Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.05.2025 Справа №607/3069/24 Провадження №2/607/1141/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Стельмащука П.Я., за участю секретаря судового засідання Двикалюк І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та виселення та зустрічним позовом представника ОСОБА_2 адвоката Дмитришин Мирослави Петрівни до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , у якому просить:

1. Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 на квартиру, що знаходиться по АДРЕСА_1 , загальна площа 90,4 кв.м., житлова площа 53 кв.м.

2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/3 частки квартири, що знаходиться по АДРЕСА_1 , загальна площа: 90,4 кв.м., житлова площа: 53 кв.м., в розмірі 882 333,33 грн.

3. Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на квартиру, що знаходиться по АДРЕСА_1 , загальна площа 90,4 кв.м., житлова площа 53 кв.м.

4. Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 на нежитлове приміщення (кладова №LXIII), що знаходиться по АДРЕСА_2 ; площа 2,7 кв.м.

5. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/3 (однієї третьої) частки нежитлового приміщення (кладова №LXIII), що знаходиться по АДРЕСА_2 ; площа 2,7 кв.м., в розмірі 34483,33 грн.

6. Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на нежитлове приміщення (кладова №LXIII), що знаходиться по АДРЕСА_2 ; площа 2,7 кв.м.

7. Виселити ОСОБА_2 з квартири, що знаходиться по АДРЕСА_1 , загальна площа 90,4 кв.м., житлова площа 53 кв.м.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що сторони з 03.09.2013 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.10.2022. У даному шлюбі у них народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 08.12.2015 між ОСОБА_1 та ПП «Тернопіль Будконтроль 2» укладено договір про організацію проведення будівництва квартири, що знаходиться по АДРЕСА_1 . 07.12.2016 між ОСОБА_1 та ПП «Тернопіль Будконтроль 2» укладено договір про організацію проведення будівництва нежитлового приміщення (кладова №LXIII), що знаходиться по вул. Тернопільська, 8б, площа 2,7 кв.м. З 10.12.2015 по 13.01.2016 ОСОБА_1 сплатила повну грошову суму відповідно до вищевказаних договорів. Після цього 08.06.2017 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру та кладову. Отже вказане майно набуте сторонами під час шлюбу. Сторони не домовилися про порядок поділу майна, а тому між ними існує спір. Позивач вважає, що існують підстави для відступу від презумпції рівності часток подружжя у майні та визнання за ОСОБА_1 права на 2/3 частки у майні, оскільки під час спільного проживання сторін ОСОБА_2 систематично вчиняв домашнє насильство стосовно ОСОБА_1 та їх спільної дочки ОСОБА_3 . Крім того, на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.10.2022 у справі № 607/28016/19 з ОСОБА_2 стягуються аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від заробітку платника аліментів, починаючи з 01.01.2022. Однак, ОСОБА_2 аліменти не сплачував, у зв`язку із чим станом на грудень 2023 року у нього виникла заборгованість в розмірі 128176,70 грн.

Враховуючи те, що частка ОСОБА_2 у спільному майні, після відступу від презумпції рівності часток, становить 1/3 частки, що у порівнянні з часткою позивача є незначною, спільне користування та володіння майном в подальшому є неможливим, адже сторони не є членами однієї сім`ї, не ведуть спільне господарство, відповідач не бере участі у витратах на утримання майна, та припинення права власності відповідача на 1/3 частки в майні не завдасть йому істотної шкоди, просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 22.02.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

20.03.2024 через систему «Електронний суд» представник відповідача подала відзив на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просить у повному обсязі. Відповідач не погоджується з тим фактом, що усі кошти внесені позивачем на оплату будівництва квартири були її власними коштами. Оскільки позивачкою не надано жодних доказів наявного у неї доходу/прибутку за період з 10.12.2015 по 13.01.2016, який підтверджував би її фінансову спроможність самостійно вносити відповідні грошові суми. Насправді, ці кошти позивач отримала від відповідача, який у період з 2015 року по 2017 рік отримував офіційний дохід, а також від батьків відповідача. Також не відповідають дійсності твердження позивача стосовно відсутності матеріальної підтримки дитини з боку батька. На підтвердження матеріального забезпечення відповідач надає копії чеків, які у нього збереглися. Проте вони не відображають усіх витрат, а саме сплачені відповідачем аліменти, кишенькові гроші, які надаються доньці. Позивач, у свою чергу, не надала доказів, що вона здійснює будь-які матеріальні витрати на утримання ОСОБА_4 .

Щодо заборгованості відповідача зі сплати аліментів вказує на те, що на виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.07.2020, 29.10.2020 відкрито виконавче провадження №63442070. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.12.2021 у справі №607/28016/19 заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.07.2020 скасовано і призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Таким чином, обов`язок щодо сплати аліментів починаючи з 03.12.2019 і до досягнення дитиною повноліття в ОСОБА_2 не виник, з огляду на скасування рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.07.2020 у справі №607/28016/19, яким такий обов`язок для ОСОБА_2 було встановлено, тобто відсутня правова підстава для стягнення аліментів у вигляді судового рішення, яке набрало законної сили. З ОСОБА_2 в межах виконавчого провадження №63442070 було стягнуто та перераховано на рахунок стягувача ОСОБА_1 кошти у сумі 57493,72 грн. в рахунок сплати аліментних платежів. На момент подання цього відзиву виконавче провадження №63442070 завершене.

В подальшому рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.10.2022 у справі №607/28016/19 вирішено стягувати із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, починаючи з 01.01.2022 і до досягнення дитиною повноліття. На виконання вказаного рішення суду 24.11.2022 відкрито виконавче провадження №70409443. Постановою Тернопільського апеляційного суду 24.01.2023 у справі №607/28016/19 вирішено залишити без змін рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.10.2022, тобто саме з 24.01.2023 таке набрало законної сили і відповідно у відповідача виник обов`язок щодо сплати аліментів на користь позивача. Так звана «заборгованість зі сплати аліментів в грошовій сумі 128176 грн. 70 коп.» станом на грудень 2022 року виникла з тих підстав, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.10.2022 у справі №607/28016/19 було вирішено стягувати з відповідача аліменти з 01.01.2022, в той час як вказане рішення набрало законної сили лише 24.01.2023. Отже заборгованість утворилась одномоментно, а не внаслідок дій відповідача. Відповідач не ухилявся від сплати аліментів, оскільки в нього до набрання рішення суду законної сили не було обов`язку їх сплачувати. Задля недопущення подвійного стягнення аліментів з ОСОБА_2 , 26.02.2024 ОСОБА_2 подано заяву до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про перерахунок заборгованості по сплаті аліментів у межах виконавчого провадження №70409443, у задоволенні якої рішенням державного виконавця було відмовлено. На вказане рішення подана скарга у Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області від 13.10.2022 у межах справи №607/28016/19.

Також не погоджується відповідач із твердженням позивача, що останні два роки батько менше цікавиться успіхами та шкільним життям ОСОБА_3 . Відповідач з 01.03.2022 по 12.02.2024 перебував на військовій службі в ЗСУ. Окрім того, відповідач прибув на виклик в службу у справах дітей, де пояснив, що не вчиняв і у подальшому не вчинятиме домашнє насильство ні стосовно колишньої дружини, ні стосовно доньки ОСОБА_3 . Зазначив, що добросовісно виконує батьківські обов`язки, займається її вихованням та утриманням, сплачує аліменти на дитину. Відтак, підстави для відступу від засади рівності часток подружжя є недоведені, а фактично відсутні. Тому відповідачу належить 1/2 частки у спільному майні подружжя. Відповідач не надає згоди на виплату йому позивачем компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на квартиру та кладову. Окрім цього, до позовної заяви не долучено жодних доказів внесення позивачкою на депозитний рахунок суду суми визначеної нею компенсації відповідачу. Задоволення позовних вимог про припинення частки відповідача у праві спільної сумісної власності та його виселення призведе до істотної шкоди не лише його інтересам, а й інтересам членів його сім`ї. Відповідач не володіє жодним іншим житлом, а також із відповідачем у спірній квартирі проживає його дочка ОСОБА_3 .

Так як вимога про виселення відповідача із спірної квартири є похідною від інших позовних вимог, у її задоволенні також просить відмовити.

20.03.2024 представник ОСОБА_2 адвокат Дмитришин М.П. звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , у якому просить:

1. Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальної частки квартири, що знаходиться по АДРЕСА_1 , загальною площею 90,4 кв. м., житловою площею 53 кв. м., та на 1/2 ідеальної частки нежитлового приміщення (кладова №LXIII), площею 2,7 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

2. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальної частки квартири, що знаходиться по АДРЕСА_1 , загальною площею 90,4 кв. м., житловою площею 53 кв. м., та на 1/2 ідеальної частки нежитлового приміщення (кладова №LXIII), площею 2,7 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування зустрічного позову зазначено, що сторони з 03.09.2013 по 13.10.2022 перебували у зареєстрованому шлюбі. У даному шлюбі у них народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В період шлюбу сторонами за спільні кошти було придбано наступне майно: квартира, що знаходиться по АДРЕСА_1 , загальною площею 90,4 кв. м., житловою площею 53 кв. м.; нежитлове приміщення (кладова №LXIII), площею 2,7 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Дане майно є спільною сумісною власністю сторін та підлягає поділу в рівних частках, що зумовило необхідність звернення до суду із цією позовною заявою.

Ухвалою суду від 05.04.2024 зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, об`єднано позови в одне провадження та присвоєно об`єднаній справі єдиний номер 607/3069/24 (провадження номер 2/607/1380/2024).

08.04.2024 суд отримав відповідь представника позивача ОСОБА_1 адвоката Сампари Н.М. на відзив представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Дмитришин М.П. стосовно первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та виселення. У відповіді представник вказала на те, що кошти на придбання квартири та нежитлового приміщення надані ОСОБА_1 її батьками ОСОБА_5 , яка вже тривалий час є підприємцем та ОСОБА_6 , який здійснював підприємницьку діяльність в період 2015, 2016 років. В матеріалах справи відсутні будь які докази того, що кошти на оплату будівництва, ОСОБА_1 надані відповідачем. Згідно із відзивом та доданими документами, ОСОБА_2 отримав дохід за 2015 рік в розмірі 49334,73 грн., за 2016 рік 75581,13 грн., за 2017 рік 101550,06 грн. Відповідно до договору про організацію та проведення будівництва квартири від 08.12.2015, планова вартість (ціна) цільового об`єкту на момент укладення договору складає 908820 грн. Навіть якщо припустити, що всі доходи (без виключення) ОСОБА_2 спрямовував на оплату договору про організацію та проведення будівництва квартири та договору про організацію та проведення будівництва нежитлового приміщенні (кладова № LXIII), сума не складе навіть чверті вартості нерухомого майна. Підписантом договору була ОСОБА_1 саме тому, що оплата будівництва здійснювалася за кошти її батьків. У випадку протилежного, якби будівництво проводилося за грошові кошти ОСОБА_2 , підписантом вказаних договорів був би відповідач. До відзиву на позовну заяву представником відповідача долучено ряд чеків, з який неможливо встановити для кого придбавалися вказані речі, хто покупець та за які грошові кошти відбувалися оплати. Утримання малолітньої ОСОБА_4 повністю покладено на матір, ОСОБА_1 , яка забезпечує щоденні та первинні потреби дитини (харчування, лікування, одяг), а поряд з цим, мати забезпечує організацію відпочинку дитини, відвідування гуртків дитиною, оплату комунальних послуг, відвідування стоматолога.

Наявність справи № 607/28016/19 про перерахунок заборгованості по сплаті аліментів, свідчить про ухилення батька від утримання дитини. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь які підтверджувальні документи про сплату аліментів ОСОБА_2 та відсутність заборгованості на даний час. Не заслуговують на увагу твердження представника відповідача, що відсутність участі батька у вихованні ОСОБА_3 зумовлено введенням воєнного стану. Детально ознайомившись із військовим квитком ОСОБА_2 слід зробити висновок, що останній не перебував в зоні бойових дій, відсутні докази виконання бойових завдань, відповідач служив в межах Тернопільської області. Таким чином, існують всі підстави для відступу від рівності часток подружжя. Спільне користування майном є неможливим з огляду на те, що ОСОБА_2 вчиняє домашнє насильство стосовно колишньої дружини в присутності дитини, що підтверджується постановами Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області. Сума компенсації, яку отримає ОСОБА_2 в розмірі 916816,67 грн. є достатньою грошовою сумою для придбання останнім житла для себе.

11.04.2024 представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Дмитришин М.П. скористалась правом подачі заперечення на відповідь на відзив. Зазначила, що будь-яких доказів наявності у ОСОБА_5 та ОСОБА_6 доходу у період з 2015-2016 років відповідь на відзив не містить. Відсутні також докази того, що ОСОБА_5 перебувала за кордоном у будь-який період, де остання, зі слів позивача, була «на заробітках». Як вже було зазначено у відзиві на позовну заяву, внесені позивачкою кошти на оплату будівництва квартири, були у відповідному розмірі отримані від відповідача. Окрім цього, кошти на оплату будівництва квартири, що знаходиться по АДРЕСА_1 були отримані не лише від відповідача, а й від його батьків. Усі долучені відповідачем до відзиву на позову чеки/платіжні документи стосуються виключно покупок, які здійснювалися ОСОБА_2 на користь своєї доньки ОСОБА_4 . В той же час, на підтвердження нібито повного утримання позивачкою доньки також долучено ряд доказів. Квитанції на оплату послуг стоматолога, квитанція «Розвага», туристичні послуги не містять зазначення того хто є платником, та хто є отримувачем таких послуг. Відповідно, понесення позивачем таких витрат не доведене. Із квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг слідує, що такі надані за період з 2021 по 2024 роки (станом на квітень 2024 року 40 місяців), однак підтверджують оплату позивачкою комунальних послуг лише за 14 місяців із вказаного періоду. Ким здійснювалася оплата за комунальні послуги за інші 26 місяців позивач замовчує. Позивач не внесла на депозитний рахунок суду кошти, які вона пропонує компенсувати відповідачу у разі припинення його права власності на частку квартири. Відповідач наполягає на тому, що кожний аргумент позивача є недоведеним, не має під собою як фактичного, так і правового підґрунтя, є спростовним з огляду на викладені вище відомості. Відтак, підстави для відступу від засади рівності часток подружжя відсутні.

18.04.2024 до суду надійшов відзив представника ОСОБА_1 адвоката Сампари Н.М. на зустрічну позовну заяву представника ОСОБА_2 адвоката Дмитришин М.П., у якому представник просить у задоволенні зустрічного позову відмовити. Мотиви заперечень аналогічні тим, які викладені у відповіді на відзив стосовно первісного позову.

23.04.2024 судом отримано відповідь представника ОСОБА_2 адвоката Дмитришин М.П. на вищевказаний відзив, доводи якої такі ж як у запереченнях на відповідь на відзив стосовно первісного позову.

25.04.2025 представник ОСОБА_1 адвокат Сампара Н.М. подала заперечення на відповідь на відзив стосовно зустрічного позову, відповідно до якого позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна та виселення просить задовольнити повністю. У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя просить відмовити повністю.

Протокольною ухвалою суду від 11.06.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_7 в судових засіданнях, у тому числі 29.04.2025, позовні вимоги первісного позову підтримали та просили задовольнити, а стосовно задоволення зустрічного позову заперечили, з підстав викладених у заявах по суті справи.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_8 в судових засіданнях, у тому числі 29.04.2025, просили задовольнити зустрічний позов в повному обсязі, а щодо задоволення первісного позову заперечили, з підстав викладених у заявах по суті справи.

Ухвалення та проголошення судового рішення відкладено до 15.00 год. 08.05.2025. У вказану дату та час учасники справи до суду не з`явились.

Дослідивши докази по справі, суд встановив такі обставини.

03.09.2013 сторони уклали шлюб, що підтверджується нижче наведеними рішеннями судів.

10.07.2020 Тернопільським міськрайонний судом Тернопільської області ухвалено заочне рішення у справі № 607/28016/19, яким шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Стягнуто із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі однієї чверті від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03.12.2019 і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.12.2021 заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.07.2020 у справі № 607/28016/19 скасоване.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.10.2022 у справі № 607/28016/19 шлюб між сторонами розірвано. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 01.01.2022 і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 24.01.2023 рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.10.2022 залишено без змін.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 02.07.2014 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно із витягом з реєстру територіальної громади №2023/009055520 від 06.11.2023 та витягом з реєстру територіальної громади №2023/009080202 від 07.11.2023, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстровані за адресою АДРЕСА_3 з 21.10.2008, і з 15.07.2014 відповідно.

Також судом встановлено, що 08.12.2015 ОСОБА_1 та Приватне підприємство «Тернопіль Будконтроль 2» уклали договір про організацію та проведення будівництва, відповідно до умов якого Приватне підприємство «Тернопіль Будконтроль 2» зобов`язується від власного імені, за дорученням ОСОБА_1 та за її рахунок, вчинити дії із організації та проведення будівництва трьохкімнатної квартири загальною проектною площею 89,1 кв.м, житловою площею 49,43 кв.м на восьмому поверсі у багатоквартирному житловому будинку з приміщеннями громадського призначення за адресою: АДРЕСА_2 (цільовий об`єкт або об`єкт), а ОСОБА_1 зобов`язується оплатити визначену договором вартість цільового об`єкту та прийняти зазначений об`єкт нерухомості в порядку і у строки, визначені цим договором. (п.1.1 Договору)

Планова вартість (ціна) цільового об`єкту на момент укладення даного договору складає 908820 грн. (п.2.1 Договору)

На виконання цього договору ОСОБА_1 сплачені забудовнику: 280000,00 грн. згідно із квитанцією від 10.12.2015; 100000,00 грн. згідно із квитанцією від 25.12.2015; 96000,00 грн. згідно із квитанцією від 13.12.2015; 48000,00 грн. згідно із квитанцією від 13.01.2016; 141820,00 грн. згідно із квитанцією від 05.01.2016; 105000,00 грн. згідно із квитанцією від 12.01.2016; 138000,00 грн. згідно із квитанцією від 11.01.2016.

29.05.2017 Приватним підприємством «Тернопіль Будконтроль 2» видана ОСОБА_1 довідка про те, що згідно із договором про організацію та проведення будівництва від 08.12.2015 (квартира АДРЕСА_4 ), оплата проведена повністю.

19.12.2016 на замовлення ОСОБА_1 фізичною особою підприємцем ОСОБА_9 виготовлено технічний паспорт на трикімнатну квартиру АДРЕСА_4 , загальна площа 90,4 кв.м., житлова площа 53,0 кв.м, розташована на 8 поверсі 9 поверхового будинку.

08.06.2017 зареєстровано право приватної власності ОСОБА_1 на трикімнатну квартиру АДРЕСА_5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 89672948 від 15.06.2017.

Також 08.06.2017 зареєстровано право приватної власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення кладову № LXIII, загальною площею 2,7 кв.м, розташовану по АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 89673424 від 15.06.2017.

Згідно із довідками про надання інформаційно-консультаційних послуг, які складені 21.12.2023 суб`єктом оціночної діяльності ПП «Мідас Фінанс Груп» на замовлення ОСОБА_1 , вартість трикімнатної квартири АДРЕСА_6 складає 2647000,00 грн., а вартість нежитлового приміщення, кладової LXIII, загальною площею 2,7 кв.м, що розташована за адресою АДРЕСА_2 , складає 103450,00 грн.

Окрім того, суд встановив, що постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.09.2019 у справі №607/22679/19 провадження стосовно ОСОБА_2 про вчинення 21.09.2019 близько 11 год. 00 хв. за адресою спільного проживання по АДРЕСА_1 домашнього насильства стосовно його дружини закрито, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.10.2019 у справі №607/22618/19 провадження стосовно ОСОБА_2 про вчинення 21.09.2019 о 11 год. 00 хв. за адресою спільного проживання по АДРЕСА_1 домашнього насильства стосовно його дружини ОСОБА_1 , в присутності малолітньої дитини ОСОБА_4 , 2014 року народження, чим допустив неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей, закрито, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП.

24.04.2020 винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №134664, згідно із яким ОСОБА_2 , у зв`язку із скоєнням ним домашнього насильства психологічного характеру, заборонено в будь-який спосіб контактувати з ОСОБА_1 впродовж 10 діб з 14 год. 00 хв. 25.04.2020 до 14 год. 00 хв. 05.05.2020.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.09.2020 у справі №607/16233/20 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні 16.09.2020 адміністративного правопорушення, а саме близько 18 год. за адресою спільного проживання: АДРЕСА_1 , стосовно його дружини ОСОБА_1 домашнього насильства психологічного характеру, що полягало у висловлюваннях в її сторону нецензурною лайкою, погрозах фізичною розправою. Своїми діями ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.173-2 КУпАП, за що на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 170 грн.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.10.2023 у справі №607/13669/23, залишеною без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 09.11.2023, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, а саме 07.07.2023 близько 15 год. за адресою спільного проживання: АДРЕСА_1 , вчинення стосовно його дружини ОСОБА_1 домашнього насильства психологічного та фізичного характеру, що полягало у висловлюванні словесних образ, принижені честі та гідності, нанесені удару рукою в ділянку сідниці. Своїми діями ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.173-2 КУпАП, за що на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

07.11.2023 ОСОБА_1 зверталась до Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради із заявою про вжиття заходів, шляхом проведення бесіди із ОСОБА_2 , щодо поведінки останнього, яка полягає у вчиненні домашнього насильства щодо дитини ОСОБА_4 , агресії (крик, нецензурна лайка), маніпулюванні дитиною, шантажуванні дитини, налаштуванні проти мами; вжиття інших заходів, передбачених законодавством, спрямованих на припинення неправомірних дій (висловлювання нецензурною лексикою, підвищення голосу до дитини) ОСОБА_2 щодо малолітньої дитини ОСОБА_4 .

24.11.2023 на виклик для проведення відповідної профілактичної роботи в службу у справах дітей управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради прибув ОСОБА_2 . У розмові останній спростовував факти, викладені у зверненні ОСОБА_1 . Він запевнив, що не вчиняв і у подальшому не вчинятиме домашнє насильство ні стосовно колишньої дружини, ні стосовно доньки ОСОБА_3 . Зазначив, що добросовісно виконує батьківські обов`язки, займається її вихованням та утриманням, сплачує аліменти на дитину. На думку ОСОБА_2 , всі звернення колишньої дружини в поліцію, в службу у справах дітей щодо вчинення ним домашнього насильства є надуманими, оскільки основною метою таких звернень є отримання додаткових коштів і майна, а також подальшого звернення в суд про позбавлення батьківських прав. Зазначене викладене у листі управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради № 392/24.3.1 від 12.03.2024.

29.01.2024 головний державний виконавець Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Токаренко В.С. склав розрахунок заборгованості по аліментах №19615, у якому вказано, що при примусовому виконанні виконавчого листа №607/28016/19 виданого 18.10.2022 Тернопільським міськрайонний судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.01.2022 і до досягнення дитиною повноліття, станом на 30.01.2024 за ОСОБА_2 числиться заборгованість зі сплати аліментів в сумі 57594,72 грн.

Відповідно до довідки №22494 виданої 01.02.2024 Тернопільським відділом державної виконавчої служби Тернопільської області, на виконанні у відділі державної виконавчої служби у місті Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебувало виконавче провадження № 63442070 згідно із виконавчим листом № 607/28016/19 від 10.07.2020 про стягнення із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі однієї чверті від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03.12.2019 і до досягнення дитиною повноліття. За період з 01.12.2020 по 15.10.2021 перераховано на рахунок стягувача кошти у сумі 57493,72 грн. в суму сплати аліментних платежів.

26.02.2024 ОСОБА_2 звернувся до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про перерахунок заборгованості у межах виконавчого провадження № 70409443 за період з 01.01.2022 по 01.01.2023 із зарахуванням вже перерахованих ОСОБА_2 коштів у період з 01.12.020 по 15.10.2021 у розмірі 57493,72 грн.

Відповідно до листа Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області №38/58 від 26.02.2024, на виконанні у відділі перебуває ВП №70409443 з примусового виконання виконавчого листа № 607/28016/19 від 18.10.2022 виданого Тернопільським міськрайонний судом Тернопільської області про стягнення із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.01.2022 і до досягнення дитиною повноліття. У листі вказано на те, що у державного виконавця відсутні підстави для зарахування аліментів, які були стягнуті у виконавчому провадженні №63442070 згідно із виконавчим листом № 607/28016/19 від 10.07.2020 виданим Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, оскільки термін виконання даного рішення починався з 03.12.2019 до повноліття дитини, однак 15.02.2022 дане виконавче провадження було завершене.

Відмова державного виконавця зарахувати аліменти, які були стягнуті у виконавчому провадженні №63442070, оскаржена відповідачем ОСОБА_2 в судовому порядку.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 18.06.2024 по справі № 607/28016/19 у задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовлено.

01.03.2022 ОСОБА_2 призваний на військову службу до Збройних Сил України по мобілізації та 12.02.2024 звільнений в запас, що доведено військовим квитком серії НОМЕР_2 виданим 29.10.2008.

У власності ОСОБА_2 перебувають: земельна ділянка площею 0,0024 га, кадастровий номер :11:001:0095, земельна ділянка площею 2 га, кадастровий номер :01:001:0036.

Відповідно до листа Приватного підприємства «Тернопіль Будконтроль 2» № 1/24-05-24 від 24.05.2024, між ПП «Тернопіль Будконтроль 2» та ОСОБА_2 не укладались договори про організацію та проведення будівництва (інші договори щодо набуття права на житло).

В судовому засіданні заслухано пояснення свідка ОСОБА_5 , яка є матір`ю позивача ОСОБА_1 . Свідок пояснила, що під час будівництва квартири вона надавала грошову допомогу сім`ї сторін. Також повідомила, що з відповідачем у неї склались неприязні відносини.

Положеннями статті 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 статті 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно із частиною 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної вартості подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Суд встановив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.09.2013 по 24.01.2023 (день набрання законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу). Після розірвання шлюбу спільна дитина сторін проживає із позивачем та перебуває на її утриманні. З відповідача на користь позивача за рішенням суду стягуються аліменти на утримання дитини.

Наданими позивачем за первісним позовом доказами (договір про організацію та проведення будівництва від 08.12.2015, акти прийому-передачі виконаних робіт від 29.05.2017, довідка про сплату коштів за об`єкт будівництва, витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.06.2017) підтверджено набуття сторонами у спільну сумісну власність під час перебування у шлюбі квартири, що знаходиться по АДРЕСА_1 та нежитлового приміщення (кладова №LXIII), що знаходиться по АДРЕСА_7 . Хоча особою, за якою зареєстроване право власності на дане майно (титульним власником) є позивач.

Сторони та їх представники в судовому засіданні дані обставини визнали.

Таким чином, доводи сторін про те, за чиї саме кошти (позивача, відповідача чи їх батьків тощо) не мають правового значення для правильного вирішення первісного та зустрічного позовів, а тому судом не оцінюються.

Зустрічний позов, фактично, зводиться до того, що відповідач просить суд поділити набуте подружжям за час шлюбу майно в рівних частках та зафіксувати такий поділ судовим рішенням.

Позивач за первісним позовом вважає, що є підстави для відступу від принципу рівності часток при поділі майна подружжя, передбаченого ч. 1 статті 70 СК України, посилаючись на наявність обставини, вказаних у частинах 2, 3 статті 70 СК України, та просить на підставі статті 365 ЦК України припинити право власності відповідача на 1/3 частки квартири та кладової (за твердженням позивача саме така частка повинна належати відповідачу з урахуванням відступу від рівності) та визнати за нею право власності на усю квартиру та кладову, компенсувавши відповідачу вартість 1/3 частки цих квартири та кладової.

Вирішуючи даний спір, суд, у першу чергу, керується принципом рівності часток при поділі майна подружжя, встановленим частиною 1 статті 70 СК України.

У той же час, згідно із частинами 2, 3 статті 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Отже, у разі доведення однією із сторін спору наявності обставин, передбачених частинами 2, 3 статті 70 СК України, суд має право (не обов`язок) відступити від вищезгаданої засади рівності часток подружжя у спільному майні.

Однак, у даній справі судом не встановлено обставин, передбачених частинами 2, 3 статті 70 СК України.

А саме, позивачем не доведено, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

У справі наявні численні докази (фотографії, фіскальні чеки) участі у як позивача, так і відповідача в утриманні дитини.

Щодо заборгованості зі сплати аліментів, Верховний Суд у постанові від 15 листопада 2023 року у справі № 521/11825/20 вказав на те, що проживання дитини з матір`ю, існування у батька заборгованості зі сплати аліментів, з огляду на встановлені судами обставини та положення статті 70 СК України, не є підставою для збільшення частки одного з подружжя. Водночас у разі подальшої несплати відповідачем аліментів, позивачка не позбавлена можливості у порядку статті 190 СК України укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо).

Також, позивачем не доведено, що розмір аліментів на утримання дитини сторін (яка проживає з позивачем), які стягуються з відповідача на користь позивача, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини.

Постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.09.2020, 04.10.2023 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства стосовно ОСОБА_1 , підтверджують ту обставину, що між сторонами існували неприязні стосунки, які не притаманні подружжю. З огляду на надані в судових засіданнях усні пояснення сторін, такі відносини між сторонами тривають і на даний час. Проте, зазначене не є підставою для відступу від рівності часток подружжя.

Наявність інших обставин, які мають істотне значення, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірного майна, позивачем не доведено.

Також відсутні підстави для застосування положень статті 365 ЦК України для припинення права відповідача на його частку у спільній власності на квартиру та кладову.

Відповідно до ч. 1 статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Отже, суд вправі (не зобов`язаний) припинити право відповідача на частку у спільному майні, у разі доведення позивачем існування однієї із передбачених пунктами 1 3 ч. 1 статті 365 ЦК України обставин, а також, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Судом встановлено, що частка відповідача у спільному майні становить , а отже, на переконання суду, є значною. Ця обставина, окрім того, що суперечить пункту 1 ч. 1 статті 365 ЦК України, також вказує на те, що припинення права відповідача на цю частку завдасть істотної шкоди його інтересам. На користь такого висновку також свідчить відсутність зареєстрованого за відповідачем права власності на будь-яке інше житло.

Враховуючи те, що припинення права відповідача на частку спільного майна завдасть істотної шкоди його інтересам, наявність чи відсутність інших передбачених пунктами 1 3 ч. 1 статті 365 ЦК України, зокрема неподільність спільного майна, неможливість спільного володіння і користування майном, не мають правового значення.

Окрім того, суд звертає увагу на положення ч. 2 статті 365 ЦК України, згідно із якою суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Позивач не надала докази попереднього внесення на депозитний рахунок суду 882333,33 грн, які вона визначила, як компенсацію за припинення права власності відповідача на його частку у спільній власності.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно із нормами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи встановлені судом у даній справі обставини, керуючись вищенаведеними мотивами, беручи до уваги те, що сторони не досягли згоди щодо поділу спільного майна, виходячи з презумпції рівності часток подружжя, суд дійшов до переконання про необхідність частково задовольнити первісний позов, повністю задовольнити зустрічний позов та в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за кожним із сторін право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_4 , загальною площею 90,4 кв. м., житловою площею 53 кв. м., та на 1/2 частки нежитлового приміщення (кладова №LXIII), площею 2,7 кв. м., що знаходиться в будинку АДРЕСА_2 .

Щодо вимог первісного позову про припинення права спільної сумісної власності сторін на квартиру та кладову, суд також зазначає, що такі окремі позовні вимоги є неефективним способом захисту, так як після поділу майна судом право спільної сумісної власності сторін на майно припиниться і виникне нове право спільної часткової власності на майно за кожним із сторін спору. Така правова позиція висловлена, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 по справі №209/3085/20.

Стосовно позовної вимоги первісного позову про виселення відповідача із спірної квартири.

Мотивувальна частина позовної заяви не містить жодного обґрунтування цієї вимоги, хоча саме на позивача покладено обов`язок із доведення тих обставин, на які вона посилається, як на підставу задоволення її позовних вимог. Однак, загальний аналіз позовної заяви вказує на те, що позивач пов`язує необхідність виселення відповідача із спірної квартири із припиненням права власності відповідача на частку цієї квартири та набуттям позивачем одноособового права власності на квартиру. Отже, вимога про виселення має похідний характер від вимоги про припинення права власності відповідача.

З огляду на вищенаведені висновки суду про безпідставність вимоги про припинення права власності відповідача на спірну квартиру, відсутні підстави для задоволення вимоги про виселення. За таких обставин, також немає потреби здійснювати аналіз цієї вимоги на предмет відповідності положенням Конституції України, міжнародних договорів, ЦК України, ЖК України та інших нормативно-правових актів про захист права власності та права на житло.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні усіх інших позовних вимог первісного позову (окрім тих, висновок про задоволення яких наведений вище).

Щодо судових витрат.

Відповідно до частин 1, 10 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Звертаючись до суду позивач за первісним позовом сплатила за вимогу майнового характеру (визнання права власності за нею в порядку поділу майна подружжя на цілу квартиру та цілу кладову) 15140,00 грн. та за вимогу немайнового характеру (виселення) 1211,20 грн судового збору.

За звернення до суду із зустрічним позовом через систему «Електронний суд», відповідач за вимогу майнового характеру (визнання права власності за ним в порядку поділу майна подружжя на квартири та кладової), з урахуванням понижуючого коефіцієнта (0,8) сплатив 11486,28 грн. судового збору, хоча мав сплатити 11001,80 грн. (1375225 грн вартість спірного майна х 1% х 0,8). Отже, надміру сплачений судовий збір за зустрічним позовом склав 484,48 грн.

Так як задоволена частина первісного позову та задоволений зустрічний позов є тотожними у грошовому виразі, сторони не повинні сплачувати одне одному судовий збір за позовні вимоги в частині визнання права власності за кожним із сторін на частку спірного майна.

У задоволенні іншої частини позовних вимог за первісним позовом (визнання права власності на іншу спірного майна та виселення) відмовлено, тому судовий збір за ці вимоги позивачу не відшкодовується.

Згідно із п. 1 ч. 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Отже, суд роз`яснює право відповідача звернутись до суду із клопотанням про повернення надміру сплаченого судового збору в розмірі 484,48 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263, 265, 273, 280, 282, 284, 287, 289, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та виселення задовольнити частково, а зустрічний позов представника ОСОБА_2 адвоката Дмитришин Мирослави Петрівни до ОСОБА_1 задовольнити повністю.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_4 , загальною площею 90,4 кв. м., житловою площею 53 кв. м., та на 1/2 частки нежитлового приміщення (кладова №LXIII), площею 2,7 кв. м., що знаходиться в будинку АДРЕСА_2 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_4 , загальною площею 90,4 кв. м., житловою площею 53 кв. м., та на 1/2 частки нежитлового приміщення (кладова №LXIII), площею 2,7 кв. м., що знаходиться в будинку АДРЕСА_2 .

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_8 .

Відповідач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_9 .

Рішення складено та підписано 08.05.2025.

Головуючий суддяП. Я. Стельмащук