Провадження № 2/641/139/2025 Справа № 643/4517/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2025 року м. Харків

Слобідський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Маньковської О.О.,

за участю представника позивача - відповідача Сисоєвої К.М.,

відповідача позивача ОСОБА_1 ,

секретаря Литвиненко А.С., Почерніної А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, поділ майна подружжя, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 , уточнивши свої первинні позовні вимоги, звернувся до суду з позовом, в якому просить встановити факт окремого проживання між ним та ОСОБА_1 з липня 2018 року в зв`язку з фактичним припиненням шлюбно-сімейних відносин; визнати спільним зобов`язанням подружжя кредитну заборгованість в розмірі 282130,08 грн. за кредитним договором № 10344/2017 від 26.07.2017 р., укладеним з ПАТ «Кредобанк» та в порядку поділу майна подружжя стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача 1/2 частини в розмірі 141065,04 грн., що становить частку спільного зобов`язання подружжя, а також в порядку поділу майна подружжя визнати за позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_1 право власності по 1/2 частині на автомобіль «Kia Sportage», 2017 року випуску, д.н. НОМЕР_1 ; припинити право власності ОСОБА_1 на 1/2 частини автомобіля «Kia Sportage», 2017 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості її частки в розмірі 26000,00 грн. та визнати за ОСОБА_2 право власності на частку автомобіля, відшкодувати судові витрати (а.с.178 Т1).

В обгрунтування уточненої позовної заяви позивач вказав, що перебував у зареєстрованому шлюбі з 25.04.2015 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_1 , в шлюбі народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З травня 2018 року відносини між ним та відповідачем-позивачем погіршились та з липня 2018 року він переїхав проживати до своїх родичів, а відповідач разом із сином залишилась проживати за тією ж адресою. Таким чином, вважав, що шлюбно-сімейні відносини припинено з липня 2018 року. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24.10.2018 року шлюб розірвано. В період шлюбу та до моменту фактичного припинення шлюбних відносин, 24.07.2017 року, він разом із відповідачем придбав у власність автомобіль «Kia Sportage», 2017 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , який зареєстрований за ним, вартістю 632100,00 грн., з яких: власні спільні кошти подружжя 158,025 грн., що становить 25 % повної ціни автомобіля, а також кошти, отримані подружжям за кредитним договором із ПАТ «Кредобанк», за яким сплачено різницю коштів між повною ціною автомобіля - 474075,00 грн., що становить 75% повної ціни автомобіля. Вказав, що спірний автомобіль був предметом застави до моменту повного розрахунку з ПАТ «Кредобанк» по договору застави від 27.07.2017 року. Позивач наголосив, що кредитний договір за № 10344/2017, укладений 26.07.2017 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Кредобанк» строком на 2 роки, тобто до 25.07.2019 року. Відповідач ОСОБА_1 виступала поручителем по вказаному кредитному договору, згідно договору поруки від 26.07.2017 року. Таким чином, вважав, що кредитний договір укладений в інтересах сім`ї та за взаємною згодою подружжя. Вказав, що за графіком заборгованості до Договору, сума кредиту становила 474 075,00 грн., відсотки за користування 56 555,08 грн., загальна сума кредиту становила 530 630,08 грн. За період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин (липень 2018 року) подружжям сплачена заборгованість за спільним кредитним договором у розмірі 248 500 грн., тобто, на момент припинення шлюбних відносин липень 2018 року заборгованість складала 282 130,08 грн., яку сплачував самостійно позивач. Станом на 12.07.2019 року позивачем повністю погашена сума заборгованості за кредитним договором, отриманим подружжям на придбання спільного автомобіля. Вказав, що відповідач після припинення шлюбно-сімейних відносин з липня 2018 року не приймала участі у виконанні вказаного кредитного зобов`язання по виплаті кредитних коштів. Зазначив, що має право стягнути з відповідача-позивача ОСОБА_1 1/2 частку даної суми на свою користь в розмірі 141 065,04грн. При цьому, згідно Звіту про вартість об`єкту оцінки спірного автомобіля, його ринкова вартість станом на 01.03.2020року, складає 334133,00грн. Посилаючись на ті обставини, що спірний автомобіль є неподільною річчю, яку має намір залишити у своїй власності, позивач ОСОБА_2 вважає за обгрунтоване здійснити поділ вказаного автомобіля шляхом стягнення з нього на користь відповідача ОСОБА_1 грошової компенсації за 1/2 частку вартості автомобіля, що становить 167 066,50 грн. Разом з цим, враховуючи, що відповідач ОСОБА_1 має сплатити на користь позивача грошову суму в розмірі 141 065,04грн., що становить 1/2 частку спільного зобов`язання подружжя за кредитним договором, вважав, що розмір грошової компенсації за автомобіль, яка підлягає стягненню з нього на користь ОСОБА_1 повинна складати 26 000грн.(167 066,50 грн.- 141 065,04 грн.) (а.с.178-183).

Відповідач ОСОБА_1 , уточнивши свої зустрічні позовні вимоги, просила в порядку поділу майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на її користь частку сплачених під час шлюбу коштів від авансового внеску та боргових зобов`язань по кредиту за автомобіль «Kia Sportage», 2017 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , в сумі 247762,50 грн.; визнати за відповідачем ОСОБА_2 право власності на вказаний транспортний засіб, припинивши право власності за ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 200-201)

В обгрунтування уточнених зустрічних позовних вимог вказала, що не оспорює факт перебування з позивачем-відповідачем ОСОБА_2 у шлюбі, який в подальшому був розірваний рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24.10.2018 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_4 , 2016 року народження. Вказала, що в шлюбі із позивачем-відповідачем ними придбаний автомобіль «Kia Sportage», 2017 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 . Частково грошові кошти, а саме - 474075,00 грн., на придбання автомобіля були отримані за кредитним зобов`язанням ОСОБА_2 перед ПАТ «Кредобанк», за яким вона була поручителем. Вказала, що як подружжям, в рахунок вартості автомобіля було внесено 25 % від ціни автомобіля в сумі 158 025,00 грн. Ціна автомобіля на дату підписання Договору складала 632100,00 грн. За рахунок грошових коштів, отриманих у Банку сплачено різницю коштів між повною ціною автомобіля та сплаченим покупцем авансом в розмірі 474 075,00 грн., що становить 75 % повної ціни автомобіля. Вказала, що сплачували кредит із спільних сумісних коштів подружжя з 26.07.2017 року по 24.10.2018 року, перебуваючи в шлюбі. Таким чином, вважала, що позивач- відповідач має сплатити їй частину від суми авансу за придбання автомобіля в розмірі 158025,00/2=79012,50 грн. Крім того, ОСОБА_1 вказала, що в період шлюбу подружжям було сплачено 15 платежів на суму 337 500 грн., тобто 337500/15=22500 грн. вносився платіж щомісяця. Тому подружжям під час перебування у шлюбі було сплачено за кредитним договором 158025,00+337500,00= 495525,00 грн. Зазначила, що, оскільки частки майна дружини та чоловіка є рівними, то кожному належить по частині, а тому просила стягнути з ОСОБА_2 1/2 частку сплачених коштів на користь ОСОБА_1 , а саме - 495525,00/2=247 762,50 грн. Залишок за кредитом ОСОБА_2 сплачував після розірвання шлюбу самостійно, та самостійно з третіми особами користувався, володів та розпоряджався транспортним засобом, набутим подружжям за кредитні кошти, в цій частині на залишок сплачених коштів ОСОБА_2 набув право власності на автомобіль та вона на право власності в цій частині на спірний автомобіль не претендує. Просить зустрічні позовні вимоги задовольнити.

Представник позивача-відповідача надав суду відзив на зустрічну позовну заяву, вказав, що вважає необгрунтованою вимогу відповідача-позивача про стягнення з ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя коштів, сплачених як авансовий внесок та за борговим зобов`язанням по кредиту за спільний автомобіль «Kia Sportage», 2017 року випуску, д.н. НОМЕР_1 в сумі 247 762,50 грн., оскільки один з подружжя вправі вимагати стягнення частини вартості автомобіля, а не компенсації за виплачений за нього кредит. Посилаючись на вимоги положень ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України, вказала, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно Звіту про вартість об`єкту оцінки спірного автомобіля, його ринкова вартість станом на 01.03.2020 року складає 334133,00 грн. Таким чином, автомобіль «Kia Sportage», 2017 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , який був зареєстрований за ОСОБА_2 є спільним сумісним майном подружжя. Враховуючи те, що автомобіль є неподільною річчю та позивач-відповідач має намір залишити автомобіль у своїй власності, вважали обгрунтованим здійснити поділ вказаного автомобілю шляхом стягнення з позивача-відповідача на користь відповідача-позивача грошової компенсації за частки вартості автомобіля, що становить 167066,50 грн. Разом з тим, враховуючи те, що відповідач-позивач має сплатити на користь позивача відповідача грошову суму у розмірі 141065,04 грн., що становить частину спільного зобов`язання подружжя за кредитним договором , яку ОСОБА_2 сплатив самостійно після припинення шлюбних відносин, вважали, що судом повинен бути проведений взаємозалік взаємних зобов`язань, що виникли між сторонами у розмірі, зазначеному у первісному позові.

В судовому засіданні представник позивача відповідача ОСОБА_5 , підтримала позовну заяву та заперечувала проти задоволення зустрічної позовної заяви з підстав, наведених у відзиві. Крім того, не заперечувала щодо тверджень відповідача-позивача в тій частині, що позивачем-відповідачем сплачувалось за кредитним зобов`язанням з 26.07.2017 року по 24.10.2018 року щомісячно суми в розмірі 22 500 грн.

Відповідач позивач уточнений зустрічний позов в судовому засіданні підтримала, заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2 . Пояснила, що вони з позивачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.04.2015 року по 24.10.2018 року, заперечувала проти тверджень свідків щодо проживання ОСОБА_2 з липня 2018року з іншою сім`єю, оскільки в липні 2018року вони з позивачем їздили разом відпочивати. Зазначила, що під час перебування в зареєстрованому шлюбі із нею, позивач не ночував вдома, але приходив до сина, проводив із ним час, приносив продукти. Зазначила, що їй не було відомо про проживання її чоловіка з іншою жінкою однією сім`єю в той період, коли шлюб між ними не було розірвано.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та зустрічні позовні вимоги та заперечення, дослідивши матеріали справи та надані докази, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що сторони знаходились у зареєстрованому шлюбі в період з 25.04.2015 року по 24.10.2018 рік (т. 1 а.с. 64).

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24.10.2018 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с.204 Т1).

Під час перебування в шлюбі сторонами набутий автомобіль «Kia Sportage», 2017 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , право власності на який оформлене на ім`я позивача-відповідача ОСОБА_2 .

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17.09.2020 року автомобіль «Kia Sportage», 2017 року випуску, д.н. НОМЕР_1 - визнано об`єктом спільної сумісної власності подружжя (а.с.137 Т1).

Згідно договору № 414355-Y02838 купівлі-продажу автомобіля, 24.07.2017 року, покупцем ОСОБА_2 придбаний спірний автомобіль в ТОВ «Харківський Автоцентр» (продавець) з оформленням банківського кредиту в ПАТ «Кредобанк». На дату підписання Договору повна ціна автомобіля складала 632100,00 грн. За рахунок власних грошових коштів покупець сплатив суму власного внеску (аванс) в розмірі 158025,00 грн., а також за рахунок банківського кредиту покупець сплатив різницю коштів між повною ціною автомобіля та сплаченим авансом в розмірі 474075,00 грн, що становить 75% повної ціни автомобіля (т. 1 а.с. 13-17).

Згідно Договору № 10344/2017 від 26.07.2017 року, ПАТ «Кредобанк» позичальнику ОСОБА_2 виданий кредит у сумі 474075,00 грн. на строк до 25.07.2019 року, на здійснення повної/часткової оплати за договором купівлі-продажу транспортного засобу марки «Kia Sportage», 2017 року випуску, № кузова НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 23-26,34).

Згідно довідки АТ «Кредобанк», позичальник ОСОБА_2 12.07.2019 року повністю виконав боргові зобов`язання за Кредитним договором № 10344/2017 від 26.07.2017 року (а.с. 33)

Звітом про визначення ринкової вартості майна, об`єктом якого є автомобіль марки «Kia Sportage», 2017 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , д.н. НОМЕР_1 , встановлено вартість автомобіля станом на 01.03.2020 року, в розмірі 334 133,00 грн. ( т. 1 а.с. 44-55).

Оцінюючи доводи сторін за первісним та зустрічним позовами, суд виходить з наступного.

Позивач-відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просить встановити факт окремого проживання між ним та ОСОБА_1 з липня 2018 року в зв`язку з фактичним припиненням шлюбно-сімейних відносин, при цьому ОСОБА_2 в позовній заяві стверджує, що за кредитним договором № 10344/2017 від 26.07.2017 р., укладеним з ПАТ «Кредобанк», в період шлюбу була сплачена заборгованість в розмірі 248 500,00 грн., 1/2 частину від вартості якої просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 .

При цьому позивач-відповідач ОСОБА_2 зазначає, що на підтвердження факту припинення шлюбних відносин свідчать наступні докази: копія позовної заяви до Московського районного суду м.Харкова від 13.08.2018року про стягнення аліментів, в якій ОСОБА_1 повідомила про окреме мешкання від позивача з липня 2018 року (т. 1 а.с. 42), декларація про вибір лікаря дитині ОСОБА_3 , де ОСОБА_1 вказала фактичну адресу проживання її з дитиною- АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 43).

Вказані письмові докази, на які посилається позивач відповідач ОСОБА_2 , суд оцінює критично, як такі, що з достовірною точністю не можуть свідчити про факт припинення шлюбних відносин сторін з липня 2018року.

Також допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 зі сторони ОСОБА_2 , не надали переконливих свідчень, що саме з липня 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 припинили шлюбні відносини та ведення ними спільного побуту.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24.10.2018 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с.204 Т1).

Згідно вимог ч.2 ст.106 СК України, Шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Положеннями ст.114 СК визначено момент припинення шлюбу у разі його розірвання: у разі розірвання шлюбу органом державної реєстрації актів цивільного стану шлюб припиняється у день реєстрації розірвання шлюбу; у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з вимогами ч. 2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1,6 ст.81 ЦПК України).

Докази у справі відповідно до положень ст.89ЦПК України оцінюються, окрім іншого, за принципом їх достатності і взаємного зв`язку у їх сукупності.

Отже, суду не надані належні та допустимі докази, що подружні стосунки припинені з липня 2018 року.

При таких обставинах, ОСОБА_2 факт припинення з липня 2018 року шлюбних відносин належними та достатніми доказами не довів, тому у задоволені цих вимог необхідно відмовити.

Відповідач ОСОБА_1 , звертаючись з уточненим зустрічним позовом до ОСОБА_2 , вказала, що ними, як подружжям, в рахунок вартості автомобіля було внесено 25 % від ціни автомобіля в сумі 158 025,00 грн., а також, в рахунок погашення кредиту, здійснено 15 платежів на суму 337 500 грн., тобто 337500/15=22500 грн. вносився платіж щомісяця, а разом подружжям під час перебування у шлюбі було сплачено за кредитним договором 158025,00+337500,00= 495525,00 грн.

Враховуючи, що представником позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечувалась та обставина, що щомісячно подружжям в рахунок погашення кредитного зобов`язання сплачувалась сума в розмірі 22500,00 грн., згідно графіку погашення заборгованості за кредитним договором, крім того, згідно позовної заяви ОСОБА_2 , він сам зазначає про сплату ним та ОСОБА_1 , як подружжям, в рахунок вартості автомобіля 25 % від ціни автомобіля суми в розмірі 158 025,00 грн. - суд приймає до уваги пояснення відповідача ОСОБА_1 , яка вказала, що в період шлюбу їх подружжям було сплачено в рахунок вартості спірного автомобіля 337500,00грн.+158025,00 грн.= 495525,00 грн.

Разом з цим, суд також приймає до уваги, що, згідно графіку погашення заборгованності по кредиту (а.с.34 Т1), крім щомісячного погашення суми в розмірі 22500,00 грн., також боржником ОСОБА_2 погашались відсотки за користування кредитом, й, станом на час розірвання шлюбу, тобто на 24.10.2018 року, подружжям ОСОБА_9 була також погашена сума за відсотками 46466,03грн. Таким чином, разом подружжям за час шлюбу була погашена сума 337500,00грн.+158025,00 грн.+46466,03 грн.=541 991,03грн.

З врахуванням викладеного, а також зважаючи на те, що в судовому засіданні не знайшов підтвердження факт припинення шлюбних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з липня 2018 року, та з огляду на факт розірвання шлюбу рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24.10.2018 року, суд критично ставиться до тверджень позивача-відповідача ОСОБА_2 в тій частині, що за кредитним договором № 10344/2017 від 26.07.2017 р., укладеним з ПАТ «Кредобанк», в період шлюбу подружжям ОСОБА_9 була сплачена сума в розмірі 248 500,00 грн., оскільки вірною є сума 541 991,03грн.

Крім того, звертаючись з позовом, позивач ОСОБА_2 зазначив, що на момент припинення шлюбних відносин, заборгованість за кредитом складала 282 130,08 грн., яка була сплачена позивачем після припинення шлюбних відносин самостійно. Просив суд визнати суму в розмірі 282 130,08 грн. - спільним зобов`язанням подружжя за кредитним договором № 10344/2017 від 26.07.2017 р., укладеним з ПАТ «Кредобанк» та в порядку поділу майна подружжя стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача 1/2 частини від вказаної суми, що становить 141065,04 грн. Разом з тим, позивач відповідач ОСОБА_2 зазначає, що, згідно Звіту спеціаліста, ринкова вартість автомобіля станом на час звернення до суду - 01.03.2020 року, складає 334133,00грн. Посилаючись на ту обставину, що спірний автомобіль є неподільною річчю, яку позивач-відповідач ОСОБА_2 має намір залишити у своїй власності, вважає, що винен сплатити відповідачу-позивачу ОСОБА_1 1/2 частину від вказаної вартості автомобіля, яка становить 334133,00грн., а саме - 167054,50грн. Просив суд здійснити взаємозалік за сумами, а саме: 167 054,50грн.-141 065,04грн.=26 000грн., стягнувши з нього дану суму на користь відповідача-позивача ОСОБА_1 , припинивши право власності останньої на частку автомобіля в спільному майні подружжя, крім того, зазначив про свою готовність внести 26 000,00грн. на депозитний рахунок суду.

Правила ч.4 ст. 65 СК України встановлюють, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Отже, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї.

Положеннями ч.1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Таким чином, якщо навіть на час придбання в шлюбі майна використовувалися запозичені кошти одним із подружжя, вони вважаються використаними в інтересах сім`ї і не є особистою власністю подружжя.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України, договори купівлі-продажу, кредиту та іпотеки створюють обов`язки для обох з подружжя і після розлучення.

З огляду на вищевикладене, а також враховуючи, що кредитний договір № 10344/2017 від 26.07.2017 р., був укладений ОСОБА_2 з ПАТ «Кредобанк» в інтересах сім`ї та запозичені кошти були використані для потреб подружжя, що не заперечувалось відповідачем-позивачем ОСОБА_1 , кредитна заборгованість за кредитним договором № 10344/2017 від 26.07.2017 р., укладеним з ПАТ «Кредобанк», сплачена особисто позивачем-відповідачем ОСОБА_2 після розірвання шлюбу - є спільним зобов`язанням подружжя, проте, даний факт додаткового визнання судом не потребує.

Разом з цим, суд критично оцінює твердження позивача-відповідача ОСОБА_2 щодо розміру суми, сплаченої ним особисто після розірвання шлюбу, а саме- 282 130,08 грн.

Так, згідно Договору купівлі-продажу від 24.07.2017року, загальна ціна автомобіля з ПДВ становила 632100,00грн. (аванс 158025,00 грн.+ кредит 474075,00 грн)+56555,08грн. (відсотки за користування кредитом)=688655,08 грн. Таким чином, за вирахуванням суми, сплаченої подружжям ОСОБА_9 в шлюбі 541 991,03грн., сума, сплачена ОСОБА_2 після розірвання шлюбу складає (688655,08 грн.- 541 991,03грн.) = 146664,05 грн. Факт сплати ОСОБА_2 боргових зобов`язань підтверджується довідкою АТ «КредоБанк» від 23.07.2019року (а.с.33 Т1). Таким чином, сума, сплачена позивачем-відповідачем ОСОБА_2 самостійно після розірвання шлюбу за кредитним договором № 10344/2017 від 26.07.2017 р., укладеним з ПАТ «Кредобанк», й яка є спільним зобов`язанням подружжя складає 146664,05грн.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з частинами першою, третьою статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1 ст. 61 СК України).

Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 65 СК України визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Як зазначено у ч.1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ст. 70 ч.1 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка вважаються рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Враховуючи вищевикладене, а також з огляду на рішення Московського районного суду м. Харкова від 17.09.2020 року, згідно якого автомобіль «Kia Sportage», 2017 року випуску, д.н. НОМЕР_1 визнано об`єктом спільної сумісної власності подружжя (а.с.137 Т1), кожен із сторін подружжя ОСОБА_9 має право на 1/2 частку цього автомобіля.

Судом встановлено, що спірний автомобіль знаходиться у користуванні позивача-відповідача ОСОБА_2 , що не заперечувалося сторонами у справі.

Разом з цим, відповідач-позивач ОСОБА_1 , звернувшись до суду з зустрічним позовом, в судовому засіданні надала показання про те що, вона та позивач-відповідач ОСОБА_2 не зможуть спільно користуватися автомобілем, бо ОСОБА_2 , в користуванні у якого знаходиться спірний автомобіль, не дозволить їй користуватися ним. Тому вона просить в порядку поділу майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на її користь сплачені нею кошти під час шлюбу, як авансовий внесок та боргові зобов`язання по кредиту за автомобіль «Kia Sportage», 2017 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , в сумі 247762,50 грн.; визнати за відповідачем ОСОБА_2 право власності на вказаний транспортний засіб, припинивши право власності за ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 200-201).

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини 1 та 2 ст. 71 СК України).

Згідно ч. 4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Частинами 1 та 2 статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Враховуючи, що спірний автомобіль знаходиться в користуванні позивача-відповідача ОСОБА_2 , а відповідач-позивач ОСОБА_1 згодна одержати від позивача-відповідача ОСОБА_2 матеріальну компенсацію за належну їй частку автомобіля, суд приходить до висновку, що вказаний автомобіль підлягає поділу між сторонами у справі шляхом виділення позивачу-відповідачу ОСОБА_2 спірного транспортного засобу, із стягненням з позивача-відповідача ОСОБА_2 на користь відповідача-позивача 1/2 частини його вартості.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 25 травня 2020 року у справі № 347/955/16.

Разом з тим, зустрічні позовні вимоги відповідача-позивача ОСОБА_1 щодо стягнення на її користь частки сплачених під час шлюбу коштів від авансового внеску та боргових зобов`язань по кредиту за автомобіль «Kia Sportage», 2017 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , в сумі 247762,50 грн. не підлягають задоволенню судом, оскільки згідно ч. 4 ст. 71 СК України, при поділі майна подружжя, одному із подружжя замість частки у праві спільної сумісної власності на майно,може бути присуджена грошова компенсація вартості його частки, тоді як відповідач-позивач ОСОБА_1 просить суд про стягнення суми, сплаченої подружжям під час шлюбу в рахунок погашення суми кредитної заборгованості, що діючим законодавством не передбачено.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21) зазначено, що вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18).

Таким чином, з метою захисту порушеного права власності одного з подружжя, визначаючи розмір грошової компенсації частини вартості спірного майна, стягненню у вигляді компенсації підлягає дійсна (ринкова) вартість відчуженого майна або ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.

Згідно Звіту про визначення ринкової вартості транспортного засобу, складеного ТОВ «Квартал1», ринкова вартість автомобіля марки «Kia Sportage», 2017 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , д.н. НОМЕР_1 , станом на 01.03.2020 року становить 334 133,00 грн. ( т. 1 а.с. 44-55).

Відповідач-позивач ОСОБА_1 заперечень проти визначеної в Звіті вартості спірного автомобіля не надавала, а також не заявляла клопотання про проведення у справі судової автотоварознавчої експертизи для визначення вартості автомобіля, а тому суд на підтвердження вартості спірного автомобіля приймає наданий позивачем-відповідачем ОСОБА_2 . Звіт про оцінку ринкової вартості транспортного засобу, складений ТОВ«Квартал1», згідно якого ринкова вартість автомобіля марки «Kia Sportage», 2017 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , д.н. НОМЕР_1 , станом на 01.03.2020 року становить 334 133,00 грн.

Таким чином, вартість 1/2 частки спірного автомобіля становить 167055,50 грн.

Разом з цим, позивачем-відповідачем ОСОБА_2 після розірвання шлюбу, самостійно за кредитним договором № 10344/2017 від 26.07.2017 р., укладеним з ПАТ «Кредобанк», сплачена сума, яка є спільним зобов`язанням подружжя, що складає 146664,05грн.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 жовтня 2021 року у справі № 761/20899/19 (провадження № 61-19597св20), зроблено висновок, що «виконання кредитних зобов`язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок коштів одного з них (у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого подружжя, в тому числі і за правилами статті 544 ЦК України. Так, відповідно до статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці. Зазначена компенсація може бути стягнута лише у разі погашення за особисті кошти кредитної заборгованості, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеним у постанові від 07 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16 та постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 712/6574/16-ц (провадження № 61-17824св18)».

Відповідач-позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечувала, що грошові кошти за кредитним зобов`язанням № 10344/2017 від 26.07.2017 р., укладеним між ОСОБА_2 з ПАТ «Кредобанк», після розірвання шлюбу 24.10.2018року, були в повному обсязі сплачені самостійно ОСОБА_2 з його особистих коштів. Таким чином, часткою в спільному зобов`язанні подружжя зі сплати кредитної заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 є сума в розмірі 73332,02 грн. (146664,05грн./2).

При розв`язанні даного спору, суд враховує, що кожна із сторін в цій справі заявляє вимоги про те, щоб спірний автомобіль був присуджений позивачу-відповідачу ОСОБА_2 зі стягненням з нього на користь відповідача-позивача ОСОБА_1 грошової компенсації.

При вирішенні даного спору, суд враховує,що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Ці право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (пункт 72).

Отже, коли особа звернулася до суду за захистом порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту (Постанова Верховного Суду від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс2).

Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58)).

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).

Відповідно до ч. 5 ст. 71 СК України, Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За правовою позицією, викладеною в Постанові Верховного Суду від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом ч. 4 ст. 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом ч. 2 ст. 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки в неподільній речі.

При ухваленні даного рішення суд враховує Постанову Верховного Суду від 17.01.2024року в справі №522/17831/20 - якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання.

Так, відповідач-позивач ОСОБА_1 дає згоду на те, щоб отримати грошову компенсацію за її частку в праві спільної сумісної власності за автомобіль від позивача-відповідача. Тому вимога про стягнення такої компенсації не породжує обов`язку позивача-відповідача ОСОБА_2 попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду. Підтвердження платоспроможності такого позивача-відповідача законодавство України не вимагає. Факт відсутності у позивача-відповідача коштів для одномоментної виплати компенсації відповідачу-позивачу сам собою не може бути ознакою надмірності тягаря такої виплати.

Крім того, суд враховує, що, звертаючись з позовом, позивач-відповідач ОСОБА_2 сам посилався на ті обставини, що спірний автомобіль є неподільною річчю, яку має намір залишити у своїй власності та зазначив, що його грошова компенсація за 1/2 частку вартості автомобіля, становить 167 066,50 грн.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку припинити право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на автомобіль марки «Kia Sportage», 2017 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , д.н. НОМЕР_1 , виділити вказаний автомобіль ОСОБА_2 , стягнути з позивача-відповідача ОСОБА_2 на користь відповідача-позивача ОСОБА_1 грошову компенсацію за 1/2 частку ринкової вартості спірного автомобіля в сумі 167055,50 грн., стягнути з відповідача-позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 частку в спільному зобов`язанні подружжя зі сплати кредитної заборгованості 73332,02 грн.

Відповідно до ст. 141ЦПК України судовий збір та судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, враховуючи, що позовні вимоги позивача-відповідача задоволено частково, то стягненню з відповідача-позивача підлягає половина суми, сплаченої ОСОБА_2 в якості судового збору, тобто 5592,75 грн./2, що становить 2796,37 грн.

Крім того, позивачем відповідачем заявлено вимоги щодо стягнення судових витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.

Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

З матеріалів справи встановлено, що адвокат Селезень С.В. представляла інтереси ОСОБА_2 в Комінтернівському районному суді м. Харкова на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ПТ № 227599 від 17.06.2020 року, виданого на підставі договору про надання правової допомоги від 05.11.2018 року №б/н (т. 1 а.с.228-230).

Крім того, встановлено, що інтереси ОСОБА_2 в Комінтерінвському районному суді м. Харкова представляє адвокат Сисоєва К.М., на підставі ордеру про надання правничої (правової) допомоги серії АН № 1196793 від 29.06.2023 року, виданого на підставі договору № б/н від 26.06.2023 року (т. 2 а.с. 85)

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Також в питанні надання доказів суд приймає до уваги позицію Верховного Суду у справі № 922/2604/20, де вказано, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

У постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 Верховний Суд зазначив, що витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Проте, ані позивачем-відповідачем, ані його представником не надано належних доказів на підтвердження надання правової допомоги, а саме - детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, договору про надання правничої допомоги адвокатом Сисоєвою К.М., документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, що є підставою для відмови у задоволенні вимог позивача щодо витрат з надання правової допомоги у суді, у зв`язку з недоведеністю їх надання.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 137, 139, 141, 206, 258, 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 - задовольнити частково.

В порядку поділу майна, припинити право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на автомобіль марки «Kia Sportage», 2017 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , д.н. НОМЕР_1 .

Виділити автомобіль марки «Kia Sportage», 2017 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за 1/2 частку ринкової вартості автомобіля марки «Kia Sportage», 2017 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , д.н. НОМЕР_1 в сумі 167066,50 (сто шістьдесят сім тисяч шістдесят шість) гривень 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 частку в спільному зобов`язанні подружжя зі сплати кредитної заборгованості в сумі 73332 грн. (сімдесят три тисячі триста тридцять дві) гривні 02 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , судовий збір в розмірі 2796 (дві тисячі сімсот днв`яносто шість) грн. 37 коп.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ;

Відповідач позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_3 ;

Суддя О.О.Маньковська