Справа № 638/9861/24
Провадження № 2/638/1084/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2025 м. Харків

Шевченківський районний суд міста Харкова в складі

головуючої судді Штих Т.В.,

за участі секретаря Василенко А.А., Зайченко Р.О.,

розглянувши у судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

До Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява представника ОСОБА_1 адвоката Терпелюка Є. В. до ОСОБА_2 в якій представник позивача просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 216 000,00 грн., матеріальну шкоду у розмірі 100 724,00 грн., судові витрати на проведення експертиз та збір доказів у сумі 23 977,00 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн.. Також просив стягнути з відповідача на користь держави суму судового збору.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 визнана потерпілою у кримінальному провадженні № 0000273, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.01.2018, за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою 2 статті 125 КК України.

За результатами досудового розслідування встановлено, що 06 січня 2018 року у період часу з 10.00 години до 10.50 години відповідачка, знаходячись у приміщенні під`їзду № 5 будинку АДРЕСА_1 , вступила у конфлікт із позивачкою.

Під час конфлікту у відповідачки виник умисел, направлений на заподіяння позивачці тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення позивачці тілесних ушкоджень, відповідачка, діючи умисно, на протязі тривалого часу наносила множинні удари кулаками рук та взутими ногами по голові, тулубу та кінцівках позивачки, спричиняла удари головою та тулубом позивачки об стіну та металеві труби, помістила до рота позивачки уламки скла зі сміття з підлоги, а також тричі вкусила позивачку за ліву руку.

Внаслідок неправомірних дій відповідачки позивачці були спричинені тілесні ушкодження, а саме закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, синці та садна обличчя, правої вушної раковини, синці тулуба та кінцівок, садна та тлі синця та синці на кінцівках.

Згідно висновку фахівця з питань судово-медичної експертизи № 1-2018 від 12.01.2018 та висновку судово-медичної експертизи № 152-Ф/18 від 02.02.2018, проведених Обласним бюро судово-медичної експертизи Управління охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації, позивачці спричинено закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, синці та садна обличчя, які належать до категорій легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 днів, але не більше 3 тижнів (21 дня); а також садна правої вушної раковини, синці тулуба та кінцівок, садна на тлі синця та синці на кінцівках, що викликали незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6 днів, які також належать до категорії легких тілесних ушкоджень.

Слідчим відділом Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області 17.02.2018 ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, а саме умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я ОСОБА_1 .

Потерпіла у кримінальному провадженні ОСОБА_1 у порядку статті 128 КПК України 26.02.2018 до початку судового розгляду пред`явила цивільний позов до обвинуваченої ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

За наслідками розгляду обвинувального акту Дзержинським районним судом міста Харкова ухвалою від 12.10.2021 у справі № 638/3945/18 кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 за частиною другою статті 125 КК України за клопотанням обвинуваченої закрито у зв`язку із закінченням строків давності, тобто за нереабілітуючими обставинами, відповідачку звільнено від кримінальної відповідальності на підставі пункту 1 частини першої статті 49 КК України.

У мотивувальній частині вказаної ухвали суд із посиланням на частину четверту статті 174 КПК України обґрунтував необхідність залишення цивільного позову без розгляду у зв`язку із закриттям кримінального провадження та скасуванням арешту, накладеного на майно обвинуваченої у межах суми цивільного позову.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 17.01.2024 заяву позивачки про виправлення описки задоволено, резолютивну частини ухвали від 12.10.2021 доповнено абзацом: «Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 залишено без розгляду».

Слід зазначити, що спричинення відповідачкою тілесних ушкоджень позивачці спричинили довготривале (протягом 5 років) та незворотне погіршення здоров`я останньої. Незважаючи на прагнення позивачки одужати та тривале лікування у закладах охорони здоров`я 02.11.2022 за результатами проведеного КЗОЗ «Обласний центр медико-соціальної експертизи» акту огляду МСЕК № 337980 позивачці надано третю групу інвалідності.

Стан здоров`я позивачки продовжує погіршуватися. Так, за результатами проведеного КЗОЗ «Обласний центр медико-соціальної експертизи» акту огляду МСЕК № 310056 від 14.10.2023 позивачці надано вже другу групу інвалідності. У зв`язку із отриманими в результаті скоєного відповідачкою кримінального правопорушення відносно позивачки, остання у період з 06.01.2018 по теперішній час була вимушена проходити періодичне амбулаторне та стаціонарне лікування у закладах охорони здоров`я:

- у період з 06.01.2018 по 15.01.2018 перебувала на стаціонарному лікуванні у нейрохірургічному відділенні № 2 КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім. пр. О.І. Мещанінова» із діагнозом: закрита черепномозкова травма, забій головного мозку, забиття м`яких тканин голови і обличчя;

- у період з 15.01.2018 по теперішній час отримує амбулаторне лікування; - у період з 02.08.2022 по 12.08.2022 перебувала на стаціонарному лікуванні у Навчально-науковому медичному центрі «Університетська клініка» ХНМУ із основним діагнозом: наслідки черепно-мозкової травми (2018 рік струс головного мозку) з лікворно-венозною гіпертензією, вираженим вестибуло-атактичним синдромом, лівобічним геміапарезом, ВСД пароксизмами симпато-адреналового типу, епілептоформними пароксизмами, астенічним синдромом на фоні екстензійної травми шийного відділу хребта (отриманої у 2018 році), вертеброгенна полісегментарна радикулопатія з цевікотораколюмбалгією, стійким больовим синдромом, змішаний варіант на фоні остеохондрозу, спондилоартрозу шийного та верхньогрудного відділів хребта, задніх протрузій м/х дисків С3-С4, С4-С5, лівобічної задньолатеральної екструзії м/х дисків С5-С6, С6-С7;

- у період з 20.09.2022 по 03.10.2022 перебувала на стаціонарному лікуванні у Навчально-науковому медичному центрі «Університетська клініка» ХНМУ із основним діагнозом: наслідки черепно-мозкової травми (2018 рік струс головного мозку) з вираженою лікворно-венозною гіпертензією, вираженим вестибулоатактичним синдромом, лівобічним геміапарезом, ВСД пароксизмами симпатоадреналового типу, епілептоформними пароксизмами, астенічним синдромом на фоні екстензійної травми шийного відділу хребта (отриманої у 2018 році), аномалії Кімберлі, вертеброгенна полісегментарна радикулопатія з цевікотораколюмбалгією, стійким больовим синдромом, змішаний варіант на фоні остеохондрозу, спондилоартрозу шийного та верхньогрудного відділів хребта, задніх протрузій м/х дисків С3-С4, С4-С5, лівобічної задньолатеральної екструзії м/х дисків С5-С6, С6-С7;

- у період з 27.03.2023 по 07.04.2023 перебувала на стаціонарному лікуванні у Навчально-науковому медичному центрі «Університетська клініка» ХНМУ із вищезазначеним аналогічним основним діагнозом та супутнім діагнозом: гіпертонічна хвороба ІІ ступеню, 2 стадії, ризик ІІІ (помірний);

- у період з 14.08.2023 по 29.08.2023 перебувала на стаціонарному лікуванні у Навчально-науковому медичному центрі «Університетська клініка» ХНМУ із вищезазначеним аналогічним основним діагнозом та супутнім діагнозом: гіпертонічна хвороба ІІ ступеню, 2 стадії, ризик ІІІ (помірний);

- у період з 01.09.2023 по 15.09.2023 перебувала на стаціонарному лікуванні у КНП «МКБЛ № 25» Харківської міської ради із основним діагнозом: стійкі наслідки перенесеної закритої черепно-мозкової травми (2018 рік), струсу головного мозку у вигляді посттравматичної, дисциркуляторної гіпертонічної енцефалопатії ІІ ступеню з вираженими лікворно-венозною дистензією, вестибуло-атактичним , астенічним синдромами, лівобічною сенсо-моторною недостатністю, частими епілептоформними нападами з тоніко-клонічними судомами, цервікоторакобрахіалгія (м`язово-тонічний варіант), стійкий больовий синдром, компресійно-ішемічна радикулопатія коренців С5-С6 з парезом лівої руки на тлі екстензійної травми шийного відділу хребта, стеохондрозу, спондилоартрозу шийного та верхньогрудного відділів хребта, задніх протрузій м/х дисків С3-С4, С4-С5, лівобічної задньолатеральної екструзії м/х дисків С5-С6, С6-С7.

Згідно висновку № 1402/24/1 від 14.02.2024 (надалі висновок експерта-психолога) за результатами проведення експертно-психологічного дослідження атестованим судовим експертом Назаровим О.О. (надалі судовий експерт-психолог) підтверджено системність знаходження позивачки у пароксизмальних станах та нападах після скоєння відносно неї злочину відповідачкою, що характеризується нападами інтенсивного головного болю, серцебиттям, ознобом, нестачею повітря, страхом смерті, потемнінням в очах, шумом у голові, втратою свідомості, похолоданням кінцівок, тривогою та занепокоєнням.

Судовим експертом-психологом позивачці рекомендовано огляд невропатолога, терапевта за місцем проживання, а також тривалі прийоми медичних препаратів упродовж всього її життя. Тривалі фізичні порушення через протиправну поведінку відповідачки у основних сферах життєдіяльності позивачки, зокрема у медичній сфері, вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя, поновлення здоров`я, у тому числі і постійних матеріальних витрат. Вказані фізичні порушення, зокрема встановлені під час огляду МСЕК та надання позивачці 2 групи інвалідності, передбачають необхідність створення близькими особами позивачки таких умов для її існування, щоб уникнути будь-якого фізичного та психічного навантаження на неї, задля підтримання позивачки у стабільному стані.

Некомпенсація відповідачкою (звільненої судом від кримінальної відповідальності за нереабілітуючих підстав) завданої шкоди у добровільному порядку також продовжує травматизацію позивачки.

У зв`язку з вище викладеним, позивачка звернулась до суду.

10.07.2024 від представника відповідачки до суду надійшли заперечення на позов, в яких вона просила відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування своєї позиції вказала, що потерпіла в кримінальному провадженні не заявляла про погіршення її стану здоров`я, також позивачкою не доведено причинний зв`язок між спричиненням тілесних ушкоджень та погіршенням стану здоров`я, погіршення стану здоров`я та проходження обстеження не пов`язано з діями відповідачки. В задоволенні позову просила відмовити.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.06.2024 року позовна заява залишалась без руху.

Ухвалою суду від 11 червня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 09 грудня 2024 року витребувано з Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова матеріали кримінального провадження № 0000273, внесеного до ЄРДР 17.01.2018, за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України; з архіву Дзержинського районного суду міста Харкова матеріали кримінальної справи № 638/3945/18 за обвинуваченням ОСОБА_2 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.

Ухвалою суду від 09 грудня 2024 року задоволено клопотання про виклик свідків.

Ухвалою суду від 22 квітня 2025 року підготовче засідання закрито, справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити позовну заяву, стягнути моральну та матеріальну шкоду, витрати на проведення експертиз та витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідачка проти задоволення позову заперечувала, просила нічого з неї не стягувати.

Представник відповідача підтримала позиції відповідачки, зазначила що причинно наслідковий зв`язок між діями відповідачки та погіршенням стану здоров`я позивачки не доведений, в договорі про надання правничої допомоги зазначені дії, які представником позивачки не вчинялись, в позові не зазначено в чому саме полягаи страждання позивачки.

Свідок ОСОБА_3 вказав, що за фактом побиття не знає нічого, протокол допиту сфальсифіковано, у відділ поліції для дачі показань не викликався.

Суд, вислухавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судом установлено, що ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2021 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000273 від 17.01.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, - закрито, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 125 КК України на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 січня 2021 року виправлено описку в ухвалі Дзержинського районного суду м.Харкова від 12.10.2021 року, доповнено резолютивну частину абзацем: «Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - залишити без розгляду».

Згідно з ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2021 року, 06.01.2018 року приблизно 10 год. 00 хв. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись в приміщенні під`їзді АДРЕСА_2 вступила у конфлікт зі своєю сусідкою ОСОБА_1 . Під час конфлікту у ОСОБА_2 виник умисел, направлений на заподіяння ОСОБА_1 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень іншій особі, ОСОБА_2 , діючи умисно, у період з 10 год. 00 хв. до 10 год. 50 хв.нанесла множинні удари кулаками рук та взутими ногами по голові, по тулубу та кінцівках ОСОБА_1 , била ОСОБА_1 головою та тулубом об стіну та металеві труби, а також тричі укусила ОСОБА_1 за ліву руку.

Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 . ОСОБА_1 спричинені тілесні ушкодження, а саме закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, синці та садна обличчя, правої вушної раковини, синці тулуба та кінцівок, садна на тлі синця та синці на кінцівках. Згідно з висновком судово-медичної експертизи №152-А/18 від 02.02.2018 закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, синці та садна обличчя належать до категорій легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 день); садна правої вушної раковини, синці тулуба та кінцівок, садна на тлі синця та синці на кінцівках (всі ці ушкодження в сукупності та кожне окремо) викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів та належать до категорії легких тілесних ушкоджень.

В діях ОСОБА_2 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

У вказаному кримінальному провадженні позивача ОСОБА_1 було визнано потерпілою.

Крім того, з приводу посилання сторони відповідача на те, що вищевказаною ухвалою суду не визнано вини ОСОБА_2 у вчиненні відповідного кримінального правопорушення, Суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Статтею 284 КПК передбачено вичерпний перелік підстав для закриття кримінального провадження.

Всі підстави закриття кримінального провадження поділяються на реабілітуючі та нереабілітуючі.

Реабілітуючими є ті підстави, що пов`язані з констатацією факту того, що підозрюваний/обвинувачений не вчинив злочин.

На противагу цьому нереабілітуючими є ті, що позитивно вирішують питання про вчинення особою злочину.

До реабілітуючих належать лише три підстави: встановлено відсутність події кримінального правопорушення; встановлено відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати.

Відповідно, всі інші підстави є нереабілітуючими і передбачають констатацію факту вчинення особою кримінального правопорушення.

Зокрема, до нереабілітуючих підстав закриття кримінального провадження належить звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Підстави звільнення від кримінальної відповідальності закріплені в розділі ІХ Кримінального кодексу. Такими підставами є зокрема, закінчення строків давності.

Як випливає зі змісту мотивувальної частини ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2021 року у справі №638/3945/18:

«У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_2 підтримала свою згоду на звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності за нереабілітуючих підстав і закриття кримінального провадження відносно нього з цих підстав. Така згода викладена нею усно у судовому засіданні, а також вбачається із змісту клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності від 25.02.2021 року (Вх.№9712)».

Отже, обвинувачена ОСОБА_2 була обізнана щодо характеру прийняття відповідного процесуального рішення суду, зокрема, те, що підстави прийняття такого рішення суду мають нереабілітуючий характер, і висловила свою згоду на таке закриття кримінального провадження з нереабілітуючої підстави.

У разі, якщо вказана особа вважала себе невинуватою у вчиненні відповідного кримінального правопорушення, вона не була позбавлена права на доведення своєї невинуватості в суді шляхом прийняття судом виправдувального вироку.

Подання клопотання про закриття кримінального провадження за закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності є правом обвинуваченого, однак це не спростовує нереабілітуючий характер відповідної підстави звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №398/571/15ц, звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, в контексті розглядуваного правового інституту, не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинуватою у вчиненні злочину. У такому випадку КК України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінальнокараного діяння, а тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими».

Отже, Суд відхиляє доводи сторони відповідача щодо відсутності встановленої ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2021 року у справі №638/3945/18 вини, як підставу відмови в задоволенні даного цивільного позову.

Щодо відшкодування матеріальної шкоди.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Ст. 55 Конституції України передбачається, що кожному гарантується право на судовий захист.

У пункті 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.

У силу положень ст. 1192ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з пунктом 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27березня 1992року №6, судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14, підстав відступити від якого Верховний Суд не встановив.

Разом з тим, потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

На підтвердження заподіяння відповідачкою шкоди представник позивачки надав до суду: виписки з медичної карти позивачки за наслідками стаціонарного та амбулаторного лікування у закладах охорони здоров`я, проходження МСЕК у період з 06.01.2018 по теперішній час (виписка № 558 від 15.01.2018, виписка № 428 від 12.08.2022, виписка № 637 від 03.10.2022, виписка № 682 від 07.04.2023, виписка № 1913 від 29.08.2023, виписка № 893 від 15.09.2023, МРТ головного мозку та шийного відділу хребта від 10.08.2023, протокол електронейроміографічого обстеження від 29.03.2023, протокол електроенцефалографічного обстеження від 14.08.2023, протокол діагностичного обстеження ДС «Валента» від 14.08.2023, протокол рентгенологічного дослідження № 466 від 15.08.2022, довідка МСЕК № 337980 про встановлення інвалідності 3 групи від 02.11.2022, довідка МСЕК № 310056 про встановлення інвалідності 2 групи від 13.10.2023); матеріали медичної амбулаторної карти КНП «Міська поліклініка № 26» Харківської міської ради, якими підтверджується встановлення діагнозу, що став підставою для інвалідизації позивачки, саме після вчинення 06.01.2018 відносно неї відповідачкою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Для дослідження в судовому засіданні судом також було витребувано з Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова матеріали кримінального провадження № 0000273, внесеного до ЄРДР 17.01.2018, за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України; з архіву Дзержинського районного суду міста Харкова матеріали кримінальної справи № 638/3945/18 за обвинуваченням ОСОБА_2 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.

При цьому суд зазначає, що частина долучених представником позивача копій квитанцій не дає можливості встановити за що були сплачені кошти, також представником позивача не доведено обов`язковість понесення всіх витрат на придбання ліків та медичних послуг.

Також матеріалами кримінального провадження № 0000273, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.01.2018, підтверджено факт знищення відповідачкою майна позивачки планшету Asus Transformer Pad TF700t IMEI: С8КАS107105 вартістю 2000 (дві тисячі) грн 00 коп.

Під час проведення досудового слідства та розгляду справи в суді першої та апеляційний інстанцій позивачка користувалася послугами представників: адвоката Бикової Ольги Юріївни (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1376 від 20.06.2006) та адвоката Терпелюка Євгенія Володимировича (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1821 від 16.10.2012).

Адвокатом Биковою Ольгою Юріївною послуги з професійної правничої допомоги позивачці як потерпілій у кримінальному провадженні № 0000273 надавались згідно адвокатської угоди б/н від 09.01.2018 та ордеру серії ХВ № 000112 від 09.01.2018.

Вартість наданих адвокатом Биковою Ольгою Юріївною послуг у період з 09.01.2018 по 17.03.2020 згідно актів від 26.02.2018, 08.11.2018 та 01.11.2019 становить 26500 (двадцять шість тисяч п`ятсот) грн 00 коп.

Адвокатським бюро «Євгенія Терпелюка» в особі адвоката Терпелюка Євгенія Володимировича послуги з професійної правничої допомоги позивачці як потерпілій у кримінальному провадженні № 0000273 надавались згідно договору № 17/03/2020-1 та додатку № 1 до нього від 17.03.2020, ордеру серії АХ № 1000549 від 20.05.2020.

Вартість наданих Адвокатським бюро «Євгенія Терпелюка» в особі адвоката Терпелюка Євгенія Володимировича послуг у кримінальному провадженні № 0000273 під час судового розгляду кримінальної справи № 638/3945/18 у період з 20.05.2020 по 25.01.2024 згідно акту № 01/24/1000549-1 від 25.01.2024 становить 43500 (сорок три тисячі п`ятсот) грн 00 коп.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 року по справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), у додатковій постанові Верховного Суду від 30.09.2020 року в справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19).

Отже, суд зазначає, що він не зобов`язаний стягувати всі витрати понесенні на професійну правничу допомогу потерпілою в кримінальному провадженні, а лише необхідні та неминучі.

З огляду на вище викладене, суд зазначає, що стороною позивача доведено нанесення ОСОБА_1 ОСОБА_2 матеріальної шкоди на загальну суму 48 724,15 грн.

Отже з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 підлягає стягненню 48 724,15 грн в якості матеріальної шкоди.

В іншій частині позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди слід відмовити.

Щодо відшкодування моральної шкоди

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Враховуючи, що відповідачкою не спростовано презумпцію її вини у настанні негативних наслідків щодо погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 , суд першої інстанції зробив обґрунтовані висновки про відшкодування моральної шкоди.

Моральна шкода може полягати як у фізичному болю та стражданнях, так і у душевних переживаннях, які фізична особа зазнала у внаслідок протиправної поведінки відносно неї.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості».

Отже, Суд наголошує, що як вже було зазначено вище, аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14, підстав відступити від якого Верховний Суд не встановив.

Разом з тим, потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Згідно висновку № 1402/24/1 від 14.02.2024 за результатами проведення експертно-психологічного дослідження атестованим судовим експертом Назаровим О.О. підтверджено системність знаходження позивачки у пароксизмальних станах та нападах після скоєння відносно неї злочину відповідачкою, що характеризується нападами інтенсивного головного болю, серцебиттям, ознобом, нестачею повітря, страхом смерті, потемнінням в очах, шумом у голові, втратою свідомості, похолоданням кінцівок, тривогою та занепокоєнням.

Отже стороною позивачки доведено нанесення їй відповідачкою моральної шкоди.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої палати Верховного суду від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує ступінь моральних страждань та переживань ОСОБА_1 , яких вона зазнала у зв`язку із завданими їй тілесними ушкодженнями, лікуванням внаслідок протиправних дій з боку ОСОБА_4 , а саме те, що потерпіла була позбавлена можливості вести звичайний спосіб життя, втратила душевну рівновагу і спокій, а тому, виходячи із засад розумності, справедливості та співмірності, суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, яка підлягає до відшкодування відповідачкою ОСОБА_2 відповідачці ОСОБА_1 слід визначити в сумі 20000 грн.

У зв`язку з вищевикладеним суд приходить до висновку про часткове задоволення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди.

В іншій частині в задоволенні позовної вимоги слід відмовити.

Щодо відшкодування судових витрат.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом.

Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається із поданої заяви Представництво інтересів ОСОБА_1 у вказаній цивільній справі здійснюється Адвокатським бюро «Євгенія Терпелюка» в особі адвоката Терпелюка Євгенія Володимировича згідно ордеру на надання правничої допомоги серії АХ № 1127452 від 01.12.2023 на підставі договору про надання професійної правничої допомоги № 01/12/2023-1 від 01.12.2024, Додатку № 1 (порядок обчислення гонорару у цивільному судочинстві) до нього та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1821 від 16.10.2012. Орієнтовна вартість професійної правничої допомоги за вказаним договором, що полягала у збиранні доказів, попередньої досудової оцінки їх на предмет належності, допустимості, достовірності та вірогідності, призначенні експертизи, зборі та поданні експерту документів, необхідних для проведення експертизи, формуванні правової позиції, підготовці позовної заяви та клопотань, скануванні та поданні доказів та процесуальних документів до суду через систему «Електронний суд» (30000,00 грн), та подальшому забезпеченні участі під час розгляду справи судом першої інстанції (10000,00 грн) складає 40000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги позивачем до суду надано договір № 01/12/2023-1 від 01.12.2023, ордер серії АХ № 1127452 від 01.12.2023, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1821 від 16.10.2012, рахунок на оплату послуг № 19-2/24 від 19.02.2024, квитанція № 0.0..1 від 20.02.2024 про сплату послуг з правової допомоги, акт № 02/24/1165515-1 прийому-передачі наданих послуг від 30.05.2024, детальний опис та попередній орієнтовний розрахунок вартості судових витрат.

При цьому, слід зазначити, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України), що узгоджується з практикою Верховного Суду, зокрема, постановою від 22.01.2021 року по справі 925/1137/19.

За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Слід також зазначити, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 року по справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), у додатковій постанові Верховного Суду від 30.09.2020 року в справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19).

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Проаналізувавши наведений у заяві про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу детальний опис наданих адвокатом Терпелюком Є. В. послуг, а також подані документи, суд вважає, що відображена у цих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг), її складності, частково відповідає критерію розумності та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт.

Враховуючи викладене, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, суд вважає, що справедливим, співмірним та обґрунтованим є розмір судових витрат позивачки ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу у даній справі на загальну суму 20 000,00 гривень.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, та задовольнити стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

Також суд вказує, що з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню витрати на проведення експертних досліджень та витрати пов`язанні зі збором доказів в сумі 3587,70 грн, в іншій частині в задоволенні вимоги про стягнення витрат на проведення експертних досліджень та витрат пов`язаних зі збором доказів суд відмовляє, у зв`язку з надмірністю.

Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме: в розмірі 20 000,00 грн в якості відшкодування за спричинену моральну шкоду; в сумі 48 724,15 в якості відшкодування за спричинену матеріальну шкоду. У зв`язку з наявністю витрат пов`язаних з розглядом справи, суд стягує з позивачки 3584,70 грн витрат за проведення експертиз та 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

У порядку положень ст. 141 ЦПК України, та в силу п. ч.1 ст. 5 Закону «Про судовий збір», відповідно до якої позивачка звільнена від сплати судового збору, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 273, 274-279, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ) грошову компенсацію за спричинені моральні страждання (моральну шкоду) у розмірі 20000,00 (двадцяти тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ) матеріальну шкоду (реальні збитки) у сумі 48724,15 (сорок вісім тисяч сімсот двадцять чотири гривні 15 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ) судові витрати на проведення експертиз 3584,70 (три тисячі п`ятсот вісімдесят чотири гривни 70 копійок).

Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) на користь держави судовий збір 2422,40 (дві тисяч чотириста двадцять дві гривни 40 копійок).

Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ) витрати на правничу правову допомогу у розмірі 20000,00 (двадцять тисяч гривень).

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення через районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги.

Рішення ухвалено та надруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Повний текст рішення складений 14 травня 2025 року.

Суддя: Т. В. ШТИХ