КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Повадження №22-ц/824/4774/2025 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
УХВАЛА

30 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Євграфової Є.П., Писаної Т.О.,

при секретарі Голінько А.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про затвердження мирової угоди від 13 лютого 2025 року у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2024 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за борговою розпискою,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за борговою розпискою.

Просив суд стягнути з відповідача 35 000 доларів США суми позики, 205 705,83 гривень пені та 667,39 доларів США - 3% річних.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму позики в розмірі 35 000,00 доларів США.

У задоволенні позовних вимог про стягнення пені та 3% річних - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 26 листопада 2024 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

13 лютого 2025 року сторонами подано заяву про затвердження мирової угоди.

24 лютого 2025 року ОСОБА_2 подала заяву про розгляд справи без її участі.

24 лютого 2025 року ОСОБА_1 подав заву про розгляд справи без його участі.

Учасники процесу в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши мирову угоду та заяву про затвердження мирової угоди, колегія суддів приходить до висновку, що у затвердженні мирової угоди між сторонами необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Сторони можуть примиритися, у тому числі шляхом медіації, на будь-якій стадії судового процесу. Результат домовленості сторін може бути оформлений мировою угодою (частина сьома статті 49 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 207 ЦПК України до ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Частиною п`ятою статті 207 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: 1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або 2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом (пункт 5 частини першої статті 255 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2024 року у справі № 185/8179/22 (провадження № 14-84цс24) зазначила, що мирова угода є юридичним документом, який створюється сторонами процесу і затверджується судом з метою вирішення спору шляхом досягнення взаємної згоди. Загальний наслідок укладення мирової угоди полягає в тому, що сторони приймають умови, які для них є прийнятними, замість того, щоб покладати вирішення спору на суд. Тому припинення судового процесу та закриття провадження у справі, за змістом частини четвертої статті 207 ЦПК України, є безальтернативним результатом затвердження судом мирової угоди.

За своїм змістом процедура закінчення розгляду справи укладенням мирової угоди складається з декількох послідовних дій, що вчиняються сторонами та судом: 1) сторони справи укладають мирову угоду; 2) сторони повідомляють суд про укладання мирової угоди, подавши до суду спільну письмову заяву про це; 3) суд роз`яснює сторонам наслідки укладення сторонами мирової угоди; 4) суд перевіряє: чи не обмежені представники сторін вчинити дії з укладання мирової угоди; чи мирова угода укладається сторонами на підставі взаємних поступок; чи стосується мирова угода лише прав та обов`язків сторін; якщо у мировій угоді сторони вийшли за межі предмета спору, то чи мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб; 5) суд постановляє ухвалу, якою: затверджує мирову угоду; вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету; закриває провадження у справі. Затвердження мирової угоди змістовно є сукупністю процесуальних дій і рішень суду та сторін справи, які становлять системну послідовність.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до розписки від 10.10.2021, оригінал якої міститься у матеріалах даної справи, ОСОБА_2 отримала в борг від Позивача ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 18000 доларів США та зобов`язалася їх повернути до 01.01.2023 року (а.с. 42).

Згідно з розпискою від 23.01.2022 року, оригінал якої міститься у матеріалах даної справи, Відповідач ОСОБА_2 отримала в борг від Позивача ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 17000 доларів США та зобов`язалася їх повернути до 01.01.2023 року (а.с. 41).

Доказів на підтвердження факту повернення відповідачем грошових коштів за розписками матеріали справи не містять.

Колегія суддів звертає увагу на те, що сторони можуть вийти за межі предмета спору лише у випадку, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб (частина перша статті 207 ЦПК України), суд апеляційної інстанції повинен був перевірити такі обставини.

Сторонами провадження не було надано суду першої інстанції беззаперечних доказів відсутності прав третіх осіб на нерухоме майно. Колегія суддів вважає, що укладення мирової угоди щодо майна, яке не було предметом спору має на меті перехід права власності та уникнення сплати обов`язкових платежів.

Вирішуючи питання про затвердження мирової угоди, суд має врахувати, що умови мирової угоди не можуть суперечити закону, а також брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із таким затвердженням.

Метою мирової угоди є врегулювання спору між сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов`язків сторін і предмету спору, тобто матеріально-правової вимоги позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Не може визнаватися судом мирова угода, умови якої не пов`язані зі спірними правовідносинами.

Мирова угода є різновидом зобов`язання, яке виникає на підставі договору, укладеного за взаємною згодою сторін у письмовій формі та затвердженого судовим рішенням (ухвалою).

Укладення мирової угоди неможливе і в тих випадках, коли ті чи інші відносини одночасно врегульовані законом і не можуть змінюватись волевиявленням сторін.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в ухвалі від 01.08.2018 року у справі №760/15287/15-ц та у постанові від 30.05.2018 року у справі №759/4103/16-ц.

Суд відмовляє у затвердженні мирової угоди, якщо її умови стосуються прав та обов`язків сторін, які не входять до предмету позову, а також, якщо умови мирової угоди суперечать закону.

Як вбачається зі змісту мирової угоди, сторони у справі шляхом укладення цієї угоди мають намір відчужити належне боржнику нерухоме майно на користь стягувача. Тобто, умови мирової угоди є вимогою про перехід права власності на нерухоме майно, тоді як предметом спору, за яким укладена мирова угода, є стягнення боргу за договором позики.

Правовідносини між сторонами виникли у зв`язку із стягненням боргу, питання щодо визнання права власності на нерухоме майно не було предметом розгляду суду, тому не має правових підстав для затвердження мирової угоди, про що правильно вказав суд першої інстанції.

При вирішенні питання щодо затвердження мирової угоди цивільний процесуальний закон покладає на суд обов`язок перевірити, чи не суперечать умови мирової угоди закону, чи не порушують такі умови права, свободи та інтереси інших осіб.

Колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для затвердження мирової угоди, оскільки її умови суперечать чинному законодавству України. Розгляд апеляційного провадження продовжити.

Керуючись ст.ст.207, 268, 373 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у затвердженні мирової угоди ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладеної 13 лютого 2025 року у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2024 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за борговою розпискою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали складено 6 травня 2025 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Є.П. Євграфова

Т.О. Писана