Справа № 302/513/25
Провадження № 2/302/253/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2025 року селище Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Повідайчика О.І.

за участі:

секретаря судового засідання Куруц В.І.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі судових засідань в селищі Міжгір`я Хустського району Закарпатської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно за законом і за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

14 квітня 2025 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач 1), ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 , позивач 2) та ОСОБА_3 (далі ОСОБА_3 , позивач 3), діючи через представницю адвокатку Гренджу В.Ю. звернулись до суду із цим позовом до Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області (далі Міжгірська селищна рада, рада, відповідач) про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом і за заповітом, який обґрунтували таким. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивачів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , внаслідок чого за кожним з них відкривалась спадщина. За життя батьки позивачів набули право спільної часткової, в рівних частинах (по 1/2), на житловий будинок під АДРЕСА_1 , внаслідок його будівництва в 1967 році. Оригінал свідоцтва про право власності був втрачений. Спадщину за ОСОБА_4 , яка відкрилась на належну йому 1/2 зазначеного житлового будинку, прийняли ОСОБА_5 , 1941 р.н., - дружина померлого, ОСОБА_1 , 1975 р.н., - син померлого, внаслідок постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Внаслідок цього ОСОБА_5 стала власницею 3/4, а ОСОБА_1 1/4 згаданого будинку з обслуговуючими будівлями й спорудами. За життя ОСОБА_5 склала заповіт, відповідно до якого заповіла належне їй майно в рівних частках своїм синам: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Позивачі своєчасно прийняли спадщину проте нотаріус відмовив їм у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів. З врахуванням наведеного, через відсутність інших способів визнання права власності на успадковане майно позивачі звернулись із цим позовом до суду.

15 квітня 2025 року ухвалою судді було відкрито провадження в справі й призначено підготовче засідання на 07 травня 2025 року, яке не відбулось через неподання нотаріусом витребуваних спадкових справ і було відкладено на 14 травня 2025 року.

Позивачі в підготовче засідання не з`явились. Представниця позивачів адвокатка Гренджа В.Ю. подала суду заяви від 07 та 14 травня 2024 року, в якій просила провести підготовче засідання й розглянути справу без участі позивачів та їх представниці, позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, просила задовольнити позов у підготовчому засіданні, в разі визнання його відповідачем.

Відповідач Міжгірська селищна рада Хустського району Закарпатської області явку представника в судове засідання не забезпечила, подала суду заяви від 24.04.2025 і 09.05.2025 в яких просила розглянути справу без участі представника відповідача. З поданої заяви слідує визнання позову Міжгірською селищною радою Хустського району Закарпатської області.

Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Оскільки відповідач визнав позов й таке визнання не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи законних інтересів третіх осіб, з врахуванням характеру спірних правовідносин, суб`єктного складу сторін і обставин справи, відповідно до наведених норм процесуального закону суд доходить висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні.

За наявними доказами суд встановив такі фактичні обставини справи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 11). ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивачів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 12). Факт шлюбу між вказаними особами доводиться витягом з Державного реєстру актів цивільного стану № 1 від 10 травня 2012 року та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 5 від 21 лютого 2025 року.

Родинні відносини між спадкодавцями й спадкоємцями, а саме, що померлі ОСОБА_4 (батько) і ОСОБА_5 (мати) доводились батьками позивачам, а ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 є їх синами доводиться сукупністю письмових доказів у справі, зокрема: повними витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 21 лютого 2025 року: № 4, №№ 4 та № 3, довідками Міжгірської селищної ради, змістом заповіту й постанов державного нотаріуса, матеріалами Спадкових справ 26/2025, 3/2012.

За життя батьки позивачів збудували в 1967 році житловий будинок під АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом на право власності на жилий будинок, яке видане на підставі рішення виконкому Міжгірської селищної ради від 30.01.2001 за № 1 (а.с. 22). Характеристики майна підтверджуються технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленим 21.03.2025 ФОП ОСОБА_6 (а.с. 23-30).

Відповідно до відомостей Свідоцтва на право власності на жилий будинок від 27.02.2001 за № НОМЕР_3 (а.с. 22) житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 , належить померлому ОСОБА_4 та ОСОБА_7 по частині кожному.

Внаслідок смерті батьків позивачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за ними відкрилася спадщина до складу якої ввійшов житловий будинок під АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 0,1141 га, та побудований орієнтовно в 1967 році, тобто за час їх спільного проживання у шлюбі.

На день смерті ОСОБА_4 , 1936 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 та за життя був постійним мешканцем будинку АДРЕСА_1 , разом з ним за цією адресою проживали: ОСОБА_5 , 1941 р.н. дружина померлого та ОСОБА_1 , 1975 р.н. син померлого, ніхто інший не проживав, що підтверджується Довідкою за № 16-08/201 виданою 27.02.2025 виконкомом Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області (а.с. 21).

За життя ОСОБА_4 заповітного розпорядження не залишив, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 80521911 від 19.03.2025 (а.с. 15).

Спадкові відносини після смерті батька позивачів ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , регулюються нормами ЦК Української РСР 1963 р.

Згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 р. спадщина вважалася прийнятою за умови, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном або якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Позивач ОСОБА_1 та померла ОСОБА_5 (мати позивачів) вважаються єдиними належними спадкоємцями першої черги за законом, які прийняли спадщину до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 , на підставі положень ст. 525, 526, 529, 549 ЦК Української РСР (1963 р.), шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки вони на час смерті ОСОБА_4 постійно спільно з ним проживали. Ніхто інший із заявами про прийняття чи відмову від прийняття спадщини не звертався.

Відтак позивач ОСОБА_1 успадкував після смерті батька ОСОБА_4 частку у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями, за адресою АДРЕСА_1 . Дружина померлого та мати позивачів ОСОБА_5 успадкувала за життя частку у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями, за адресою АДРЕСА_1 , після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 , та набула право на 3/4 частки в праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями, за адресою АДРЕСА_1 .

19 березня 2025 року державний нотаріус Дунаєва О.І., Міжгірської державної нотаріальної контори, на вимогу представниці позивача ОСОБА_1 Гренджі В.Ю., винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 18), якою відмовила позивачу ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, за майном померлого ОСОБА_4 , на належну йому частку у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки на дане спадкове майно відсутні оригінали правоустановчих документів.

На день смерті ОСОБА_5 , 1941 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 та за життя була постійною мешканкою будинку АДРЕСА_1 , разом з нею за цією адресою постійно проживав ОСОБА_1 , 1975 р.н. син померлої, ніхто інший не проживав, що підтверджується довідкою за № 16-08/202 виданою 27.02.2025 виконкомом Міжгірської селищної ради, Хустського району, Закарпатської області (а.с. 20).

За життя ОСОБА_5 склала заповіт, який посвідчено приватним нотаріусом Міжгірського районного нотаріального округу Гримут О.І., 18.03.2008 за реєстровим № 680 (а.с. 13), в якому все своє майно заповіла ОСОБА_3 , 1963 року народження, ОСОБА_2 , 1966 року народження та ОСОБА_1 , 1975 року народження, кожному в рівних частках. Даний заповіт незмінений та нескасований, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 80524049 від 19.03.2025 (а.с. 16).

Спадкові відносини після смерті матері позивачів - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , регулюються нормами (правилами) ЦК України.

Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною першою статті 1269 ЦК України, передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Позивач ОСОБА_1 спадщину за майном померлої матері ОСОБА_5 прийняв шляхом постійного спільного проживання разом з померлою на день її смерті, позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 спадщину прийняли шляхом подання 12 травня 2012 року, тобто у встановлений законом строк, заяви про прийняття спадщини, до приватного нотаріуса Гримут О.І. Ніхто інший із заявами про прийняття чи відмову від прийняття спадщини не звертався, що підтверджується даними спадкової справи № 3, заведеної приватним нотаріусом Гримут О.І.

За наведених підстав та відповідно до вимог ст. ст. 1233, 1268, 1269, 1270 ЦК України, позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є належними спадкоємцями за заповітом щодо нерухомого майна померлої матері ОСОБА_5 в рівних частках, тобто кожний по 1/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями, за адресою АДРЕСА_1 .

19 березня 2025 року державний нотаріус Дунаєва О.І., Міжгірської державної нотаріальної контори, на вимогу представника позивачів ОСОБА_8 , винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 19), якою відмовила у видачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 свідоцтв про право на спадщину за заповітом, кожному в рівних частках за майном померлої ОСОБА_5 на належну їй частку у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки на дане спадкове майно відсутні оригінали правоустановчих документів.

Відповідно до п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 р. за № 282/20595 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно п.4.18 цього ж Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно, який, відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат», при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Суд не встановив обставин, передбачених статтею 1244 ЦК України, які мали б наслідком усунення позивачів від спадкування за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та які б свідчили, що спадкування позивачами за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 порушує права чи законні інтереси третіх осіб.

Відтак висновує, що у позивачів виникло право на набуття у власність зазначеного об`єкта нерухомого майна в порядку спадкування за законом і заповітом та з`ясував наявність формальних перешкод для нотаріального оформлення переходу права власності від спадкодавця до спадкоємиці, які не впливають на зміст цього права.

Згідно з положеннями ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до приписів частин 1, 2 і 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Зміст права власності виявляється у праві: володіння, користування, розпорядження (ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Суд враховує, як сталу практику правозастосування (елемент правової визначеності) зазначеної норми, позицію викладену в п. 3.1. листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», відповідно до якої визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

На підставі установлених фактичних обставин справи та зазначених норм правового регулювання суд доходить висновку, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 успадкував після смерті його батька ОСОБА_4 право власності на 1/4 та після смерті його матері ОСОБА_5 на 1/4, тобто загалом на 1/2 частку в праві власності на зазначений житловий будинок. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_3 успадкували після смерті їх матері ОСОБА_5 право власності на 1/4 частку у праві власності на зазначений житловий будинок кожен.

Враховуючи встановлені обставини та відповідно до вказаних вище норм законодавства суд доходить висновку, що матеріалами справи доводиться наявність законних підстав на набуття ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом і за заповітом та існування підстав для судового захисту такого права в установлений законом спосіб визнання права.

Відтак суд уважає позовні вимоги обґрунтованими й такими, що підлягають до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 525, 526, 529, 549 ЦК УРСР (1963 р.), ст. 3, 11, 16, 316-319, 321, 328, 392, 1216-1218, 1220-1223, 1233, 1268, 1269 і 1296 Цивільного кодексу України, ст. 2-5, 10-13, 19, 76-81, 200, 206, 258, 259, 263-265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно за законом і за заповітом задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (РНОКПП НОМЕР_4 ) право власності на 1/2 (одну другу) частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом за батьком ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 та у порядку спадкування за заповітом за матір`ю ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (РНОКПП НОМЕР_5 ) право власності на 1/4 (одну четверту) частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за заповітом за матір`ю ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (РНОКПП НОМЕР_6 ) право власності на 1/4 (одну четверту) частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за заповітом за матір`ю ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду безпосередньо протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 14.05.2025.

Повне найменування учасників:

Позивачі:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_4 ; місце реєстрації проживання: АДРЕСА_2 ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_6 ; місце реєстрації проживання: АДРЕСА_3 ;

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_5 ; місце реєстрації проживання: АДРЕСА_4 ;

Відповідач: Міжгірська селищна рада Хустського району Закарпатської області, ; місцезнаходження: вул. Шевченка, 97, селище Міжгір`я, Хустський район, Закарпатська область, 90000.

Головуючий суддя О.І. Повідайчик