КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/3056/2025 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Євграфової Є.П., Писаної Т.О.,

при секретарі Голінько А.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 вересня 2024 року в справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2023 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі АТ «Акцент-Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Просило стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 185 606,18 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 115 034,36 грн., заборгованості за відсотками - 70 571,82 грн.

В обґрунтування позову зазначило, що відповідно до укладеного договору б/н від 18.11.2020 відповідач отримав кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом за тарифами банку в розмірі 44,40% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань відповідачем за кредитним договором утворилась заборгованість.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12 вересня 2024 року позов АТ «Акцент-Банк» залишено без задоволення.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що з наданого банком розрахунку неможливо встановити, яку суму коштів, сплачених відповідачем, було зараховано на погашення заборгованості за фактично отриманими кредитними коштами, а яку суму було зараховано на погашення відсотків, що позбавило суд можливості перевірити, чи покривали сплачені на погашення відсотків кошти розмір заборгованості за фактично отриманими відповідачем кредитними коштами.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 02 жовтня 2024 року АТ «Акцент-Банк» подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 вересня 2024 року, та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, стягнути з відповідача на свою користь судові витрати.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначило, що відповідно до доданої до позову Анкети-Заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку відповідач підтвердив під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а тому вважає, що дане твердження позивачем було доведено.

Вважає, що так як відповідачем було отримано кредитну картку та використано кредитні кошти, він повинен сплачувати відсотки.

Вважає сумніви суду першої інстанції щодо розрахунку заборгованості безпідставними, так як Банк на підтвердження правильності розрахунку надавав банківську виписку.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, позивач не скористався своїм правом для подачі відзиву.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Учасники процесу в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція суду апеляційної інстанції

Вислухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та наявні у справі докази колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що 18.11.2020 відповідач підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку. У цій анкеті-заяві відповідач погодився з тим, що ця заява разом із Умовами і Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами та зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг.

Згідно з паспортом споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» тип кредиту - поновлювальна кредитна лінія з пільговим періодом використання, ліміт кредиту - до 100 000 грн., строк кредитування 240 місяців з правом автоматичного продовження, мета кредиту - на споживчі потреби, спосіб надання - встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, пільгова ставка- 0,000001%, базова процентна ставка - 44,40% річних, процентна ставка - фіксована, повернення кредиту - щомісяця, до останнього дня поточного місяця включно, в розмірі не менше 5% заборгованості та не менше нарахованих відсотків за користування кредитом, строк позовної давності - 5 років.

Паспорт споживчого кредиту відповідач підписав власним цифровим підписом 18.11.2020.

Згідно з випискою з карткового рахунку відповідача в період з 18.11.2020 по 05.10.2023 він користувався кредитними коштами шляхом оплати товарів та/або послуг, зняття готівки.

Відповідно до Довідки за картками, складеної позивачем, ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано картку № НОМЕР_2 .

Як вбачається з Довідки за лімітами, складеної позивачем, ОСОБА_1 за період з 18.11.2020 по 05.10.2023 було встановлено кредитний ліміт, розмір якого неодноразово змінювався. Останній ліміт у розмірі 115 100 грн. було встановлено 23.11.2020.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за договором, станом на 05.10.2023, становить 185 606,18 грн., яка складається з наступного: 115 034,36 грн. - заборгованість за кредитом, 70 571,82 грн. - заборгованість за відсотками.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Із прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" (далі - Закону), на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Статтею 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 вказаного Закону).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладений між сторонами даної справи договір має специфіку, не властиву укладенню кредитних договорів у паперовому вигляді. Банківське обслуговування клієнтів здійснюється дистанційно, а тому споживач самостійно розпоряджається наданими йому коштами. Погодження із Умовами та правилами обслуговування рахунків фізичної особи шляхом проставляння електронного цифрового підпису особою свідчить про належне укладання кредитного договору.

Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач 18.11.2020 підписав одноразовим ідентифікатором анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг.

З огляду на викладене, договір та Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи з використанням електронного підпису є правомірними, та вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18.

Кредитний договір у даній справі підписано за допомогою електронного підпису та вважається таким, що укладений у письмовій формі у відповідності до статті 205, 207 ЦК України.

Аналіз змісту умов договору свідче про те, що цей правочин містить усі істотні умови для відповідного виду договору, з яких сторони досягли згоди.

Таким чином, між сторонами склались кредитні правовідносини, які регулюються параграфом 2 (кредит) глави 71 Цивільного кодексу України.

Відповідно до матеріалів справи, за відповідачем наявна заборгованість, яка утворилась станом на 05 жовтня 2023 року і складається з заборгованості за кредитом 115 034,36 грн., заборгованості за відсотками - 70 571,82 грн, що разом становить - 185 606,18 грн.

Колегія суддів вважає, що дії сторін у справі свідчать про укладення між ними договору про надання банківських послуг у встановлений законом спосіб, в тому числі погодження сторонами Умов обслуговування рахунків фізичної особи з додатками, шляхом проставляння ними електронного цифрового підпису (аналога власноручного підпису).

Колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Умовами обслуговування рахунків фізичної особи документами відповідач був ознайомлений та погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву від 18.11.2020 року, а отже застосування у даній справі правового висновку Верховного Суду від 27 березня 2020 року у справі №703/3063/18 є помилковим.

На підтвердження розміру заборгованості, до суду першої інстанції надано розрахунок.

Відповідачем не спростовано належним чином викладені банком доводи по суті заявлених у цій справі вимог.

Колегія суддів дослідивши наданий позивачем розрахунок заборгованості у сукупності з іншими доказами дійшов висновку, що він є чітким, зрозумілим та узгоджується з умовами кредитного договору.

Апеляційний суд враховує правові висновки Верховного Суду в постанові від 14 листопада 2018 року в справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), згідно яких у разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідач не надав суду докази, які б спростовували, як факт надання кредиту в розмірі, визначеному кредитним договором, так і розмір боргу, що є процесуальним обов`язком боржника.

Згідно з позицією Верховного Суду в постанові від 08 липня 2020 року по справі №464/4985/15-ц визначено, що твердження заявника про те, що позивач не надав належних доказів на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором є неспроможними, оскільки в матеріалах справи, серед інших письмових доказів, наявний розширений розрахунок заборгованості. Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, боржником не надано.

У постанові від 02 липня 2020 року в справі №753/16745/15-ц Верховним Судом підтримано позицію суду апеляційної інстанції про те, що розрахунок заборгованості узгоджується зі змістом договору, а тому є належним доказом.

Колегія суддів вважає, що зазначені обставини свідчать про укладення сторонами в установлений законом спосіб кредитного договору, в тому числі погодження сторонами Умов обслуговування рахунків фізичної особи з додатками, шляхом проставляння ними електронного цифрового підпису.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, колегія апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, не ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Оскільки, за наслідками судового розгляду апеляційна скарга задоволена, то судові витрати за подання апеляційної скарги підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 376, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (вул. Батумська, 11, м. Дніпро, ) заборгованість за кредитним договором №б/н від 18 листопада 2020 року в розмірі 185 606,18 грн. (сто вісімдесят п`ять тисяч шістсот шість), яка складається з: заборгованості за кредитом - 115 034,36 грн. (сто п`ятнадцять тисяч тридцять чотири), заборгованості за відсотками - 70 571,82 грн (сімдесят тисяч п`ятсот сімдесят один).

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (вул. Батумська, 11,м. Дніпро,) судові витрати за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі в сумі 6960,23 грн (шість тисяч дев`ятсот шістдесят).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 30 квітня 2025 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Є.П. Євграфова

Т.О. Писана