Справа № 202/9477/24
Провадження № 2/202/784/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м.Дніпра в складі:

Судді Доценко С.І.

Секретаря Тарасової К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування в особі Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини з батьком.

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачки про визначення місця проживання з батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування вимог посилається на те, що вони з відповідачкою проживали однією сімєю без шлюбу з 2021 року. Вони мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сімейні відносини з відповідачкою припинені Син проживає з позивачем, а відповідачка проживає окремо, життям сина не цікавиться, допомоги на утримання сина не надає. Позивач має роботу, постійний доход, постійне місце проживання. 28.09.2022 року було визначене місце проживання дитини з батьком Органом оріки та піклування.

Ухвалою суду від 02.08.2024 року відкрите провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 03.12.2024 року витребувано у Органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради висновок по справі.

Ухвалою суду від 29.01.2025 року зарите підготовче провадження та справа призначена до судогового розгляду по суті.

Представник позивача підтримав позовні вимоги.

Відповідачка в судове засідання не зёявилась, хоча належним чино повідомлялась про час і місце судового розгляду.

Представник Органу опіки та піклування подала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Дослідивши заяву по суті справи, та надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судом в судовому засіданні встановлено, що сторони є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( копія свідоцтва про нннародження дитини серії НОМЕР_1 від 09.02.2024 року виданого Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ц м.Дніпрі Південно- міжрегіонального управління Мінстерства юстиції.)

Відповідно до Розпорядження голови Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради №95-р від 27.03.2024 року визначене місце проживання малолітнього ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1

Позивач підтвердив копією довідки ТОВ « ПРОМТЕДЖ» що він працює менеджером з продажу і має постійний дохід 144000 грн за 6 місяців з серпня 2023 по січень 2024 років.

В декларації лікаря первинної медичної допомоги зазначено, що довіреною особою пацієнта ОСОБА_3 є ОСОБА_1 .

Згідно з висновком органу опіки і піклування Лівобережної адміністрації Дніпровоської міської ради визначено доцільним визначення місця проживання дитини з батьком. Висновок ґрунтується на тому, що радою вже приймалось рішення про визначення місця проживання дитини з батьком.

Відповідно до копії нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 від05.03.2025 року , вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо сина ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Відповідно до ст.6 СК України малолітньою вважається дитина до досягнення нею 14 років.

Ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 11 та 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно з ч. 1ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч.2 ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Аналіз національного законодавства вказує на те, що втручання суду у вирішення питання щодо місця проживання дітей має відбуватись у крайніх випадках, за наявності спору між батьками, задля сторонньої оцінки обставин, що визначені ч. 2ст. 161 СК України.

Із досліджених доказів судом встановлено, що на момент звернення до суду дитина проживає з позивачем є

Ще до звернення до суду з позовом , 27.03.2024 року розпорядженням голови Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради було визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 .

Відповідачка -мати дитини не оспорює місце проживання дитини з батьком, не вчиняла жодних дій, які б свідчили про спір між батьками про місце проживання дитини і навіть відповідно до копії нотаріально посвідченої заяви від 05.03.2025 року , не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо сина ОСОБА_3 .

Ці обставини свідчать про те, що між батьками відсутній спір про місце проживання дитини, а відповідно до положень ст. 161 СК України лише наявність спору між батьками щодо місця проживання дитини є під ставою звернення до суду.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Таким чином, суд не погоджується з висновком органу опіки і піклування в цій справі, тому що висновок підтверджує, що на підставі розпорядження органу опіки та піклування цей спір між батьками вже був вирішений Таким чином, в розумінні ст.161 СК України право позивача не порушено відповідачем , а тому у нього не має підстав для звернення з таким позовом.

Такий висновок суду ґрунтуються на правових висновках ВС (Постанова КЦС ВС від 10.07.2024 № 127/16211/23 (61-1964 св 24). Так, в аналогічній справі ВС вважає вірним рішення суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції та вважає, що суд вірно відмовив у задоволенні позову батька дитини про визначення місця проживання дочки разом із ним, так як ним не доведено, що його права порушені. А відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України до суду особа має право звернутися, якщо її права порушені, невизнані або оспорюються. Жодну із цих дій відповідач не вчиняла.

На підставі викладеного, позов задоволенню не підлягає.

Судовий збір по справі за подання позовної заяви немайнового характеру становить 1073.60 гривень, який сплачений позивачем при зверненні до суду.

Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а також, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи, що в заповненні позовних вимог відмовлено, сдові витрати покладаються на позивача

Керуючись ст.ст. 2, 10-13, 141, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, , суд,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування в особі Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини з батьком.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути поданою безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до ч. 4, 5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 01.05.2025 року.

Суддя С. І. Доценко