Справа № 645/71/25
Провадження № 2/645/856/25

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

19 травня 2025 року м.Харків

Немишлянський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Алтухової О.Ю.

секретар судового засідання Лазаренко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в спрощеному провадженні в порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі-ТОВ «ФК «ЄАПБ»), від імені та в інтересах якого, на підставі довіреності, діє представник Какун А.С., звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 16 липня 2021 року в розмірі 30945,34 грн, з яких: 14716,98 грн - сума заборгованості за основним боргом; 16228,36 грн - сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн - сума заборгованості за комісією, судовий збір просять покласти на відповідачку.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 16.07.2021 року ОСОБА_1 та АТ «УКРСИББАНК» уклали Договір про надання споживчого кредиту №0, підписавши який відповідачка ОСОБА_1 погодилась з викладеними у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АТ «УКРСИББАНК» з можливістю відкриття і розрахунково-касового обслуговування карткових рахунків, які розміщенні для ознайомлення на сайті www.my.ukrsibbank.com та на інформаційних стендах у приміщеннях установ банку та оприлюднені у газеті «Урядовий кур`єр» №105, 09.06.2017 (із усіма змінами і доповненнями): умовами надання споживчого кредиту Позичальнику, його обслуговування і погашення; умовами відкриття та розрахунково-касового обслуговування поточних карткових рахунків. Згідно з умовами Кредитного договору Первісний кредитор надає позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього Договору та Правил. 26.06.2024 року між АТ «УКРСИББАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 274, у відповідності до умов якого АТ «УКРСИББАНК» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні АТ «УКРСИББАНК» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників від 26.06.2024 року до договору факторингу № 274, згідно з якими ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором №0 в розмірі 30945,34 грн, з яких: 14716,98 грн - сума заборгованості за основним боргом; 16228,36 грн - сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн - сума заборгованості за комісією. З моменту отримання права вимоги до відповідачки нарахування жодних штрафних санкцій позивачем не здійснювалося. Посилаючись викладене, у зв`язку з неналежне виконання відповідачкою своїх грошових зобов`язань позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 09.01.2025 року провадження у справі відкрито та призначено судовий розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У судове засідання представник позивача не з`явився у позові представник позивача Какун А.А., яка діє на підставі довіреності, просила суд проводити розгляд справи без участі представник позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання повторно не з`явилась, про місце, день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України. Причини неявки суду не відомі, будь-яких заяв та клопотань від відповідачки не надходило.

У встановлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк відповідачка не подала до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Враховуючи повторну неявку належним чином повідомленої відповідачки в судове засідання, яка не повідомила про причини неявки та не подала відзиву, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази доходить наступного.

16.07.2021 року між АТ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 був підписаний Договір-Анкета про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з Правилами) №0.

Згідно з п.п. 1.1,1.2 Договору банк на підставі наданих Клієнтом відповідно до вимог законодавства України документів відкриває Клієнту та обслуговує на умовах Тарифного плану «КАРТКА З ЛІМІТОМ «Шоппінг 55% Grace», розміщеного на сайті www.my.ukrsibbank.com/ua/personal/credits та/або на інформаційних стендах у приміщеннях установ банку (надалі - «Тарифи»), поточний рахунок, який обслуговується згідно цього Договору-анкети та Правил (договірних умов) споживчого кредитування позичальників AT «УКРСИББАНК» з можливістю відкриття і розрахунково-касового обслуговування карткових (поточних) рахунків, опублікованих в газеті «Урядовий кур`єр» № 105 від 09.06.2017 р. (з усіма змінами та доповненнями) та розміщених на сайті та/або на інформаційних стендах у приміщеннях Поточний Рахунок № НОМЕР_1 у національній валюті України (далі - Картковий рахунок). Сторони домовились, що цей Договір-анкета містить заяву Клієнта на відкриття Карткового рахунку і подання окремої заяви не вимагається. Банк встановлює ліміт овердрафту(падає кредит), на Картковому рахунку Клієнта надалі - ліміт кредитування), а Клієнт зобов`язується повернути використану суму кредиту та сплачувати плату за кредит на умовах, визначених цим Договором-анкетою та Правилами.

Відповідно до п. 2.1 Договору відповідачці встановлювався ліміт кредитування у розмірі 16900,00 грн. Кредит надається Клієнту застави. Строк дії ліміту кредитування: з дати укладання договору по 20.07.2023 (пп.2.1.1 Договору). Клієнт може отримати транші, в тому числі «кредит «плати частинами»», в меже доступного ліміту використання кредиту.

16.07.2021 року між АТ «УКРСИББАНк» та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду до Договору-анкети про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з Правилами) №0, згідно з якою сторони домовилися, що в межах ліміту кредитування, встановленого згідно з п.2.1 Договору Банк надає клієнту кредит в сумі 13870,00 гривень. При цьому з дати підписання цієї Додаткової угоди ліміт кредитування, встановлений згідно з умовами п. 2.1 Договору, зменшується на суму кредиту, виданого згідно з умовами п. 1 цієї Додаткової угоди, а суми сплачені клієнтом в рахунок погашення кредиту поповнюють ліміт кредитування, встановлений згідно умов п. 2.1 Договору.

У межах додаткової угоди, 16.07.2021 року між АТ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 був узгоджений графік платежів.

Також, 16.07.2021 відповідачкою ОСОБА_1 було підписано Паспорт споживчого кредиту де вона підтвердила: отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних мною умов кредитування; отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати, в тому числі в разі невиконання зобов`язань за таким договором; отримання інформації про право кредитодавця залучати до врегулювання простроченої заборгованості колекторську компанію у разі невиконання мною зобов`язань за договором про споживчий кредит, про встановлені законодавством вимоги щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимоги щодо етичної поведінки), про право на звернення до Національного банку України у разі недотримання таких вимог кредитодавцем та/або колекторською компанією, а також про право на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої у процесі врегулювання простроченої заборгованості; повідомлення про передбачену статтею 182 Кримінального кодексу України відповідальність за незаконне збирання, зберігання, використання, поширення конфіденційної інформації про третіх осіб, персональні дані яких передані кредитодавцю, та підписано анкету-заявка на надання споживчого кредиту.

Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 640 ЦК України - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Статтею 642 ЦК України встановлено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.06.2019 року в справі № 2-6315/11 зроблено висновок, що «невід`ємною складовою правильної правової кваліфікації судами спірних договірних відносин є визначення правової природи договору, який є основою їх виникнення. Виходячи зі змісту статті 640 ЦК України, залежно від моменту виникнення цивільних прав і обов`язків у сторін договору, законодавець розрізняє договори консенсуальні і реальні. Консенсуальний договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Щодо реальних договорів, для укладення яких, крім згоди сторін, вимагається передання майна або вчинення іншої дії, частина друга статті 640 ЦК України передбачає правило, за яким договір вважається укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України кредитний договір - це договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір має консенсуальний характер, оскільки на відміну від договору позики набирає чинності з моменту, коли сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Особливістю консенсуальної природи кредитного договору є те, що законом допускається одностороння відмова від надання або одержання кредиту за вже укладеним договором, що знайшло відображення, зокрема, у ст. 1056 ЦК України та ст. 10, 14, 15 Закону України «Про споживче кредитування».

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 уклала Кредитний договір №0 від 16.07.2021 з АТ «УКРСИББАНК».

Проте, консенсуальна природа кредитного договору свідчить лише про те, що договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами, але, в той же час, не свідчить про те, що у позичальника автоматично виник обов`язок повернути кредит та сплатити проценти, у розмірі та на умовах зазначених в договорі, оскільки цей обов`язок є похідним від обов`язку кредитодавця надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Таким чином, суд дійшов висновку, що перерахування суми кредиту на банківський рахунок споживача є істотною умовою договору, а отже, і обов`язковою умовою для виникнення обов`язку повернути зазначені кошти та сплатити проценти за користування ними та підлягає доказуванню.

Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17.08.2022 у справі № 757/37126/18 (провадження № 61-406св21) загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовних вимог, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру відсотків та пені, наявності доказів, що їх підтверджують).

Верховний Суд у своїх постановах (зокрема, у постанові від 30.01.2018 у справі № 161/16891-15, 16.09.2020 року у справі № 200/5647/18, від 28.10.2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 17.12.2020 року у справі №278/2177/15-ц) неодноразово зазначав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Зокрема, належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором/договором позики можуть бути виписки за картковими рахунками (по кредитному договору).

Пункт 50 Розділу 3 Положення про організацію бухгалтерського обліку бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №75 від 04 липня 2018 року встановлює, що первинні документи складаються на бланках форм, затверджених відповідно до законодавства України. Документування операцій може здійснюватися з використанням бланків, виготовлених банком самостійно, які повинні містити обов`язкові реквізити чи реквізити форм, затверджених відповідно до законодавства України.

Первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування банку, від імені якого складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Банк має право самостійно визначати інші додаткові реквізити первинних документів у паперовій/електронній формі (п. 51 Розділу 3 Положення).

Також пункт 52 Положення вказує, що первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку, а унесення виправлень до первинних документів не допускається (п. 53).

Відповідно до п. 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Проте, з досліджених доказів вбачається, що до позовної заяви позивачем не додано жодного доказу, який би підтверджував факт перерахування кредитних коштів, чи відкриття кредитного ліміту на рахунок відповідачки, вказаний у Договорі №0.

Тобто, позивач фактично не підтвердив належними та допустимими доказами факт виконання первісним кредитором АТ «УКРСИББАНК» зобов`язання щодо надання грошових коштів у сумі визначеній у Договорі №0, а, відповідно, не підтвердив і факт виникнення у відповідачки ОСОБА_1 , обов`язку повернути кредит та проценти, у розмірі та на умовах зазначених в цьому договорі, та права вимоги первісного кредитора за цим договором.

До позовної заяви доданий розрахунок заборгованості за спірними договорами, складений та підписаний представником позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Так, у розрахунку заборгованості за кредитним договором № 0 від 16.07.2021, за період з 26.06.2024 по 30.11.2024 року, вбачається, що ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 30945,34 грн, з яких: 14716,98 грн - сума заборгованості за основним боргом; 16228,36 грн - сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн - сума заборгованості за комісією (а.с. 17).

Проте, наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором створений самим позивачем та не є первинним документом, який підтверджує отримання відповідачкою зазаначеного кредиту, користування ним, наявність та дійсни розмір заборгованості. Зокрема, розрахунок не містить даних про суми коштів, що сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості, а також процентну ставку за якою нараховувались проценти, період їх нарахування тощо, що позбавляє суд можливості перевірити розрахунки та надати їм належну оцінку.

Таким чином, суд доходить висновку, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази існування заборгованості відповідача ОСОБА_1 за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 16.07.2021 та суми такої заборгованості.

Щодо переходу права вимоги за кредитним договором до позивача суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.ст.1077,1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.ст.1080,1084 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги.

Відповідно до ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Відповідно до ст. 1082 ЦК України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

26.06.2024 року між АТ «УКРСИББАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 274, у відповідності до умов якого АТ «УКРСИББАНК» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні АТ «УКРСИББАНК» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.

Відповідно до п.2.2. Права Вимоги, які Клієнт відступає Фактору за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі Заборгованості Боржників перед Клієнтом, що передбачені умовами Первинних договорів та визначені в Реєстрі Боржників, що підписуються Сторонами у паперовому вигляді.

Відповідно до п.4.1 Договору факторингу право власності на права вимоги вважається таким, що перейшло від клієнта фактору, та право вимагати від боржників виконання всіх зобов`язань в межах відступлених прав вимоги у фактора виникає з моменту підписання Акту приймання-передачі права вимоги (Додаток №2 до цього Договору).

Проте, як вбачається зі змісту Акту приймання-передачі Права Вимоги від 26.06.2024 року, в його пункті 2 не міститься жодних відомостей про загальну суму заборгованості, яка передається від АТ «УКРСИББАНК» до ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Відповідно до витягу з реєстру боржників №1 до договору факторингу від 26.06.2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» було передано права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 в розмірі 30945,34 грн (а.с.14).

При цьому, витяг з реєстру боржників № 1 до договору факторингу від 26.06.2024 не містить підпису посадової особи і відтиску печатки АТ «УКРСИББАНК», а сформований та підписаний тільки представником позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ», що суперечить умовам договору факторингу та є недопустимим доказом, оскільки його зміст може бути змінено в односторонньому порядку та викладено в зручній для позивача формі.

Такі докази не відповідають, вимогам щодо достовірності доказу, оскільки позбавляють суд можливості встановити дійсні обставини справи, а саме, чи дійсно право вимоги до відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором №0 передане від АТ «УКРСИББАНК» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» за відповідним реєстром боржників.

Окрім того, суд звертає увагу, що надана позивачем копія Договору факторингу №275 від 26.06.2024 не містить повного змісту, оскільки після п. 5.11 розділу 5 договору одразу слідує розділ 12 Договору, що позбавляє суд можливості дослідити повний зміст договору факторингу (а.с.18-19).

Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17 зазначив, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Такий висновок викладений також у постановах Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 у справі № 5026/886/2012, від 18.10.2023 року у справі №905/306/17.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Суд не може вчиняти активних дій, оскільки це суперечитиме засаді об`єктивності та неупередженості суду, відображеній, зокрема, у п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК (Постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14.09.2023 у справі № 465/4873/20, провадження № 61-6627св23).

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13.03.2024 у справі № 725/3821/23, провадження №61-15366св23).

За загальним правилом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі №219/1704/17.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, про відмову у позові, оскільки позовні вимоги у даній справі не доведено належними та допустимими доказами.

Згідно з п.6 ч.1ст. 264 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд, зокрема вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, то понесені позивачем судові витрати в розмірі 3028,00 грн, на підставі ст.141 ЦПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76, 81, 141, 211, 247, 258, 259, 263-265, 284-285 ЦПК України, ст.ст.526, 626, 628, 1050, 1054 ЦК України, суд,-

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно вимог ст.ст. 284-285 ЦПК України.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі проголошення в судовому засіданні скороченого судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , юридична адреса: 01032, м.Київ, вул. Симона Петлюри, 30, адреса для кореспонденції: 07400, Київська область, м.Бровари, вул. Лісова, буд. 2, пов. 4.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 19.05.2025 року.

Суддя О.Ю. Алтухова