Справа № 452/1830/24 Головуючий у 1 інстанції: Добош Н.Б.
Провадження № 22-з/811/89/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
13 травня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Ніткевича А.В.,
суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,
секретаря Гаврилюк Я.Ю.
з участю представника відповідача Кіт В.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Ковальчука Андрія Олександровича про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Ковальчука Андрія Олександровича на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 31 жовтня 2024 року в складі судді Пташинського І.А. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-
У травні 2024 року представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Ковальчук А.О. звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, просив визнати об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 558 520 грн. 00 коп., в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за нею право власності на 1/2 частину грошових коштів, що становить 279260 грн. 00 коп., стягнути з ОСОБА_2 в якості компенсації 1/2 частки у спільному сумісному майні подружжя кошти в розмірі 279 260 грн. 00 коп.
Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 31 жовтня 2024 рокуу задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовлено.

Додатковим рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22 листопада 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп.

Рішення суду оскаржив представник позивачки Ковальчук А.О., просив скасувати рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 31 жовтня 2024 рокута ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Постановою Львівського апеляційного суду від 03 квітня 2025 року апеляційну скаргу Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ковальчука Андрія Олександровича задоволено.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 31 жовтня 2024 року скасовано.

Ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено.

Визнано об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 558 520 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 279 260 (двісті сімдесят дев`ять тисяч двісті шістдесят) гривень 00 коп, як компенсацію 1/2 частки у спільному сумісному майні подружжя.

Додаткове рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22 листопада 2024 року скасовано.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на його користь понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 (шість тисяч) грн. 00 коп. відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2792,60 грн. сплачений за розгляд справи у суді першої інстанції та 4188,90 грн. за подання апеляційної скарги, а всього 6981 (шість тисяч дев`ятсот вісімдесят одна) гривень 50 копійок.

09.04.2025 на адресу Львівського апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення. Зазначає, що апеляційний суд не вирішив питання відшкодування позивачці витрат на правничу допомогу. Зокрема, звертаючись до суду із позовом позивачка зазначала, що очікує понести у зв`язку з розглядом цієї справи витрати на правничу допомогу не більше 15000,00 грн. Звертає увагу, що 19.01.2024 між ОСОБА_1 та адвокатом Ковальчуком А.О. укладений договір про надання правничої допомоги. До заяви долучено копію договору, довідку про сплату гонорару, Акт виконання умов договору та розрахунок витрат. Просить ухвалити додаткове рішення та задовольнити заяву (т. 2 а.с. 23-34).

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_4 на заперечення вимог заяви, колегія суддів дійшла таких висновків.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до приписів частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна людина має можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав. Це право гарантується частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно із п. п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частинами 3, 4 вказаної статті унормовано, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Зважаючи на те, що розгляд апеляційної скарги у даній справі проводився з повідомленням учасників справи, відтак розгляд заяви представника ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення проводиться також у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

При цьому, ключовим питанням у межах даного провадження є виключно визначення розміру судових витрат на правничу допомогу, які були понесені позивачкою ОСОБА_1 при розгляді справи за її позовом, з погляду їх співмірності, реальності та складності спірних правовідносин.

Перевіряючи підставність поданої заяви, колегія суддів враховує таке.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

В свою чергу, порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі відмови в позові - на позивача.

Зважаючи на те, що Львівський апеляційний суд 03 квітня 2025 року виніс постанову, якою задовольнив апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ковальчука Андрія Олександровича, скасував рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 31 жовтня 2024 року та задовольнив позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,заява представника позивачки Ковальчука А.О. є підставною, тому апеляційний суд повинен вирішити питання розподілу судових витрат, керуючись загальними правилами розподілу таких.

Так, колегія суддів виходить з того, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ст. 133 ЦПК Україна правнича допомога є складовою судових витрат.

Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно із п. 8 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Подаючи позов у даній справі, сторона позивача просила про стягнення судових витрат, у тому числі на правничу допомогу, а заяву про ухвалення додаткового рішення із додатками (доказами) подала через п`ять днів після ухвалення постанови апеляційним судом, що відповідає вимогам п. 8 ч. 3 ст. 141 ЦПК України (т. 1 а.с. 4, т. 2 а.с. 23).

Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Витрати на професійну правничу допомогу, відповідно до положень вказаної вище статті, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

В силу частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз вищезазначених процесуальних норм дає підстави для висновку, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

15.04.2025 на адресу апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_2 про відмову у витратах на правничу допомогу, відповідач вважає, що розмір правничої допомоги у сумі 15000.00 грн. є необґрунтованим, через відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, тобто не доведено, що позивачкою понесені відповідні витрати, відсутні докази про сплату гонорару. Крім цього, на захищеність витрат на правничу допомогу вказує участь представника у розгляді справи через відеозв`язок. Просить відмовити у задоволенні заяви.

Колегія суддів виходить з того, що у статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19 цього Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

З матеріалів справи вбачається, що інтереси позивачки ОСОБА_1 представляв адвокат Ковальчук А.О. на підставі договору про правову допомогу від 19.01.2024, ордеру Серія № АМ 1021958 від 13.05.2024 та від 06.12.2024.

Згідно із довідкою, виданою адвокатом Ковальчуком А.О., останній отримав гонорар від ОСОБА_1 у розмірі 15000,00 грн.

Зазначений гонорар сплачений за усну консультацію, складання процесуальних документів та їх подачу, представництво у суді першої інстанції, а також представництво у суді апеляційної інстанції.

Слідуючи висновкам викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Колегія суддів виходить з того, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Так, дійсно слідуючи правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду викладеним у постанові від 19.02.2020, справа № 755/9215/15-ц, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом з цим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Так, процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, зокрема дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін, реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, таким чином фіксованість гонорару у договорі не безумовним обов`язком суду стягнути такий, що спростовує доводи апеляційної скарги у цій частині.

Зазначене узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини, слідуючи якій заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Як зазначено Верховним Судом в постановах від 10 грудня 2019 року у справі №160/2211/19, від 18 листопада 2021 року у справі № 580/2610/19 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Таким чином, враховуючи складність справи, порядок та тривалість розгляду такої, об`єм наданих послуг, колегія суддів приходить переконання, що заявлена представником позивачки та узгоджена з нею сума на відшкодування судових витрат на правову допомогу є завищеною.

Як вже зазначалося, до заяви про ухвалення додаткового рішення представник подав Акт про виконання умов договору про надання правової допомоги та розрахунок судових витрат на правову допомогу, однак зазначені документи фактично є ідентичними та не містять грошового еквіваленту години роботи адвоката, що унеможливлює обґрунтований розрахунок вартості послуг.

Зокрема, колегія суддів звертає увагу, що представник позивачки диференціював (розділив) послуги з усної консультації, складання процесуальних документів та їх подачі до суду, при цьому, такі послуги охоплюються поняттям представництва та здійснюються будь яким адвокатом у межах наданих йому повноважень та визначених законом прав.

Крім цього, адвокат позивачки здійснював представництво її інтересів з суду першої інстанції, тому добре ознайомлений із спірними правовідносинами та фактично не змінюючи правову позицію, відстоював таку.

Таким чином, врахувавши складність спірних правовідносин (категорія справи), обізнаність представника у таких і судовій практиці з цього приводу, що презюмується, стягнення витрат на правову допомогу у розмірі, про який просить сторона позивача не є обгрнутованим хоча б з погляду зазначених вище обставин.

Враховуючи усі обставини спірних правовідносин у сукупності, результат розгляду даної справи, складність та важливість такої для сторін, реально потрачений адвокатом час, колегія суддів вважає, що заяву про розподіл судових витрат необхідно задовольнити частковота стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000,00 грн. витрат на правову допомогу за розгляд справи у суді першої інстанції та 3000,00 грн. за апеляційний перегляд такої, а всього 8000,00 грн., які будуть достатніми та відповідатимуть обставинам спірних правовідносин (ціні позову).

При цьому, колегія суддів враховує те, що згідно із правовою позицією Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20, відшкодуванню підлягають витрати на професійну правничу допомогу, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, 372, ст.ст. 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Ковальчука Андрія Олександровичапро ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правову (правничу) допомогу в розмірі 5000,00 грн. за розгляд справи у суді першої інстанції та 3000,00 грн. за апеляційний перегляд такої, а всього 8000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок.

У задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного тексту додаткової постанови.

Повний текст додаткової постанови складений 14 травня 2025 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк