УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Булах Є.М.,

секретар судового засідання Арутюнова К.А.,

справа №766/11175/24; провадження №4-с/766/35/25

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Херсоні цивільну справу за

скаргою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), поданої в інтересах скаржника адвокатом Ляшенко Анною Вадимівною (місцезнаходження: 01354, м. Київ, вул.. Єреванська, буд. 23) на дії/бездіяльність органу примусового виконання,

суб`єкт оскарження: Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (, місцезнаходження: 65007, м. Одеса, вул. Богдана Хмельницького, 34);

Каховський відділ державної виконавчої служби у Каховському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (, місцезнаходження: 65072, м. Одеса, вул. Героїв Крут, 39/2)

заінтересована особа: стягувач товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (, місцезнаходження: 49089, м. Дніпро, вул. Автотранспортна, буд. 2, оф. 205)

негайно після закінчення судового розгляду, постановив ухвалу про наступне та, -

встановив:

виклад позиції скаржника

10 липня 2024 року представник заявника через систему «Електронний суд» звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області із вказаною вище скаргою, у якій, з урахуванням заяви про усунення недоліків, остаточно просив суд:

поновити строк на звернення до суду зі скаргою;

визнати протиправною бездіяльність Управління забезпечення ПВР у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі ПМУ МЮ (м. Одеса), яка полягає у не скасуванні арешту накладеного на майно боржника ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження №41943809;

скасувати постанову Новокаховського міського відділу ДВС ПМУ МЮ(м. Одеса) від 06 грудня 2014 року про накладення арешту на майно боржника ОСОБА_1 в рамках ВП №41943809;

зобов`язати Управління забезпечення ПВР у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі ПМУ МЮ(м. Одеса) зняти арешт з усього майна ОСОБА_1 , який накладено в межах ВП №41943809;

зобов`язати Управління забезпечення ПВР у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі ПМУ МЮ(м. Одеса) відділ примусового виконання рішень ПМУ МЮ (м. Одеси) зняти арешт з усього майна ОСОБА_1 , який накладено на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:12038957 від 31 березня 2014 року, зареєстрований 31 березня 2014 року о 11:54:25 год. в реєстрі речових прав на нерухоме майно під номером запису в спеціальному розділі: 5167276, який виник на підставі постанови ВДВС Новокаховського МУЮ Херсонської області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 41943809, внесеної 06 лютого 2014 року.

В обґрунтування скарги зазначив, що рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 20.11.2013 у справі №667/2549/13-ц задоволено позов ПАТ КБ «Надра» про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 35 812,51 дол. США, що в еквіваленті складало 286 249,30 грн в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором №09/1/Мк/2008-840 від 03.03.2008 та Додаткової угоди №1 від 28.01.2010, яка виникла станом на 27.02.2013.

З метою примусового виконання вказаного рішення відкрито ВП №41943809, в якому 31.03.2014 постановою державного виконавця накладено арешт на усе майно боржника та оголошено заборону його відчуження.

25.06.2014 виконавчий документ повернуто стягувачу.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 25.11.2020 у справі №667/2549/13 замінено стягувача у виконавчому провадженні з ПАТ «Надра-Банк» на ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».

В подальшому, у межах виконавчого провадження було реалізовано іпотечне майно та виконавче провадження було завершено у зв`язку з повним його виконанням, однак арешт з майна ОСОБА_1 не знято.

02.05.2024 заявник звернувся до Новокаховського МВДВС ПМУ МЮ (м. Одеса) із заявою про зняття арешту, на яку отримав відповідь про знищення матеріалів виконавчого провадження за закінченням 3-річного терміну зберігання.

Бездіяльність державного виконавця щодо не зняття арешту зі свого майна боржник вважає незаконною у зв`язку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав.

25.02.2025 та 10.03.2025 представниця скаржника адвокат Черевко Н.О. подала додаткові пояснення, у яких зазначила, що ВП «41943809 здійснювалося Новокаховським МВДВС ГТУЮ у Херсонській області, який наразі не функціонує оскільки перебуває на тимчасово окупованій території. На період дії воєнного стану, відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі ПМУ МЮ (м. Одеса) здійснює примусове виконання рішень, місцем виконання яких є територія, на яку поширюється компетенція Новокаховського ВДВС у Каховському районі Херсонської області ПМУ МЮ (м. Одеса).

виклад позиції особи, дії якої оскаржуються

10.02.2025 року представник Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі ПМУ МЮ (м. Одеса) подав заперечення, у яких заперечив проти задоволення вимог скарги. Вважає, що Управління не має бути «відповідачем» у справі, оскільки не оскаржується його відповідь на лист в межах законодавства про звернення громадян. Відповідно до своїх повноважень Управління не здійснює примусове виконання виконавчих документів, не приймає відповідні процесуальні дії у виконавчих провадженнях відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження».

процесуальні дії суду

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 12.07.2024 року скаргу залишено без руху.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 08.11.2024 року прийнято до провадження скаргу, призначено судове засідання по справі.

10.02.2025 року від Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) через систему «Електронний суд» надійшли заперечення на скаргу.

24.02.2025 року від представника скаржника за ордером Черевко Н.О. через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення.

28.02.2025 року від представника Білого О.П., що діє в інтересах Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшли додаткові пояснення у справі.

10.03.2025 року від представника скаржника за ордером адвоката Черевко Н.О. надійшли додаткові пояснення у справі та заява про розгляд справи без участі сторони скаржника. Заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24.04.2025 року до участі у справі в порядку ч. 3 ст. 450 ЦПК України залучено Каховський відділ державної виконавчої служби у Каховському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

08.05.2025 року від скаржника ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» надійшла заява про доєднання до участі у справі Каховський відділ державної виконавчої служби у Каховському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

12.05.2025 року від скаржника ОСОБА_1 надійшла заява про виключення даних представника ОСОБА_3 з матеріалів справи у зв`язку із припиненням співпраці з системою Безоплатна правова допомога.

У судове засідання у час призначений для розгляду скарги ОСОБА_1 не з`явився, у раніше поданих заявах просив про розгляд скарги за його відсутності.

Представник Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі ПМУ МЮ (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлено належним чином, про причини не явки у судове засідання суд не повідомлено.

Представник Каховського відділу державної виконавчої служби у Каховському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлено належним чином, про причини не явки у судове засідання суд не повідомлено.

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлено належним чином, про причини не явки у судове засідання суд не повідомлено.

За приписами ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи встановлені ст. 450 ЦПК України строки розгляду скарг на дії державних виконавців, враховуючи згоду представника скаржника на розгляд скарги у їх відсутності на підставі наявних документів, у зв`язку з неявкою в судове засідання належним чином повідомлених про дату та час розгляду скарги інших учасників справи, суд вважає за можливе розглянути скаргу ОСОБА_1 , без осіб, що беруть участь у розгляді справи, крім того, за приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вирішуючи питання про поновлення строку звернення до суду із скаргою на дії державного виконавця, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.. 449 ЦПК України, у редакції на час звернення ОСОБА_1 до суду, скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Суд, за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Верховний Суд у постанові від 25.03.2020 у справі №175/3995/17-ц зазначив, що бездіяльність виконавця, посадових осіб органів ДВС є триваючим правопорушенням, у зв`язку з чим початок перебігу строку на її оскарження автоматично відкладається.

Оскільки предметом оскарження у даній справі є фактично бездіяльність органу ДВС щодо не зняття арешту з майна належного ОСОБА_1 , з урахуванням практики Верховного Суду у даній категорії справ, суд вважає, що заявником не пропущено строк на звернення до суду зі скаргою.

по суті оскаржуваної бездіяльності судом встановлено наступне

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 20.11.2013 у справі №667/2549/13-ц задоволено позов ПАТ КБ «Надра» про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 35 812,51 дол. США, що в еквіваленті складало 286 249,30 грн в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором №09/1/Мк/2008-840 від 03.03.2008 та Додаткової угоди №1 від 28.01.2010, яка виникла станом на 27.02.2013.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 25.11.2020 у справі №667/2549/13 замінено стягувача у виконавчому провадженні з ПАТ «Надра-Банк» на ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».

Відповідно до листа Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі ПМУ МЮ (м. Одеса) від 19.03.2023, згідно даних АСВП, ВП №48124535 перебувало на виконанні у Дніпровському РВ ДВС м. Херсона ГТУЮ у Херсонській області (сторони ОСОБА_4 та ПАТ КБ «Надра»). На виконанні Новокаховського МВ ДВС ГТУЮ у Херсонській області зареєстровано ВП №41943809 з примусового виконання виконавчого листа №667/2549/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 коштів у розмірі 286 249,40 грн на користь ПАТ КБ «Надра», яке 26.06.2014 завершено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження».

За інформацією з АСВП (ВП-спецрозділ) від 03.02.2025, ВП №41943809 було відкрито 06.02.2014; постановою від 06.02.2014 накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження; постановою від 25.06.2014 виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження».

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:12038957 від 31 березня 2014 року, на все майно ОСОБА_1 зареєстрований арешт (обтяження), на підставі постанови ВДВС Новокаховського МУЮ Херсонської області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 41943809, внесеної 06.02.2014 (запис в спеціальному розділі: 5167276).

Ухвалою Херсонського міського суду від 04.03.2024 у справі №766/2162/22 закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Надра», ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», третя особа, яка не заявляє вимог: Новокаховський МВ ДВС ПМУ МЮ (м. Одеса), Дніпровський РВ ДВС м. Херсон про звільнення майна з-під арешту.

У справі №766/2162/22 представник ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на виконання ухвали від 13.11.2023 про витребування інформації щодо наявності/ відсутності заборгованості у ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за кредитним договором №09/1/Мк/2008-840 від 03.03.2008 повідомив про відсутність такої заборгованості.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

За пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України, на час звернення ОСОБА_1 до суду, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

При перевірці відповідності рішень, дій чи бездіяльності органів ДВС при вчиненні виконавчих дій суди повинні керуватися нормами, які були чинними саме на час вчинення таких рішень, дій чи бездіяльності. Необхідно враховувати, що рішення про прийняття виконавчих документів і відкриття виконавчого провадження є одномоментною дією, яка підтверджується відповідним процесуальним актом і не є триваючою у часі.

Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №707/28/17-ц.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, на час пред`явлення до виконання виконавчого документу щодо ОСОБА_1 були врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» №606-XIV, який втратив чинність 05.10.2016 року.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV (у редакції, чинній на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Аналогічне визначення закріплене у статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII, чинного на час розгляду скарги.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV (у редакції, чинній на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження) державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини шостої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV (у редакції, чинній на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження) за заявою стягувача, з метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення, державний виконавець постановою про відкриття виконавчого провадження вправі накласти арешт на майно боржника (крім коштів) та оголосити заборону на його відчуження. Одночасно з винесенням такої постанови державний виконавець може провести опис і арешт майна боржника в порядку, визначеному цим Законом.

У частині другій статті 55 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV (у редакції, чинній на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження) зазначено, що державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов`язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. У разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Пунктом 2 частини першої статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV (у редакції, чинній на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження) визначено, що державний виконавець здійснює виконавчі дії по виконанню рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV (у редакції, чинній на час винесення постанови про повернення виконавчого документа) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника (частини перша та друга статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV у редакції, чинній на час винесення постанови про повернення виконавчого документа).

Аналогічні приписи містяться у частині першій статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII, відповідно до яких у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першоюстатті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26.01.2022 року у справі №127/1541/14-ц, від 03.02.2023 року у справі №639/858/21.

У постановах Верховного Суду від 27.03.2020 року у справі №817/928/17, від 10.01.2024 року у справі №569/6234/22 зазначено про те, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Верховний Суд у постанові від 15.05.2024 року у справі №2-380/10 зазначив, що застосування арешту майна боржника як обмежувального заходу не повинно призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (у тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

У постановах Верховного Суду від 07.07.2021 року у справі №2-356/12, від 26.01.2022 року у справі №127/1541/14-ц, від 09.01.2023 року у справі №2-3600/09 сформульовано правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV (у редакції, чинній на час винесення постанови про повернення виконавчого документа) у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом (пункт 2 частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV у редакції, чинній на час винесення постанови про повернення виконавчого документа).

Державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред`явлення для примусового виконання якого закінчився, про що виносить відповідну постанову. Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред`явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк, якщо інше не передбачено законом. Для інших виконавчих документів пропущений строк поновленню не підлягає (стаття 24 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV (у редакції, чинній на час винесення постанови про повернення виконавчого документа).

Таким чином, строк пред`явлення до виконання виконавчого листа щодо ОСОБА_1 закінчився 24.06.2015 року, із заявами про поновлення цього строку стягувач або його правонаступник не зверталися.

Встановивши, що ВП №41943809 з примусового виконання виконавчого листа у справі №667/2549/13-ц, було завершене 25.06.2014 року, так як виконавчий документ повернено стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, суд виходить з того, що з моменту завершення виконавчого провадження минуло майже 10 років, виконавче провадження вже знищене у зв`язку із закінченням строку його зберігання і матеріали справи не містять відомостей про те, що стягувач або його правонаступники повторно пред`являли вказаний виконавчий лист до виконання.

Більш того, правонаступник первісного стягувача ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» фактично визнає відсутність претензій до ОСОБА_1 у зв`язку із відсутністю у заявника заборгованості за кредитним договором №09/1/Мк/2008-840 від 03.03.2008.

Отже, за відсутності протягом тривалого часу виконавчого провадження, у межах якого було накладено арешт на майно боржника та будь-якого іншого виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення суду подальше накладення арешту на майно боржника є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном та обмежує права ОСОБА_1 , позбавляє його можливості вільно користуватися та розпоряджатися належним йому на праві власності майном.

Частина 6 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV визначає, що у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Державним виконавцем не надано доказів щодо як винесення так і примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 .

Наведене свідчить про обґрунтованість доводів ОСОБА_1 щодо неправомірної бездіяльності органу ДВС щодо не зняття арешту з належного йому майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 450 ЦПК України, якщо суд встановить, що особа, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються, звільнена з посади (не здійснює відповідну діяльність), він залучає до участі в справі посадову особу, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення права чи свободи заявника.

Встановлено, що у цій справі арешт на майно ОСОБА_1 у ВП №41943809 накладено Новокаховським міським ВДВС ГТУЮ у Херсонській області.

Наказом Міністерства юстиції України від 25.03.2024 №838/5 «Про відділи державної виконавчої служби у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)» реорганізовано шляхом приєднання, у т.ч. Каховський ВДВС у Каховському районі Херсонської області ПМУ МЮ (м. Одеса), до якого приєднано Новокаховський ВДВС у Каховському районі Херсонської області ПМУ МЮ (м. Одеса) та Чаплинський ВДВС у Каховському районі Херсонської області ПМУ МЮ (м. Одеса).

Отже, порушення прав ОСОБА_1 належить усунути правонаступнику органу ДВС, який накладав арешт на його майно Каховському відділу державної виконавчої служби у Каховському районі Херсонської області ПМУ МЮ (м. Одеса), а не Управлінню забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі ПМУ МЮ (м. Одеса).

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 451 ЦПК України, у редакції на час постановлення ухвали, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

На підставі викладеного, скаргу ОСОБА_1 належить задовольнити частково.

Керуючись ЗУ «Про виконавче провадження» №1404-VIII, ст. ст. 2, 10, 19, 259-261, 353-355, 447-453 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на дії/бездіяльність органу примусового виконання, суб`єкт оскарження: Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (, місцезнаходження: 65007, м. Одеса, вул. Богдана Хмельницького, 34); Каховський відділ державної виконавчої служби у Каховському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (, місцезнаходження: 65072, м. Одеса, вул. Героїв Крут, 39/2), заінтересована особа: стягувач товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (, місцезнаходження: 49089, м. Дніпро, вул. Автотранспортна, буд. 2, оф. 205) задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність Новокаховського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області (Новокаховський відділ державної виконавчої служби у Каховському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)), правонаступником якого є Каховський відділ державної виконавчої служби у Каховському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), щодо не зняття арешту з усього майна боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №41943809.

Скасувати постанову Новокаховського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області від 06 грудня 2014 року про накладення арешту на майно боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №41943809.

Зобов`язати Каховський відділ державної виконавчої служби у Каховському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) як правонаступника Новокаховського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області (Новокаховський відділ державної виконавчої служби у Каховському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)) усунути порушення прав ОСОБА_1 вчинені у виконавчому провадженні №41943809.

Каховський відділ державної виконавчої служби у Каховському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про виконання ухвали повідомити суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня одержання ухвали.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Херсонського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 20.05.2025 року.

СуддяЄ. М. Булах