справа № 489/8325/23
провадження №6/489/70/25
УХВАЛА

про розстрочення виконання рішення

14 травня 2025 року м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

за участю секретаря судового засідання Воробйова В.В.,

в присутності:

представника заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва заяву ОСОБА_2 про розстрочення виконання рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 30.04.2024 по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , труті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири

встановив:

10.03.2025 ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» звернулася до суду із заявою про розстрочення виконання рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 30.04.2024 встановивши спосіб і порядок виконання рішення рівними платежами щомісячно у сумі 7425,32 грн., з кінцевим строком погашення заборгованості 28.02.2026 починаючи з дати набрання ухвалою законної сили.

Як на підставу для розстрочення рішення посилається на те, що рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 30.04.2024, залишеним в без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 24.02.2025, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 завдану залиттям квартири матеріальну шкоду в розмірі 74703,62 грн. та 5000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 8603,28 грн. витрат на проведення будівельно-експертного дослідження та 796,89 судового збору, всього 89103,79 грн.

На даний час у неї склалися обставини, що ускладнюють виконання рішення, а саме через несприятливу фінансову ситуацію пов`язану з безробіттям. Тому вона не спроможна погасити суму боргу відразу однією сумою. Крім того, має на утриманні малолітню дочку ОСОБА_7 . Аліменти на утримання доньки не отримує та заощаджень не має. Звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 не може мати місце, так як квартира є її та її доньки єдиним місцем проживання і вказане житло находиться під мораторієм.

Від погашення боргу не відмовляється і готова погашати борг рівними частинами протягом року.

У судовому засіданні представник заявника заяву підтримала та просила задовольнити.

Позивач до суду не з`явилися, 13.05.2025 до суду надав заяву про розгляд заяви про розстрочення за його відсутності.

Вислухавши присутнього учасника та дослідивши матеріали цивільної справи суд дійшов наступного.

Із матеріалів справи встановлено, що рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 30.04.2024, залишеним в без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 24.02.2025, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 завдану залиттям квартири матеріальну шкоду в розмірі 74703,62 грн. та 5000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 8603,28 грн. витрат на проведення будівельно-експертного дослідження та 796,89 судового збору, всього 89103,79 грн.

Із заяви вбачається, що через несприятливий фінансовий стан, а саме втрату роботи, заявник має ускладнення із виконанням рішенням.

Відсутність доходу заявник підтвердила довідками форми ОК-5, ОК-7 Пенсійного фонду України, згідно яких останній дохід офіційно отримувала в 2021 році.

Крім того, як пояснила заявник в судовому засіданні та вказала в заяві, на своєму утриманні вона має малолітню дочку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 22.11.2016), аліменти на яку від батька дитини не отримує.

Квартира АДРЕСА_1 , як вказала заявник, є її та дитини єдиним житлом та звернення на це нерухоме майно неможливе через мораторій.

З урахуванням наведених обставин, заявник просить розстрочити рішення рівними платежами в розмірі 7425,32 грн., починаючи з 01.03.2025 до 28.02.2026.

При вирішенні заяви суд виходить з наступного правого регулювання.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція).

У розумінні практики Європейського суду частина перша статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання рішення залишилося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відтак, невиконання судових рішень, які набрали законної сили, є неприпустимим і, виходячи з обставин цієї конкретної справи, не може бути виправданим.

За приписами частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до частин першої, третьої - п`ятої статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Право сторони звернутися із заявою про відстрочення/розстрочення виконання рішення передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Системний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Підставою для застосування статей 435 ЦПК України і 33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини.

Оцінюючи наявні у справі докази у їх сукупності і взаємному зв`язку та враховуючи фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідач довела виключні обставин для розстрочення рішення. При цьому суд, звертає враховує, що на утриманні заявника знаходиться малолітня дитина, а тому через відсутність постійного доходу та офіційного працевлаштування заявника, виконання рішення в повному погашення присудженої до стягнення з неї суми грошових коштів, негативно впливатиме на забезпечення дитини.

За такого, суд вважає за можливе розстрочити рішення рівними платежами по 7425,32 грн. починаючи з 01.03.2025 по 28.02.2026, як просила заявник.

Керуючись статтею 435 ЦПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_8 про розстрочення виконання рішення задовольнити.

Розстрочити виконання рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 30.04.2024 у справі № 489/8325/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , труті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, рівними частинами по 7425,32 грн. щомісячно, починаючи з 01 березня 2025 року по 28 лютого 2026 року.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 14.05.2025.

Суддя І.В.Коваленко