Справа № 296/6569/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повний текст)

08 квітня 2025 року м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира у складі:

головуючої судді Петровської М.В.,

за участю секретаря судових засідань Дзюман О.І.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідачки - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, -

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира із позовною заявою, відповідно до змісту якої, просить:

- поділити належне йому майно та відповідачці на праві спільної сумісної власності нерухоме майно наступним чином: визнати за ним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 ідеальну частину квартири АДРЕСА_1 ; а іншу 1/2 ідеальну частину квартири АДРЕСА_1 залишити у власності відповідачки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- припинити право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 ;

- стягнути з відповідачки на його користь понесені судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору, витрат на оцінку майна та витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вони з відповідачкою перебували у шлюбі з 21.11.2015. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 20.06.2022 шлюб розірвано. В період перебування у шлюбі ними за спільні сімейні кошти було придбано 11.05.2021 квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку оформлено на відповідачку по справі ОСОБА_4 . Отже, квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності, тому позивач має право на 1/2 частину квартири. З огляду на неможливість у добровільному порядку вирішити питання поділу спільного сумісного майна, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира від 02 серпня 2024 року у даній справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження із проведенням підготовчого засідання та повідомленням сторін.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира від 16 жовтня 2024 року, задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_3 адвоката Галагуз Дарини Миколаївни та витребувано у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Катюхи Олександра Віталійовича належним чином засвідчену копію договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідченого за № 1030 від 11.05.2021.

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 15 січня 2025 року, постановленою без виходу суду до нарадчої кімнати, у даній справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Галагуз Д.М. в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити.

Представник відповідачки ОСОБА_4 - адвокат Янчук М.О. в судовому засіданні позов не визнав. Зазначив, що сам по собі факт набуття у власність спірної квартири під час перебування подружжя у шлюбі не робить його спільною сумісною власністю, натомість позивач не довела належними доказами, що мала кошти на придбання квартири.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 21 листопада 2015 року між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , був укладений шлюб, актовий запис №2750.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 народилась ОСОБА_6 , батьками якої є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

У відповідності до рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 20 червня 2022 року у цивільній справі №296/1908/22, розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що зареєстрований 21 листопада 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №2750.

Рішення суду набрало законної сили 21.07.2022.

Згідно копії договору купівлі - продажу квартири від 11 травня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Катюхою Олександром Віталійовичем та зареєстрованого за № 1030, інформаційної довідки №385010630 від 01.07.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_1 , - належить на праві приватної власності ОСОБА_4 .

За змістом заяви від 23.04.2021, поданої до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Катюхи Олександри Віталійовича ОСОБА_3 , останній надав згоду своїй дружині ОСОБА_4 на купівлю квартири АДРЕСА_1 . Заяву зареєстровано в реєстрі за № 750.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 372 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно зі статтею 60 Сімейного кодексу України від 10.01.2002 №2947-III (далі - СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Положеннями статті 61 СК України закріплено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 Сімейного кодексу України).

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (п.3 ч.1 ст.57 СК України).

Статтею 63 СК України врегульовано, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частини першої статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч.3 ст.370 ЦК України, виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

У відповідності до абз.1 пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року №11 (далі - Постанова №11), сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

За змістом пунктів 23, 24 Постанови №11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Згідно з п.30 Постанови №11, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України.

У відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

З матеріалів справи вбачається, що з 21 листопада 2015 року по 21 липня 2022 року (дата набрання рішенням про розірвання шлюбу законної сили) сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбу, під час якого набули у власність нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку, на підставі договору купівлі - продажу квартири від 11 травня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Катюха Олександром Віталійовичем за №1030, зареєстровано за відповідачкою ОСОБА_4 .

Враховуючи, що вищезазначену квартиру було набуто подружжям під час шлюбу, та за згодою подружжя, що підтверджено заявою ОСОБА_3 № 750, а наведене не спростовано відповідачкою, суд дійшов висновку, що спірна квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 вказано, що спростовує презумпцію спільності майна подружжя той із подружжя, який заперечує, що майно, набуте у період шлюбу, є спільним сумісним майном.

Тому саме на колишню дружину ОСОБА_4 закон покладає обов`язок спростувати презумпцію спільної сумісної власності щодо квартири АДРЕСА_2 , набутої у шлюбі та зареєстрованої за нею.

Разом з тим, стороною відповідачки не спростовано презумпцію спільної сумісної власності щодо спірної квартири, будь-яких доказів на підтвердження того, що квартиру було придбано за особисті кошти відповідачки ОСОБА_4 , - її представником до суду не подано.

Оскільки домовленості між сторонами по справі з приводу поділу спільного майна не досягнуто, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання за кожною із сторін, в порядку поділу спільного майна колишнього подружжя, права власності на половину квартири (по 1/2 частині) на засадах рівності часток та задоволення позову в цій частині.

Щодо усної заяви представника відповідача адвоката Янчука М.М. про виключення з числа доказів наявної у матеріалах справи копії заяви від 23.04.2021, поданої до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Катюхи Олександри Віталійовича ОСОБА_3 (а.с.8), оскільки є сумнів у його достовірності, то така залишається судом без розгляду, оскільки в порушення вимог ч.11 ст.83 ЦПК України, не зроблена до закінчення підготовчого засідання, натомість представником відповідачки на стадії підготовчого провадження не надано будь-яких доказів на спростування факту достовірності такого доказу, а отже у суду відсутні сумніви у його достовірності за недоведенням зворотного.

Що стосується вимоги позовної заяви в частині припинення права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , то така не підлягає задоволенню, оскільки задоволення вимоги про поділ квартири як спільної сумісної власності шляхом визнання за позивачем та відповідачем права власності на 1/2 її частину за кожним, саме собою свідчить про припинення правового режиму спільної сумісної власності на такий об`єкт.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 виснувала, що окрема вимога припинити право спільної сумісної власності є неефективним способом захисту.

Враховуючи наведене у сукупності, позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності до статті 141 ЦПК України, з відповідачки ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_3 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 10 151,00 грн.

Керуючись статтями 76-80, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про поділ майна подружжя, - задовольнити частково.

Поділити спільне сумісне майно, визнавши за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1 , за кожним.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 10 151 грн (десять тисяч сто п`ятдесят одна гривня) судових витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 22 квітня 2025 року.

Суддя М. В. Петровська