Справа № 740/6698/24
Провадження № 2/740/298/25
Р І Ш Е Н Н Я

з а о ч н е

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2025 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участі секретаря судового засідання Пучки М. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , поданим представником - адвокатом Приходьком Сергієм Олександровичем, до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, про позбавлення батьківських прав,

установив:

У листопаді 2024 року представник позивача - адвокат Приходько С. О. звернувся до суду з указаною позовною заявою, в якій просив позбавити відповідачку батьківських прав стосовно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач та відповідачка деякий час спільно проживали без реєстрації шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_2 в них народилася дочка ОСОБА_3 . З 2021 року дочка проживає разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі судового наказу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16 березня 2023 року з відповідачки на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частки заробітку. Станом на серпень 2024 року сукупний розмір заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів становить 61 094,50 грн. Відповідачка не піклується про дитину, не цікавиться її успіхами в школі та станом її здоров`я, не піклується про фізичний та духовний розвиток, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом. Крім того, відповідачка не спілкується з дочкою в обсязі, необхідному для її самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Усі питання щодо виховання ОСОБА_3 вирішує позивач самостійно без участі та підтримки ОСОБА_2 . Дитина перебуває на повному утриманні позивача. Указане свідчить про те, що відповідачка не виконує батьківських обов`язків, покладених на неї законом, та свідомо ухиляється від виховання дитини. Рішенням Виконавчого комітету Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки стосовно її дочки ОСОБА_3 .

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 03 грудня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 17 січня 2025 року 12-00 год., яке відкладено на 18 лютого 2025 року 08-30 год.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18 лютого 2025 року відмовлено у прийнятті визнання відповідачкою ОСОБА_2 позову, підготовче провадження у справі закрито; справу призначено до судового розгляду на 02 квітня 2025 року 09-00 год., який відкладено на 08 травня 2025 року 09-30 год.

У судове засідання сторони не з`явилися.

Позивач та його представник подали до суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, просили задовольнити позовні вимоги, проти заочного розгляду справи не заперечували.

Відповідачка до суду не з`явилася, при цьому належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить розписка в матеріалах справи. Так, у заяві про визнання позову відповідачка зазначила, що має іншу сім`ю, не має можливості допомагати дитині фінансово, бо перебуває в декретній відпустці, з дитиною бачиться рідко. У подальшому ОСОБА_2 подала до суду заяву, в якій позовні вимоги не визнала та просила відкласти судове засідання для зібрання доказів, яких до суду так і не подала з невідомих причин, та не з`явился в судове засідання.

До суду надійшла заява від представника третьої особи - Анопочкіної Д. В. про розгляд справи без її участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши наявні у справі докази, кожного окремо та в сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, керуючись законом, суд дійшов таких висновків.

Судом установлено, що згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а. с. 6).

На підставі судового наказу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16 березня 2023 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 30 січня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 7).

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 71773870 станом на 24.09.2024 за ОСОБА_2 рахується заборгованість у розмірі 61 094,50 грн (а. с. 8).

Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затвердженого рішенням Виконавчого комітету Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області від 22 жовтня 2024 року № 115, до органу опіки та піклування Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області звернувся ОСОБА_1 із заявою про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно їхньої малолітньої дитини ОСОБА_3 , у зв`язку з неналежним виконання матір`ю батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Заявник повідомив, що ОСОБА_2 проживає окремо, не бере участі у вихованні, не цікавиться станом здоров`я дитини, не допомагає матеріально. 16.10.2024 начальником Служби у справах дітей та фахівцем із соціальної роботи обстежено умови проживання дитини за адресою: АДРЕСА_2 . За вищевказаною адресою умови проживання задовільні, будинок складається з двох кімнат, які облаштовані необхідними меблями та побутовою технікою, утримуються в чистоті та порядку. Для дитини облаштована окрема кімната відповідно до віку, дівчина забезпечена одягом та взуттям, має все необхідне для комфортного проживання, навчання та проведення дозвілля. Зі слів дитини, з матір`ю спілкується дуже рідко, мати не купує їй одяг та взуття, не приїжджає до неї та не привозить подарунки. Дитині подобається проживати з батьком, до матері їхати - не хоче. Зі слів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 проживає окремо більше 3-х років. 18.10.2024 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини розглядалося питання про затвердження висновку, запрошувалися батьки дитини. ОСОБА_2 повідомила, що проживає в м. Ніжині, має чоловіка, двох дітей, підтверджує, що не виконує батьківських обов`язків відносно дочки, однак заперечує проти позбавлення її батьківських прав, пояснюючи це тим, що може отримати соціальні виплати на третю дитину. З дочкою останній раз бачилася близько трьох місяців тому. Оскільки ОСОБА_2 самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться долею дочки, її життям, станом здоров`я, Виконавчий комітет Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області як орган опіки та піклування вирішив затвердити висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 36-38).

Згідно з характеристикою, виданою директором КП «НУВКГ» - ОСОБА_4 від 30.09.2024 № 837, ОСОБА_1 закінчив середню школу в с. Григорівка, є слюсарем АВР (водопровідних мереж) водопостачання. У КП «НУВКГ» працює з 08.01.2020. За час роботи проявив себе як відповідальний та старанний робітник, має високий рівень професійної майстерності, виконує робочі обов`язки в повному обсязі, сумлінно ставиться до робочих інструкцій та доручень, наполегливо виконує роботу, користується повагою й авторитетом у колективі, йому можна дозволити будь-яку серйозну та важливу справу. ОСОБА_1 характеризується нестандартним мисленням, креативністю, прагненням до пошуку нових шляхів реалізації задуманого, є висококваліфікованим фахівцем з комплексного як планового, так і аварійного обслуговування систем централізованого водопостачання. ОСОБА_1 - скромна людина та зразковий виконавець поставлених завдань (а. с. 12).

Згідно з довідкою про доходи, виданою головним бухгалтером КП «НУВКГ» - ОСОБА_6, загальна сума доходу ОСОБА_1 за період з квітня по вересень 2024 року без урахування аліментів становить 76 058,98 грн (а. с. 13).

ОСОБА_3 навчається в 6 класі Кукшинського ліцею Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, що підтверджується довідкою від 17.09.2024 № 263, виданою директором ліцею - ОСОБА_5 (а. с. 14).

Відповідно до характеристики, виданої директором Кукшинського ліцею Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області - ОСОБА_5 від 17.09.2024 № 264, ОСОБА_3 за час навчання зарекомендувала себе як здібна, розумна дитина, має достатні досягнення в навчанні, є учасником учнівського самоврядування класу, бере активну участь у позаурочному житті класу, чуйна, добра, товариська, працелюбна, має добрі стосунки з однокласниками, відвідує хореографічний гурток. ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 , та намагається всіляко брати участь у шкільному та особистому житті дитини, спілкується з вчителями, класним керівником, однокласниками, товаришами дівчини, хвилюється за її навчання та виховання, бере участь у загальношкільних та класних батьківських зборах, допомагає дівчині морально та фізично. ОСОБА_3 відповідає взаємністю, допомагає в господарських справах та бере участь в особистих справах сім`ї. Мати не спілкується з дитиною, не проживає разом із сім`єю, не бере участі у вихованні та навчанні дитини, не виходила на зв`язок з класним керівником, а також не з`являлася на батьківські збори (а. с. 15).

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Зі змісту наведених норм права слідує, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Тобто перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).

Під час вирішення такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Аналогічний правовий висновок міститься в таких постановах Верховного Суду: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20); від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19); від 22 листопада 2023 року у справі № 1915/2789/12 (провадження № 61-14726св23); від 07 лютого 2024 року у справі № 455/307/22 (провадження № 61-16965св23).

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У п. 15 указаної постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Верховний Суд у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19) зробив висновок, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках за доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька/матері до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23).

У рішенні від 07 грудня 2006 року в справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) ЄСПЛ наголосив на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункти 57, 58).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення Європейський суд з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (див. постанови Верховного Суду від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22, від 28 лютого 2024 року у справі № 303/4697/22, від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23 та інші).

У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування крайнього заходу впливу на батьків - позбавлення батьківських прав - слід вирішувати у контексті кожної конкретної справи без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо.

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що з авданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, з дійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

За положеннями ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 спочатку визнала позов про позбавлення її батьківських прав у повному обсязі, посилаючись на скрутний матеріальний стан, однак у подальшому вона змінила свою позицію, позовні вимоги не визнала. Указані обставини через призму висновків ЄСПЛ свідчать про наявність у відповідачки інтересу до дитини. Така поведінка відповідачки дає підстави вважати, що вона не нехтує інтересами дитини та не бажає розривати з нею зв`язки, а позбавлення її батьківських прав необхідно розглядати як крайній захід сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належного виховання своїх дітей.

Також не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків з утримання дитини факт стягнення з відповідачки аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання матері до надання належного утримання дитині, яка проживає з батьком. Ненадання відповідачкою матеріальної допомоги на утримання дитини та наявність заборгованості зі сплати аліментів на дитину не є тією виключною обставиною, яка може бути підставою для позбавлення батьківських прав відповідачки. Указане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17, від 02 червня 2022 року у справі № 754/15490/18.

Доводи позивача про те, що відповідачка не спілкується з дитиною, не проявляє інтересу до її виховання, не приїздить до неї - нічим не підтвердженні. Так, у поданій до суду заяві від 17.01.2025 відповідачка зазначила, що має іншу сім`ю, скрутне матеріальне становище, з дитиною спілкується рідко. У висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки від 22.10.2024 зазначено, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини ОСОБА_2 повідомила, що проживає у м. Ніжині, має чоловіка, двох дітей; з дочкою останнього разу бачилися близько трьох місяців тому. При цьому фізична неможливість спілкування матері з дитиною через проживання на відстані один від одного не може бути підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав, а свідчить про відсутність емоційного зв`язку між ними, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 09.10.2024 у справі № 755/17233/16-ц, провадження № 61-7070 св 24.

Крім того, наданий позивачем на підтвердження своїх позовних вимог висновок про доцільність позбавлення батьківських прав не є безумовною підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав. Зокрема, Верховний Суд у постанові від 26.04.2023 у справі № 520/17217/13-ц, від 24.10.2018 у справі № 761/2855/17 зазначив, що висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. (ч. 5, 6 ст. 19 СК України).

Як убачається з висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , у ньому не наведено безперечних підстав та аргументів, які б вказували на необхідність позбавлення відповідачки батьківських прав, він не містить висновків про те, яким чином позбавлення відповідачки батьківських прав захистить інтереси дитини.

При цьому у справі відсутні докази застосування до відповідачки заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, притягнення її до адміністративної відповідальності, проведення бесід, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

Під час розгляду справи судом не встановлено, що незважаючи на всі заходи попередження та впливу, відповідачка продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

На думку суду, позбавлення відповідачки батьківських прав порушуватиме її права та не відповідатиме інтересам самої дитини, оскільки дочка залишаться без матері. Відсутність у дитини на цьому етапі життя психологічного зв`язку з матір`ю не виключає можливість налагодження між ними відносин у майбутньому. Факт прийняття рішення про позбавлення матері батьківських прав сам по собі є психотравмуючим фактором для дитини. Указане вимагає для прийняття такого рішення надання вагомих і бузсумнівних доказів на підтвердження передбачених ст. 164 СК України обставин, чого позивачем та його представником зроблено не було.

Ураховуючи конкретні обставини справи, «якнайкращі інтереси дитини», суд дійшов висновку про недоцільність застосування до відповідачки крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення батьківських прав. На переконання суду, позбавлення батьківських прав матері не призведе до безумовного покращення життя неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Зважаючи, що позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом, необхідність застосування якого позивач та його представник не довели, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідачку про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків.

На підставі ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 76-81, 89, 128, 141, 223, 263-265, 268, 272, 273, 280-283 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , поданим представником - адвокатом Приходьком Сергієм Олександровичем, до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Вертіївської сільської ради, про позбавлення батьківських прав, - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 ) про необхідність змінити ставлення до виховання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поклавши на Орган опіки та піклування Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області контроль за виконанням нею батьківських обов`язків.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено без змін за результатами апеляційного розгляду справи. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. М. Шевченко