ПОСТАНОВА

Іменем України

13 травня 2025 року м. Кропивницький

справа № 389/1617/24

провадження № 22-ц/4809/826/25

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О. Л., Чельник О. І.,

за участі секретаря Бойко В. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Кіровоградська обласна прокуратура, Державна казначейська служба України,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Пушкарьова Дмитра Євгеновича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , на рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 лютого 2025 рокуу складі судді Українського В. В. і

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовної заяви

В травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кіровоградської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України та просив стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на свою користь 1 184 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 з 13.08.2004 є фізичною особою підприємцем, основним видом його діяльності є вирощування сільськогосподарських культур та з даною метою він використовує земельні ділянки сільськогосподарського призначення за кадастровими номерами , отримані в користування на умовах оренди.

З приводу вказаних земельних ділянок господарським судом Кіровоградської області розглядалися справи про поновлення договорів оренди за позовами ОСОБА_1 , при цьому, відповідними ухвалами суду вжито заходів забезпечення позову і заборонено державним кадастровим реєстраторам здійснювати реєстрацію припинення права оренди зазначених земельних ділянок за позивачем, та інші дії, які можуть стати перешкодою для користування ОСОБА_1 земельними ділянками.

25.02.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000033 на підставі рапорту прокурора відділу Кіровоградської обласної прокуратури внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 197-1 КК України.

У відповідному витязі з Єдиного реєстру досудових розслідувань зазначалося, що склад названого кримінального правопорушення вбачається в тому, що позивач як фізична особа-підприємець за попередньою змовою з невстановленими особами самовільно зайняв дві земельні ділянки на території Суботцівської територіальної громади, чим завдав значної шкоди її законному власнику. Потерпілим від правопорушення у витязі зазначено Суботцівську селищну раду.

В рамках даного кримінального правопорушення слідчими ГУ НП в Кіровоградській області спрямовано на розгляд слідчих суддів низку клопотань про тимчасовий доступ до речей і документів, про арешт сільськогосподарської техніки та врожаю, земельних ділянок із забороною їх використання, у задоволенні яких було відмовлено.

03.08.2021 дізнавачем сектору дізнання складено повідомлення про підозру у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України та вручено ОСОБА_1

18.08.2021 досудове розслідування у кримінальному провадженні завершене складанням обвинувального акту, який спрямовано на розгляд до Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області. Судовий розгляд кримінального провадження тривав до 2024 року.

02.02.2024 прокурором за погодженням з керівником Знам`янської окружної прокуратури Кіровоградської області змінено обвинувальний акт в порядку ст. 338 КПК України та викладено зміст обвинувачення у новій редакції, а саме формально змінено кваліфікацію діяння з ч. 1 ст. 197-1 КК України на ст. 356 КК України, що є кримінальним правопорушенням приватного обвинувачення.

В такий спосіб прокурор переклав підтримання обвинувачення на потерпілого.

Після зміни обвинувачення представник потерпілого в судовому засіданні від підтримання обвинувачення відмовився та через відмову потерпілого від обвинувачення ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01.04.2024 кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відмовою представника потерпілого від обвинувачення в кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Такі дії прокурора та представника потерпілого об`єктивно перешкодили суду ухвалити у кримінальному провадженні відносно позивача виправдувальний вирок.

Фактично кримінальне переслідування відносно позивача з боку органів прокуратури та Національної поліції тривало більше трьох років, а саме з 25.02.2021 по 01.04.2024, з яких впродовж періоду з 03.08.2021 по 01.04.2024 ОСОБА_1 мав процесуальний статус підозрюваного та обвинуваченого.

Позивач вважав, що закриття кримінального провадження довело, що склад кримінального правопорушення в його діях відсутній.

Незаконним діями та рішеннями органів прокуратури та Національної поліції позивачеві завдано значної моральної шкоди, яка полягає в тому, що він зазнав душевних страждань внаслідок тривалого незаконного порушення його прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків, погіршенні можливостей реалізації своїх звичок і бажань, погіршенні відносин з оточуючими людьми, що призвело до необхідності прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, що стало підставою для звернення до суду з позовом.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 лютого 2025 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позову до Кіровоградської обласної прокуратури та Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями та бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду.

Судовий збір віднесено на користь держави.

Рішення суду мотивовано тим, що положення ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», в яких міститься вичерпний перелік підстав для здійснення відшкодування шкоди, завданої діями вказаних органів, не передбачають відшкодування у випадку закриття кримінального провадження у звязку з відмовою потерпілого від обвинувачення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Пушкарьов Д. Є., який представляє інтереси ОСОБА_1 , просить рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Апеляціна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а судом неповно встановлено обставини, що мають значення для справи.

Помилковим є твердження суду першої інстанції про те, що положення ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», в яких міститься вичерпний перелік підстав для здійснення відшкодування шкоди, завданої діями вказаних органів, не передбачають відшкодування у випадку закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення.

Для правильного вирішення спору у даній справі важливим є аналіз ситуації та подій, що передували закриттю кримінального провадження щодо позивача, адже суд першої інстанції був позбавлений можливості прийняти по справі будь-яке інше рішення, крім як закрити провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КК України.

У разі закриття кримінального провадження за вказаною підставою обвинувачений позбавлений будь-якої процесуальної можливості домогтись завршення розгляду кримінального провадження у спосіб ухвалення по ньому виправдувального вироку.

Аналіз нової редакції обвинувального акту від 02.04.2024 свідчить про те, що реальні підстави для такої перекваліфікації були відсутні, а суть та зміст діяння в новій редакції обвинувального акту лишились тими самими.

Дії прокурора були спрямовані на свідоме переведення кримінального провадження до категорії кримінального провадження у формі приватного обвинувачення з єдиною метою - для уникнення ухвалення по справі виправдувального вироку, коли ОСОБА_1 повідомив, що не бажає закриття кримінального провадження на підставі завершення строків притягнення до кримінальної відповідальності. При цьому, прокурор був обізнаний, що потерпілий будь-яке обвинувачення підтримувати не буде.

В даному випадку у кримінальному провадженні прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення і саме це призвело в подальшому до закриття кримінального провадження відносно позивача.

Короткий зміст вимог відзивів на апеляційну скаргу

Від Кіровоградської обласної прокуратури та Державної казначейської служби України надійшли відзиви на апеляційну скаргу, в якому відповідачі просять апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишии без задоволення, а рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 лютого 2025 року без змін.

Розгляд справи у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

В судовому засіданні апеляційного суду, проведеного в режимі відеоконференції, представник позивача адвокат Пушкарьов Д. Є. підтримав доводи апеляційної скарги, прокурор заперечувала проти доводів апеляційної скарги.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа.

Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки, відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, суд вирішив розглядати справу без участі осіб, які не з`явились, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що 21.10.2009 між Знам`янською районною державною адміністрацією (далі - Орендодавець), в особі голови районної державної адміністрації Іващука Анатолія Олексійовича, діючого на підставі Закону України "Про місцеві державні адміністрації" та частини 12 Перехідних положень Земельного кодексу України, та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (далі - Орендар), діючим на підставі свідоцтва про реєстрацію фізичної особи підприємця серії НОМЕР_1 від 13.11.2004, уклали Договір оренди землі від 21.10.2009, відповідно до п. 1 якого Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Трепівської сільської ради. Підставою для укладання даного Договору є розпорядження голови Знам`янської районної державної адміністрації від 14 січня 2009 року №12-р, 27 серпня 2009 року № 410-р. Пунктом 2. Договору передбачено, що в оренду передається земельна ділянка із кадастровим номером :02:000:9015 загальною площею 103,45 га ріллі, за рахунок земель запасу Трепівської сільської ради із загальної площі 132,26 га відповідно до розпорядження голови Знам`янської районної державної адміністрації від 14 січня 2009 року №12-р. У п. 8. Договору сторони погодили, що Договір укладено на 10 (десять) років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Також, 21.10.2009 між Знам`янською районною державною адміністрацією та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 укладено Договір оренди землі від 21.10.2009, відповідно до п. 1 якого Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Трепівської сільської ради. Підставою для укладання даного Договору є розпорядження голови Знам`янської районної державної адміністрації від 14 січня 2009 року №12-р, 27 серпня 2009 року №410-р. Пунктом 2 Договору передбачено, що в оренду передається земельна ділянка із кадастровим номером :02:000:9016 загальною площею 28,81 га, в тому числі: ріллі - 13,00 га, пасовищ - 15,81 га, за рахунок земель запасу Трепівської сільської ради із загальної площі 132,26 га відповідно до розпорядження голови Знам`янської районної державної адміністрації від 14 січня 2009 року №12-р. У п. 8 Договору сторони погодили, що Договір укладено на 10 (десять) років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

За результатами розгляду заяви Суботцівського сільського голови щодо самовільного зайняття ОСОБА_2 земельних ділянок площею 103,4 га та 28,8 га, розташованих на території Суботцівської територіальної громади Знам`янського району, обласною прокуратурою 25.02.2021 розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000033 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України.

Під час здійснення досудового розслідування слідчим 27.07.2021 склад злочину з ч. 2 ст. 197-1 КК України перекваліфіковано на ч. 1 ст. 197-1 КК України. Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту - земельних ділянок площею 103,4 га та 28,8 га, проведеної ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області, встановлено самовільне використання ФОП « ОСОБА_3 », без правовстановлюючих документів, вказаних земельних ділянок, чим порушено вимоги ч. 1 ст. 116, ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України, встановлено розмір заподіяної шкоди в сумі 472 665,08 гривень.

03.08.2021 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України та за результатами досудового розслідування обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 19.08.2021 скеровано до суду.

Під час судового розгляду обвинувального акту відносно ОСОБА_5 встановлено нові фактичні обставини кримінального правопорушення, та прокурором, з урахуванням вимог ст. 338 КПК України, 02.02.2024 змінено обвинувачення ОСОБА_5 з ч. 1 ст. 197-1 КК України на ст. 356 КК України.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 28.06.2022 визнано укладеною між Головним управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській області та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 додаткову угоду до договору оренди землі від 21.10.2009 року, укладеного між Знам`янською районною державною адміністрацією та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , зареєстрованого у Знам`янському міськрайонному відділі КРФ "ДП ЦДЗК" від 21.10.2009 року за №75, в редакції відповідно до рішення. Строк дії договору визначений з 21.10.2019 по 21.10.2026 на сім років.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 28.07.2022 визнано укладеною між Головним управлінням Держгеокадстру у Кіровоградській області та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 додаткову угоду до договору оренди землі від 21.10.2009, укладеного між Знам`янською районною державною адміністрацією та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 , зареєстрованого у Знам`янському міськрайонному відділі КРФ ДП "ЦДЗК" від 21.10.2009 за №74. Строк дії договору визначений з 21.10.2019 по 21.10.2026 на сім років.

Ухвалою Знам`янського міськрайонного суду від 01.04.2024 прийнято відмову представника потерпілого Борідченка A.B. від пред`явленого обвинувачення стосовно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, та закрито кримінальне провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з частиною третьою статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Порядок відшкодування такої шкоди встановлюється законом (частина сьома статті 1176 ЦК України).

Таким спеціальним нормативно-правовим актом є Закон № 266/94-ВР.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону № 266/94-ВР відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У частині другій статті 1 Закону № 266/94-ВР встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону № 266/94-ВР у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується (повертається) моральна шкода.

У статті 4 Закону № 266/94-ВР визначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно зі статтею 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:

- постановлення виправдувального вироку суду;

- встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

- закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;

- закриття справи про адміністративне правопорушення.

Перелік підстав, за наявності яких виникає право на відшкодування моральної та матеріальної шкоди відповідно до вимог Закону № 266/94-ВР, є вичерпним.

У справі, яка переглядається, кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 356 КК України, закрито на підставі пункту 7 частини першої статті 284 КПК України у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Під закриттям кримінального провадження розуміють таке закінчення досудового розслідування, яке здійснюється за наявності обставин, які виключають подальше провадження, або підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Із закриттям кримінального провадження процесуальна діяльність щодо особи повністю закінчується, подальший рух провадження виключається, поки постанова про закриття провадження не скасована у встановленому законом порядку. Обґрунтоване закриття кримінального провадження - це необхідний і законний результат досудового розслідування.

У статті 284 КПК України передбачено вичерпний перелік підстав для закриття кримінального провадження, які, у свою чергу, класифікуються за декількома критеріями: реабілітуючими та нереабілітуючими.

Реабілітуючі - це ті, які свідчать про повну невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, що їй інкримінується, тягнуть за собою зняття з неї підозри, відновлення її доброго імені, гідності та репутації, а також відшкодування (компенсація) шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю.

До реабілітуючих підстав належать:

1) встановлена відсутність події кримінального правопорушення (пункт 1 частини першої статті 284 КПК України);

2) встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення (пункт 2 частини першої статті 284 КПК України);

3) невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпання можливості їх отримати (пункт 3 частини першої статті 284 КПК України).

Закриття кримінального провадження з реабілітуючої підстави можливе за умови, якщо в ході розслідування встановлені як сам факт вчиненого діяння, так і наявність у ньому складу кримінального правопорушення, але немає достатніх доказів, що вказують на вчинення цього діяння саме підозрюваним.

Причому, висновок про непричетність особи до вчинення кримінального правопорушення може бути зроблений у результаті:

а) достовірного встановлення невинуватості підозрюваного (обвинуваченого) (наприклад, при підтвердженні його алібі);

б) вичерпання можливостей для збирання додаткових доказів і тлумачення сумнівів щодо винуватості, які не можуть бути усунуті, на його користь згідно з принципом презумпції невинуватості.

Незалежно від того, яка з наведених обставин призвела до закриття кримінального провадження на цій підставі, таке рішення повністю реабілітує особу і не дає приводу вважати її залишеною під підозрою.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 травня 2022 року у справі № 210/1137/19-ц (провадження № 61-21192св21).

Стала судова практика свідчить про те, що закриття кримінального провадження щодо фізичної особи з реабілітуючих підстав є підтвердженням незаконності дій органів досудового розслідування, які в судовому порядку додатково не потрібно такими визнавати, та надає право фізичній особі на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбаченому Законом № 266/94-ВР (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15, від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17, від 29 травня 2019 року у справі № 522/1021/16, від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17).

Натомість нереабілітуючі підстави означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак через певні обставини кримінальне провадження щодо цієї особи виключається. Така особа не вправі вимагати відшкодування матеріальної чи моральної шкоди, яка була їй завдана в процесі розслідування.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством.

У постанові Верховного Суду від 30 травня 2022 року у справі № 759/20824/19 (провадження № 61-12717св21) вказано, що, виходячи із засад диспозитивності і змагального характеру кримінального судочинства, до числа процесуальних прав потерпілого у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення належить його право на відмову від обвинувачення. Оскільки приводом до початку кримінального переслідування у такому провадженні є порушення приватного права, що належить конкретній особі, ця особа повинна мати можливість вибору форми його правового захисту, у тому числі й право впливати на рух кримінального провадження. З огляду на це законодавець передбачив підставу закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, що безпосередньо залежить від волевиявлення особи, яка постраждала від кримінального правопорушення, - відмову потерпілого від обвинувачення (пункт 7 частини першої статті 284 КПК України). Обов`язковим наслідком відмови потерпілого від обвинувачення є закриття кримінального провадження. Відповідно до частини четвертої статті 26 КПК України відмова потерпілого, а у випадках, передбачених КПК України, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, проте закриття кримінального провадження у цьому випадку не є закриттям у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, тобто провадження закрито з нереабілітуючих підстав (постанова Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 487/1817/18 (провадження № 51-1960 км 21)).

У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 199/7894/19 (провадження № 61-4206св20) зазначено, що згідно з пунктом 3 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, право на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений судом, виникає у випадку повної його реабілітації. У справі, що переглядається, суди встановили, що кримінальне правопорушення відносно позивача, передбачене частиною першою статті 122 КК України, закрито на підставі пункту 7 частини першої статті 284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення. За таких обставин, суди попередніх інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, дійшли правильного висновку, що у позивача не виникло право на відшкодування моральної шкоди, оскільки відсутні підстави, визначені Законом № 266/94-ВР, для такого відшкодування. Колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду погоджується з вказаним висновком судів, оскільки положення статті 2 Закону № 266/94-ВР, в яких міститься вичерпний перелік підстав для здійснення відшкодування шкоди, завданої діями вказаних органів, не передбачають відшкодування у випадку закриття кримінального провадження у зв`язку відмовою потерпілого від обвинувачення. Враховуючи, що право на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений судом, виникає у випадку повної його реабілітації, а закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення не є реабілітуючою підставою та не виправдовує особу, яка вчинила діяння, а тому не є підставою для відшкодування моральної шкоди за вказаним Законом.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Матеріалами справи підтверджується, що за результатами розгляду заяви Суботцівського сільського голови щодо самовільного зайняття ОСОБА_2 земельних ділянок площею 103,4 га та 28,8 га, розташованих на території Суботцівської територіальної громади Знам`янського району, обласною прокуратурою 25.02.2021 розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000033 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України (а. с. 9).

03.08.2021 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України та за результатами досудового розслідування обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 19.08.2021 скеровано до суду (а. с. 32-36, 48-50).

Під час судового розгляду обвинувального акту відносно ОСОБА_5 встановлено нові фактичні обставини кримінального правопорушення, та прокурором, з урахуванням вимог ст. 338 КПК України, 02.02.2024 змінено обвинувачення ОСОБА_5 з ч. 1 ст. 197-1 КК України на ст. 356 КК України (а. с. 77-80).

Ухвалою Знам`янського міськрайонного суду від 01.04.2024 прийнято відмову представника потерпілого Борідченка A.B. від пред`явленого обвинувачення стосовно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, та закрите кримінальне провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України (а. с. 81-82).

Таким чином, враховуючи, що право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконних процесуальних дій правоохоронних органів, що обмежують права громадянина, виникає у випадку повної реабілітації, а закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення (пункт 7 частини першої статті 284 КПК України) не є реабілітуючою підставою та не виправдовує особу, яка вчинила діяння, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у позивача не виникло право на відшкодування шкоди на підставі частини першої статті 1176 ЦК України та Закону № 266/94-ВР.

За таких обставин посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що помилковим є твердження суду першої інстанції про те, що положення ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», в яких міститься вичерпний перелік підстав для здійснення відшкодування шкоди, завданої діями вказаних органів, не передбачають відшкодування у випадку закриття кримінального провадження у звязку з відмовою потерпілого від обвинувачення, не знайшли свого підтвердження.

Посилання в апеляційній скарзі на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 26 липня 2023 року у справі № 727/7635/21, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

В постанові Верховного Суду від 26 липня 2023 року у справі № 727/7635/21 вказано, що відмова прокурора від обвинувачення з мотивів відсутності достатніх, належних та допустимих доказів, які б доводили вину позивача у вчиненні кримінального правопорушення, за своєю юридичною суттю є тотожною закриттю кримінального провадження за пунктом 3 частини першої статті 284 КПК України у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати, а отже, є незаконним переслідуванням та передбачає виникнення в особи права на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених Законом № 266/94-ВР.

Однак, обставини у наведеному судовому рішенні касаційного суду відрізняються від обставин у цій справі, що переглядається в апеляційному порядку.

На відміну від справи № 727/7635/21 у справі, яка переглядається, кримінальне провадження стосовно позивача закрито за пунктом 7 частини першої статті 284 КПК України у зв`язку відмовою потерпілого від обвинувачення, проте закриття кримінального провадження у цьому випадку не є закриттям у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді, тобто провадження закрито з нереабілітуючих підстав.

Нереабілітуючі підстави означають, що відносно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Правова позиція щодо відсутності передбачених Законом № 266/94-ВР підстав для відшкодування шкоди особі, кримінальне провадження стосовно якої було закрито за пунктом 7 частини першої статті 284 КПК України, тобто з нереабілітуючих підстав, неодноразово висловлювалася судом касаційної інстанції, зокрема, у наведених вище постановах Верховного Суду від 30 травня 2022 року у справі № 759/20824/19 (провадження № 61-12717св21) тавід 18 листопада 2020 року у справі № 199/7894/19 (провадження № 61-4206св20).

Аргументи заявника про те, що дії прокурора були спрямовані на свідоме переведення кримінального провадження до категорії кримінального провадження у формі приватного обвинувачення з єдиною метою з уникнення ухвалення по справі виправдувального вироку, коли ОСОБА_1 повідомив, що не бажає закриття кримінального провадження на підставі завершення строків притягнення до кримінальної відповідальності, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 522/1021/16-ц (провадження № 14-136цс19) зроблено висновок про те, що закриття кримінального провадження щодо фізичної особи з реабілітуючих підстав є підтвердженням незаконних дій органів досудового розслідування, які в судовому порядку додатково не потрібно такими визнавати.

Водночас у справі, яка переглядається, закриття кримінального провадження стосовно позивача відбулося з підстав, що не є реабілітуючими, отже, твердження ОСОБА_1 про незаконність дій органів досудового розслідування слід доводити в порядку, визначеному процесуальним законом.

Стала судова практика свідчить, що вимоги про визнання незаконними рішень та дій органів досудового розслідування у кримінальних провадженнях має вирішуватися за правилами КПК України, а не в порядку цивільного судочинства (див., зокрема постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/2004/18 та від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17).

У справі, яка переглядається, щодо ОСОБА_1 в іншому рішенні суду не встановлено факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного проведення в ході кримінального провадження інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; не закрито кримінальне провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Отже, заявляючи цей позов, позивач не надав належних доказів незаконності дій органів досудового розслідування щодо повідомлення йому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 191 КК України, зміну підозри (кваліфікації) на частину другу статті 191 КК України та висунення обвинувачення, а також незаконності перебування під слідством і судом.

Судове рішення, яким закрито кримінальне провадження стосовно ОСОБА_1 на підставі пункту 7 частини першої статті 284 КПК України, тобто з нереабілітуючих підстав, не містить даних про незаконність будь-яких процесуальних дій органів досудового слідства, прокуратури чи суду стосовно нього.

Отже, оскільки позивач не надав належних та достатніх доказів про те, що він став жертвою незаконного кримінального переслідування, а також не довів незаконності дій (бездіяльності) органів досудового розслідування, внаслідок яких позивачу завдано шкоди у зв`язку з обмеженням його прав таким розслідуванням, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Посилання заявника на те, що зміна обвинувачення фактично є відмовою прокурора від підтримання обвинувачення і закриттям кримінального провадження за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 191 КК України, суд відхиляє з таких міркувань.

Відповідно до частини другої статті 338 КПК України, дійшовши до переконання, що обвинувачення потрібно змінити, прокурор після виконання вимог статті 341 цього Кодексу складає обвинувальний акт, в якому формулює змінене обвинувачення та викладає обґрунтування прийнятого рішення. Частиною третьою цієї статті визначено, що у разі якщо в обвинувальному акті зі зміненим обвинуваченням ставиться питання про застосування закону України про кримінальну відповідальність, який передбачає відповідальність за менш тяжке кримінальне правопорушення, чи про зменшення обсягу обвинувачення, головуючий зобов`язаний роз`яснити потерпілому його право підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі.

Поряд із цим частиною першою статті 340 КПК України встановлено, що у випадку якщо в результаті судового розгляду прокурор дійде переконання, що пред`явлене особі обвинувачення не підтверджується, він після виконання вимог статті 341 цього Кодексу повинен відмовитися від підтримання державного обвинувачення і викласти мотиви відмови у своїй постанові, яка долучається до матеріалів кримінального провадження.

При цьому головною відмінністю між зміною обвинувачення в суді і відмовою від підтримання державного обвинувачення є форма процесуального рішення: змінений обвинувальний акт (стаття 338 КПК України), вмотивована постанова прокурора (стаття 340 КПК України).

Від форми процесуального рішення прокурора (новий обвинувальний акт чи постанова) також залежить специфіка подальшої процесуальної процедури розгляду справи у суді.

Так, після одержання від прокурора обвинувального акта, яким змінено обвинувачення (стаття 338 КПК України), залежно від постановлених у ньому питань суд, для забезпечення прав потерпілого у разі, коли ставиться питання про застосування норми кримінального права, яка передбачає відповідальність за менш тяжке кримінальне правопорушення чи про зменшення обсягу обвинувачення, роз`яснює останньому його право підтримувати обвинувачення в раніше пред`явленому обсязі, викладеному в первинному обвинувальному акті, що надійшов до суду. Якщо потерпілий вирішив скористатися правом підтримувати обвинувачення у попередньому обсязі, то в подальшому під час судового провадження обвинувачення особи здійснюється: прокурором на підставі зміненого обвинувального акта, а потерпілим - у раніше пред`явленому обсязі.

Отже, у продовженому судовому розгляді обвинувачений захищається від обох обвинувачень, а суд ухвалює рішення з урахуванням всіх з`ясованих обставин та перевірки їх доказами.

Натомість у разі відмови прокурора від підтримання пред`явленого особі обвинувачення (стаття 340 КПК України), якщо потерпілий висловив згоду на подальше підтримання обвинувачення в суді, кримінальне провадження за відповідним обвинуваченням набуває статусу приватного і здійснюється за відповідною процедурою.

Згідно з пунктом 2 частини другої, абзацом другим частини сьомої статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом, якщо прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Якщо обставини, передбачені пунктами 5, 6, 7, 8, 9, 9-1, 10 частини першої цієї статті, виявляються під час судового провадження, а також у випадку, передбаченому пунктами 2, 3 частини другої цієї статті, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

У справі, яка переглядається, суд з`ясував, що первинний судовий розгляд кримінального провадження № 0000033 розпочався за обвинувальним актом, згідно з яким позивач обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України.

Надалі під час судового розгляду, з урахуванням встановлених нових фактичних обставин кримінального правопорушення, прокурор у порядку статті 338 КПК України було виніс новий обвинувальний акт від 02 лютого 2024 року зі зміненим обвинуваченням та остаточно кваліфікував дії ОСОБА_1 за статтею 356 КК України.

При цьому прокурор не виносив умотивовану постанову про відмову від підтримання обвинувачення щодо позивача за частиною першою ст. 197-1 КК України як того вимагає частина перша статті 340 КПК України, зокрема з мотивів відсутності достатніх, належних та допустимих доказів, які б доводили вину позивача у вчиненні кримінального правопорушення, а суд не постановляв ухвалу про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 2 частини другої статті 284 КПК України.

Отже, в ході судового розгляду вказаного кримінального провадження відбулася зміна обвинувачення шляхом звернення прокурора із зміненим обвинувальним актом відповідно до вимог статті 338 КПК України, а не відмова від обвинувачення у розумінні вимог статті 340 КПК України, як про це помилково зазначає заявник.

Водночас, у будь-якому випадку право на відшкодування шкоди на підставі норм Закону № 266/94-ВР виникає лише у разі повної реабілітації особи, тоді як у цій справі кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_1 за статтею 356 КК України закрито на підставі пункту 7 частини першої статті 284 КПК України, тобто з нереабілітуючих підстав.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 04 липня 2024 року у справі № 405/5221/23 (провадження № 61-3476св24).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом ст. 375 ЦПК України судапеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, суд першої інстанції ухвалив в судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першоїстатті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу адвоката Пушкарьова Дмитра Євгеновича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 лютого 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 15.05.2025.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді О. Л. Карпенко

О. І. Чельник