Справа № 953/4697/23
№ провадження 2/646/335/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2025 року м.Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова

у складі головуючого судді - Клімової С.В.,

за участю секретаря Герко Є.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

03.07.2023 року з Київського районного суду м. Харкова до Червонозаводського районного суду м. Харкова за підсудністю надійшла дана цивільна справа.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.07.2023, позовну заяву передано для розгляду судді Клімовій С.В.

Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача до ОСОБА_4 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та позбавлення батьківських прав, який в ході розгляду справи уточнила, мотивуючи свої вимоги тим, що з травня 2016 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживали разом, вели спільне господарство, мали спільний побут та бюджет. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін по справі народився син ОСОБА_5 . На початку 2020 року фактичні шлюбні відносини між сторонами були припинені та відповідач зник з життя позивачки та їхнього спільного сина. 06.05.2021 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на неповнолітню дитину - сина ОСОБА_5 , який за рішенням суду було задоволено. Постановою старшого державного виконавця було відкрито ВП № 66359968. Відповідач не виконує рішення суду та не сплачує аліменти в наслідок чого утворилася заборгованість по аліментам, яка складає 44 656,22 грн, тому позивачка просить стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів відповідно до наданого розрахунку, яка становить 44 342,52 грн.

Крім того позивачка вказує, що відповідач відмовився здійснювати свої батьківські зобов`язання по відношенню до своєї дитини, зокрема по вихованню, утриманню, матеріальному забезпеченню, яке зокрема складається з обов`язкових і необхідних витрат на існування, годування, купівлю одягу, оплату комунальних послуг, фізичний і духовний розвиток дитини. Оскільки у неповнолітніх дітей відбувається ставлення як особистості, формується духовна складова особистості, тому з метою сприяння цьому необхідно регулярно відвідувати спортивні та розвиваючі гуртки, різноманітні театральні виставки, культурно-масові заходи, музеї, виставки, картинні галереї тощо. Позивач зазначає, що малолітній син ОСОБА_5 перебуває під спостереженням у невролога та 28.04.2023 року лікарем був наданий консультативний висновок стосовно ОСОБА_6 , якому було встановлено діагноз: ММД, синдром гіперзбудливості. З огляду на вказаний діагноз ОСОБА_7 , позивачка вимушена постійно спостерігатися з ним у лікарів, проходити різні медичні обстеження, що свідчить і про витрати часу та про матеріальні витрати на здоров`я дитини, в яких відповідач участі не бере. На початку війни позивачка взагалі перебувала разом із малолітнім сином в окупації, в Куп`янському районі і лише після звільнення окупованої території, у них виникла можливість виїхати до міста Харкова, де з 21.04.2023 року позивачка та її малолітній син зареєстровані як внутрішньо переміщені особи.

Впроваджений в Україні воєнний стан, факт перебування малолітньої дитини в окупації, так само залишило слід на його психіці, розвитку та на його здоров`ї. За першої можливості позивачка одразу звернулась до лікарів з приводу здоров`я її сина, через що останнього було направлено до невролога.

Відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню свого малолітнього сина, він не виконує покладені на нього законом обов`язки, не бере педагогічної, матеріальної, грошової та жодної іншої участі у вихованні дитини. А всі питання щодо його виховання, розвитку вирішуються позивачкою самостійно, самотужки, без участі та підтримки з боку відповідача. Син знаходиться на повному утриманні позивачки, і весь тягаря виховання та участі у житті та розвитку малолітньої дитини покладений саме на позивачку.

Усі вище перелічені обставини, як кожна окремо, так і своїй сукупності свідчать про ухилення від виховання батьком малолітньої дитини, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення Відповідача до своїх батьківських обов`язків, та свідчить про наявність законних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав в судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом.

28.12.2023 року відповідачем до суду подано відзив на позов з якого вбачається, що він позов не визнає та бажає приймати участь у вихованні дитини. Відповідач вказує, що ним була повністю погашена заборгованість по аліментам. Відповідач вказує, що з початку 2020 р. знаходився поза межами України. Саме через це не міг фізично приймати участь в житті сина. Але постійно писав та телефонував позивачці та цікавився життям сина. Крім спілкування з позивачкою, спілкувався і з сином. Коли був в Україні то постійно проводив з дитиною певний час. Під час його відсутності в Україні, спілкувався з сином через Інтернет або телефоном.

Відповідач вказує, що після пересадки серця лікарі категорично заборонили йому будь-які емоційні навантаження. Оскільки кожне спілкування з сином для відповідача є дуже емоційно насиченими, у зв`язку з тим що й так кожен день турбувався про те, що з його дитиною, чи живий він та здоровий, чи є де жити позивачці та сину, як син переносить обстріли та інші прояви війни, відповідач попри своє бажання припинив особисте спілкування з сином.Тобто свідомо я не спілкувався з сином лише останній рік і таке самоусунення від особистої участі у життя сина було зроблено ним задля збереження власного життя. Просить суд відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 липня 2023 року провадження по справі було відкрито та призначено справу до підготовчого судового засідання.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 липня 2023 року витребувано додаткові докази по справі.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2023 року позов в частині стягнення неустойки ( пені) за прострочення сплати аліментів було залишено без розгляду.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2023 року підготовче провадження було закрито та справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2024 року витребувано додаткові докази по справі.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12 липня 2024 року вирішено питання про розгляд справи в режимі відео конференції.

Щодо територіальної підсудності справи, суд зазначає, що Рішенням Вищої Ради Правосуддя «Про зміну територіальної підсудності судових справ окремих судів Харківської області» за № 399/0/15-23 від 20.04.2023 з 1 травня 2023 року територіальну підсудність судових справ Куп`янського міськрайонного суду Харківської області змінено на Основ`янський (Червонозаводський) районний суд міста Харкова.

У судовому засіданні позивачка та представники позивачки вимоги позову підтримали та просили суд його задовольнити, надавши пояснення аналогічні позовній заяві.

У судовому засіданні представник відповідача позов не визнала, підтримавши відзив на позовну заяву. Вказавши, що на теперішній час відповідач перебуває за кордоном, має тяжкий стан здоров`я, спілкується з позивачкою та сином по відео зв`язку у меседжах, тобто відповідач не самоусунувся від батьківських обов`язків та бажає їх виконувати.

3-тя особа: у судове засідання не з`явилися, надали до суду висновок та заяву про розгляд справи у їх відсутність.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що знає позивачку як жительку с. Лиман другий. Неодноразово бачила позивачку з відповідачем та дитиною. Після того як сторони розійшлися, свідок вказує, що їй відомо, що відповідач не спілкувався з сином. Свідку відомо, що рік тому як відповідач приїздив із за кордону до України то телефонував позивачці та казав, що бажає зустрітися з сином, однак зустріч не відбулася так як дитина не бажає спілкуватися з батьком.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що є донькою позивачки. Відповідач є батьком ОСОБА_6 . Свідок вказує, що проживає з позивачкою, братом та ОСОБА_10 4 роки. За весь цей час відповідача бачила декілька раз. Відповідач не спілкується з ОСОБА_11 , не надає матеріальної допомоги. Вихованням дитини займається позивачка та її чоловік ОСОБА_12 .

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснила, що є сестрою позивачки, допомагала їй виховувати сина, відповідач участі у вихованні не приймав та матеріальної допомоги не надавав.

Заслухавши учасників справи, представників, свідків, дослідивши письмові докази суд приходить до наступного.

Справа розглядається за правилами загального позовного провадження.

Так судом встановлені наступні фактичні обставини.

Так, свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданого Куп`янським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Харківській області від 29.03.2017 року на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтверджено, що батьками дитини є мати - ОСОБА_14 , батько ОСОБА_4 .

Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 21 липня 2021 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_14 було стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 у розмірі частини.

З свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 20.12.2022 року вбачається, що ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрували шлюб 20.12.2022 року, прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_16 ».

Із медичних виписок вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 має певні захворювання та потребує постійного догляду.

Згідно з відповіддю КНП «Куп`янський центр первинної медичної допомоги Куп`янської міської ради Харківської області» № 51 від 09.06.2023 року, ОСОБА_5 , перебуває на обліку у сімейного лікаря ОСОБА_17 , до сімейного лікаря з моменту його народження дитину супроводжувала мати, згода на проведення щеплень надавались тільки матір`ю, належний догляд за дитиною, необхідні умови для розвитку надаються матір`ю; а батько ОСОБА_4 в свою чергу сина ОСОБА_6 до лікаря не супроводжував, присутнім під час викликів лікаря не був, станом здоров`я дитини з дня його народження не цікавиться.

Згідно з відповіддю КНП Харківської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня № 1» «2021 від 09.06.2023, ОСОБА_5 був доставлений бригадою МШД у супроводі матері, яка також здійснювала догляд за ним під час всього перебування дитини в інфекційно-боксованому відділенні; звернень з боку батька ОСОБА_4 до персоналу відділення з будь-яких питань, в тому числі з питань здоров`я сина, за час перебування дитини у відділенні не було; догляд з боку батька за сином не здійснювався; згоду на проведення медичних обстежень ОСОБА_6 надавала мати ОСОБА_1 .

З відповіді з КНП « Міська дитяча лікарня № 5» Харківської міської ради ДОЗ ХМР за № 220/0/647-23 від 27.06.2023 року вбачається, що відповідно медичній карті амбулаторного хворого ОСОБА_5 він був на консультації в КНП «Міська дитяча лікарня № 5» ХМР: 07.02.2023 р.; 28.04.2023 р.; 21.06.2023 р. та пройшов обстеження головного мозку (електроенцефалограма-ЕЕГ): 07.02.2023 р., 28.04.2023 р. та 27.06.2023 р. Супровід відвідування лікарні та проходження обстеження разом із ОСОБА_18 здійснювала мама дитини - ОСОБА_1 . Інформована добровільна згода на проведення діагностики та лікування надана ОСОБА_1 . Інформація щодо здійснення догляду батька дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , за своїм сином ОСОБА_19 поза межами компетенції КНП «Міська дитяча лікарня № 5» ХМР.

З відповіді КЗ « Харківський ліцей № 107 ХМР» за № 01-36/582 від 19.09.2023 року вбачається, що з дня зарахування ОСОБА_6 до школи успіхами цікавиться тільки мама, яка повністю приймає участь у шкільному житті, батько ОСОБА_4 участі не приймає.

Висновком наданого Департаментом служб у справах дітей ХМР щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 за № 368 від 20.10.2023 року зазначено, що під час розгляду та вивчення наданих документів встановлено. Мати дитини - ОСОБА_1 . Батько дитини - ОСОБА_4 . Батьки дитини в зареєстрованому шлюбі не перебували, батьківство ОСОБА_4 відносно малолітнього сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , було встановлено відповідно до ст. 126 Сімейного кодексу України. Після припинення фактичних шлюбних відносин між батьками дитини на початку 2020р. малолітній ОСОБА_20 залишився проживати разом з матір`ю. Зараз мати з сином мешкають як внутрішньо переміщені особи за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з інформацією закладів освіти та охорони здоров`я, мати виконує батьківські обов`язки по вихованню та догляду за сином. Мати дитини, ОСОБА_1 , пояснила, що батько довгий час умисно ухиляється від обов`язків по вихованню та утриманню дитини, ніколи не відвідує сина, не цікавиться його здоров`ям, розвитком та досягненнями.

ОСОБА_4 зареєстрований як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_4 запрошувався до Департаменту служб на співбесіду, однак не з`явився, пояснень чи документів не надав. ОСОБА_4 з приводу встановлення йому порядку участі у вихованні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та щодо усунення перешкод у спілкуванні з сином з боку матері, до Департаменту служб не звертався, ніяких доказів виконання ним батьківських обов`язків не надавав.

Згідно з інформацією адміністрації Куп`янського центру первинної медичної допомоги малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебуває під наглядом фахівців закладу. З 2017 року супроводжувала дитину в поліклініку під час проведення медичних оглядів мати, згоди на проведення щеплень надавались тільки матір`ю. Належний догляд, необхідні умови для розвитку, лікарські засоби для дитини забезпечуються матір`ю. Батько дитини, ОСОБА_4 , сина до лікаря не супроводжував, станом здоров`я дитини не цікавився.

Відповідно до інформації Великобурлуцького відділу державної виконавчої служби у Куп`янському районі Харківській області, заборгованість ОСОБА_4 по виплаті аліментів на утримання малолітнього сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , станом на 09.06.2023 року складає 44656,22 гри.

Згідно з інформацією адміністрації Харківського ліцею № 107, де навчається ОСОБА_20 , мати, ОСОБА_1 , спілкується з адміністрацією закладу та класним керівником, супроводжує сина до метро школи, бере участь у шкільному житті сина. За час навчання сина в школі, батько, ОСОБА_4 , до школи дитину не супроводжував, не спілкувався з адміністрацією та класним керівником.

Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітнього сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , було додатково розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради (далі - Комісія).

Враховуючи вищезазначене, керуючись ст. ст. 19, 164 Сімейного кодексу України та рекомендацією Комісії, в інтересах дитини, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітнього сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

З довідки до акта огляду МСЕК серія 10 ААБ № 098910 вбачається, що ОСОБА_4 є особою з інвалідністю ІІ групи безстроково з 01.08.2011 року.

З платіжної інструкції на переказ готівки 1 вбачається, що ОСОБА_4 було перераховано на користь Великобурлуцького ВДВС у Куп`янському районі Харківської області 52 411,80 грн у вказану суму входить заборгованість по аліментам 37 437,00, штраф 11 231,10, виконавчий збір 3 743,70 .

З медичної документації виданої на ім`я ОСОБА_4 вбачається, що останній має певний ряд захворювань та потребує лікування.

З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела / суми нарахованого доходу, нарахованого ( перерахованого) податку та військового збору станом на 18.12.2023 рік, вбачається, що ОСОБА_4 за період з 1 кварталу 2020 року по 3 квартал 2023 року отримував лише соціальні виплати у вигляді пенсії по інвалідності.

З відповіді з Центру обробки спеціальної інформації ДПС України за № 19-31025/18/24 від 07.05.2024 року вбачається, що на виконання ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17.04.2024 у справі № 953/4697/23 та відповідно до пунктів 12, 15 Положення про базу даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території» (далі - База даних), затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.09.2022 № 614, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26.10.2022 за № 1319/38655, надсилаємо витяг з наявною у цій Базі даних інформацією щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України в період з 24.07.2023 по станом на 09:30 07.05.2024 (теперішній час) громадянином України: ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_6 перетнув державний кордон в`їхав на територію України 06.10.2023 року, виїхав з території України 18.01.2024 року.

Частиною першою ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону).

Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною першою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, пунктом 2 якої визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає підстави для висновку, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Наслідком позбавлення батьківських прав, як виняткового заходу, є істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно з частиною першою статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року в справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18) зазначено, що: «тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків».

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Надані позивачем та її представником документи на підтвердження заявлених позовних вимог, а також показання допитаних в суді свідків, є достатніми доказами, які у сукупності свідчать про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Суд критично відноситься до відзиву відповідача та показів представника відповідача, оскільки заперечуючи проти позову відповідач посилався на те, що ним була повністю погашена заборгованість по аліментам. Відповідач вказує, що з початку 2020р. знаходився поза межами України. Саме через це не міг фізично приймати участь в житті сина.Але постійно писав та телефонував позивачці та цікавився життям сина.Крім спілкування з позивачкою, спілкувався і з сином. Коли був в Україні то постійно проводив з дитиною певний час. Під час його відсутності в Україні, спілкувався з сином через Інтернет або телефоном. Також вказав про свій тяжкий стан здоров`я. Надані відповідачем у відзиві заперечення суд не приймає до уваги, оскільки заборгованість по аліментам відповідач погасив лише після звернення позивачки до суду з вказаним позовом. На теперішній час відповідачем не надано доказів про надання матеріальної допомоги на утримання сина. Крім того суд не приймає до уваги доводи відповідача про спілкування з дитиною так як останнім в розпорядження суду не надано достовірних доказів, які могли б підтверджувати даний факт.

Суд вважає, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого малолітнього сина, без поважних причин залишивши його без батьківської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною. Позивачем доведено, що поведінка відповідачка стосовно сина є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками та суперечить інтересам дитини.

Таким чином враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, суд оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітньої дитини, сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , оскільки відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, навчання та виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не утримує матеріально, тим самим порушуючи права, свободи та інтереси дитини.

Крім того суд зазначає, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оцінюючи аргументи, викладені в позові, суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, а саме п. 23 Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 (заява №63566/00) «Пронін проти України» зазначено, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_4 є особою з інвалідністю ІІ групи.

Враховуючи, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а відповідач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», суд дійшов висновку, що судовий збір у даній справі слід повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 11, 12 13, 78, 79, 89, 200, 206, 264, 265, 351, 352, 354, 355, ЦПК України, ст. ст. 150,155,157,164,167,169 Сімейного Кодексу України, Законом України « Про охорону дитини» суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 відносно малолітньої дитини, сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Повернути з Державного бюджету України ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60 гривень сплачений відповідно до платіжної інструкції № 0.0..1 від 12 червня 2023 року на рахунок №UA0020654 код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37874947, отримувач коштів: ГУК Харків обл/м. Харків Київський /22030101, платник ОСОБА_2 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а після складання повного судового рішення відповідно до ст.268 ЦПК України в цей же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається на офіційному порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки http://cz.hr.court.gov.ua

Повний текст рішення складено 13 травня 2025 року.

Суддя С.В. Клімова