банк», правонаступником якого є ОСОБА_1 , з повернення грошових коштів не мають статусу «натуральних» та «задавнених», оскільки вимога попереднього кредитора була захищена в судовому порядку за результатом винесення 26 червня 2008 року Голосіївським районним судом м. Києва рішення у цивільній справі № 2-1128/08, яким задоволено позовні вимоги ВАТ «Український професійний банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та яке є чинним і обов`язковим до виконання.

На думку позивача питання пропуску строку примусового виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 червня 2008 року у справі №2-1128/08 не свідчить, що зобов`язання відповідача з погашення кредитної заборгованості є задавненим, тобто набуло характеру натурального зобов`язання. Позивач звертає увагу на те, що ним як новим кредитором була пред`явлена вимога, на яку в даній справі має нараховуватися 3 % річних.

Станом на день розгляду справи відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах даної категорії розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання встановлених законом умов) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до наступного:

Як убачається з матеріалів справи, кредитний договір № 216 від 29 березня 2007 року був укладений між ВАТ «Український професійний банк» і ОСОБА_2 . За умовами договору банк надав позичальнику кредит у сумі 42 000 доларів США терміном до 10 березня 2011 року з процентною ставкою 14,5% річних. Для забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором позичальник надав банку в заставу автомобіль марки «Mercedes-Benz», 2001 року випуску.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 26 червня 2008 року у справі № 2-1128/08 вирішено розірвати кредитний договір №216 від 29.03.2007 року, укладений між ВАТ «Український професійний банк» та ОСОБА_2 , та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Український професійний банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 216 027 грн. 64 коп.

З протоколу електронного аукціону № UA-EA-2019-06-07-000028-b вбачається, що аукціон проводився щодо лоту, який стосується кредитного портфеля ПАТ «УПБ». Учасником, який виграв торги, став ОСОБА_1 , його ціна пропозиції становила 155 200,96 грн (без ПДВ).

Постановою Верховного суду від 24.02.2024 року у справі №752/16234/19 вирішено замінити стягувача ВАТ «Український професійний банк» (правонаступником якого є ПАТ «Український професійний банк»), на користь якого ухвалено рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 червня 2008 року в справі № 2-1128/08, його правонаступником - ОСОБА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що за відповідачем обліковується заборгованість у розмірі 217 757 грн. 64 коп., встановлена рішенням суду. Позивач набув право вимоги цієї суми у відповідача, який не виконує рішення суду, що порушує право позивача на належне та своєчасне виконання рішення суду.

Суд дійшов висновку, що оскільки докази щодо поновлення строків пред`явлення виконавчого листа до виконання в матеріалах справи відсутні, вимоги не можуть бути захищені в судовому (примусовому) порядку, а між сторонами виникло натуральне зобов`язання, до якого не підлягають застосуванню положення статті 625 ЦК України.

При цьому суд врахував судову практику та правові висновки Верховного Суду та зазначив, що натуральним зобов`язанням є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція ст. 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати 3 % річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18).

Пред`явлення кредитором при існуванні задавненої вимоги тільки позову про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються три проценти річних та інфляційні втрати, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Тобто складається ситуація, коли зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 листопада 2022 року в справі № 285/3536/20 (провадження № 61-261св22)».

Також судом враховано правову позицію Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, яка викладена у постанові від 09 серпня 2023 року у справі № 753/369/21 (провадження № 61-5785св23), що свідчить про сталість судової практики з питання застосування ст. 625 ЦК України у натуральному зобов`язанні.

Основною тезою, яку апелянт поклав в основу своєї апеляційної скарги, було твердження про неможливість вважати зобов`язання відповідача задавненим, оскільки таке зобов`язання вже підтверджене рішенням суду. Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні послався на позицію Верховного Суду, яка була зроблена за результатами розгляду справи, в якій сплив строк позовної давності. В даній же справі з точки зору апелянта ситуація є кардинально іншою, оскільки сплив не строк позовної давності, а строк пред`явлення виконавчого документа до виконання. На цій підставі він зазначає про неможливість використання застосованої при вирішенні справи судової практики і, як наслідок, неналежність висновків суду першої інстанції.

З наведеною позицією апелянта колегія суддів апеляційного суду погодитися не може.

Питання неможливості нарахування на суму зобов`язання, яке залишилося невиконаним, але щодо якого сплив строк позовної давності, Верховний Суд досліджував в рамках справи № 757/44680/15-ц (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року).

Безумовно, строк позовної давності як за своєю правовою природою має суттєву відмінність від строку пред`явлення виконавчого документа до виконання. В той же час в питанні можливості застосування до зобов`язання нарахувань, передбачених ст. 625 ЦК України, дані юридичні категорії з точки зору колегії суддів апеляційного суду породжують схожі наслідки.

Зокрема, в обох випадках існує невиконане зобов`язання. В одному з них невиконане зобов`язання породжене договором, в іншому - договірні правовідносини сторін трансформувалися у зобов`язальні, пов`язані із стягненням грошових коштів на підставі рішення суду (питання породження та регламентації зобов`язання рішенням суду було предметом дослідження численної судової практики, зокрема і в справі № 161/13011/23, постанова Верховний Суду від 23 квітня 2025 року)

В обох таких випадках зазначене зобов`язання не припинене, в обох випадках боржник може виконати таке зобов`язання в добровільному порядку, однак в обох випадках кредитор втратив право на те, аби змусити боржника виконати таке зобов`язання в примусовому порядку. І саме в цьому пропуск строку позовної даності за договірним зобов`язанням та пропуск строку пред`явлення виконавчого документа до виконання породжує схожі наслідки по відношенню до положень ст. 625 ЦК України.

У вищезгаданій постанові від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц Об`єднана палата Касаційного цивільного суду зробила висновок про те, що конструкція ст. 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в примусовому порядку.

В свою чергу, втрата можливості реалізації зобов`язання в примусовому порядку обумовлює і втрату права нараховувати на таке невиконане зобов`язання 3 % річних та інфляційні втрати.

З точки зору суду наведена позиція є не тільки законною, але і справедливою по суті, оскільки не прив`язане до можливості примусової реалізації виконання боржником основного зобов`язання право кредитора нараховувати на таке зобов`язання 3 % річних та інфляційні втрати взагалі нівелює по суті інститути позовної даності та строку пред`явлення виконавчих документів до виконання.

Таким чином, сплинстроку пред`явлення до виконання виконавчого листа за рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 26 червня 2008 року у справі № 2-1128/08, без вирішення питання про наявність підстав для поновлення такого строку, унеможливлює нарахування боржником 3 % річних та інфляційних втрат на суму заборгованості, що й було належним чином констатовано судом першої інстанції.

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 09 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Т.О. Писана

К.П. Приходько