П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ДОДАТКОВА)

09 травня 2025 року м. Київ

Справа № 761/5017/24

Провадження № 22-з/824/452/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

сторони: позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Грінвіль

Сервіс»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадженнями за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи заяву представника ОСОБА_1 адвоката Батрин Максима Віталійовича про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Батриним Максимом Віталійовичем, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 червня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінвіль Сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року ТОВ «Грінвіль Сервіс» звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути заборгованість за комунальні послуги в загальному розмірі 55 253, 07 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . За період з січня 2022 року по грудень 2023 року позивачем було надано, а відповідачем спожито житлово-комунальні послуги на загальну суму 55 253, 07 грн. Оскільки у відповідача виникла заборгованість за житлово-комунальні послуги, яку він у добровільному порядку не сплачує, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 13.02.2024 року відкрито провадження по справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 червня 2024 року позов ТОВ «Грінвіль Сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Грінвіль Сервіс» заборгованість по оплаті за житлово-комунальні послуги в сумі 55253,07 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Грінвіль Сервіс» судовий збір в розмірі 3028,00 грн.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів щодо оскарження та підтвердження скасування в судовому порядку рішення загальних зборів ОСББ «Грінвіль Парк Київ», оформленого протоколом № 2 від 24.12.2021 року, в якому було затверджено тариф на послуги з управління в розмірі 33, 83 грн. на місяць за 1 кв.м. загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку.

З огляду на викладене, суд вбачає заявлені вимоги обґрунтованими, та не спростованими відповідачем належними та допустими доказами, а тому позов підлягає задоволенню.

25 липня 2024 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Бтрин М.В. подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просила скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Батриним М.В., на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 червня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінвіль Сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

21 серпня 2024 року від представника позивача ТОВ «Грінвіль Сервіс» - адвоката Неведомського В.О. на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому він просив апеляційну скаргу залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції без змін.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року справу було призначено до розгляду без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Постановою Київського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Батриним М.В. -задоволено.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 червня 2024 року - скасовано та ухвалено у справі нове судове рішення, наступного змісту.

У задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінвіль Сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінвіль Сервіс» (Код ) на користь ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_1 ) судові витрати у сумі 3 633,60 грн.

03 березня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 адвоката Батрина М.В. про ухвалення додаткового рішення у справі, яким просить стягнути з ТОВ «Грінвіль Сервіс» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 21 050,00 грн.

Відповідно до довідки про доставку постанови до особистого кабінету «Електронного суду», копію постанови було доставлено 28 лютого 2025 року, заяву про ухвалення додаткового рішення було подано 03 березня 2025 року, отже заяву про ухвалення додаткового рішення було подано в межах строку визначеного ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи заяви представника ОСОБА_1 адвоката Батрин М.В. про ухвалення у справі додаткового рішення та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що заява про ухвалення у справі додаткового рішення підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Додатковими судовими рішеннями є додаткове рішення, додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для рішень, постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Крім того, додаткові рішення можуть прийматися, якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.

Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення.

Згідно з частинами першою, третьою статті 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат (стаття 209 ЦПК України).

Таким чином цивільним процесуальним законодавством обмежено можливість вирішення питання розподілу судових витрат у додатковому судовому рішенні саме після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту.

Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 28 грудня 2020 року у справі№ 640/18402/19(провадження № К/9901/27657/20).

Суд не зобов`заний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі№ 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід також ураховувати позицію Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

З матеріалів справи відомо, що 22 лютого 2024 року між адвокатом Батрином М.В. та ОСОБА_1 було укладено договір № 22/02/2024-1 про надання правничої допомоги.

Відповідно до п. 3.1. вказаного договору, зазначено, що клієнт зобов`язується сплатити адвокату за надання правничої допомоги винагороду (гонорар) у розмірі 10 000,00 грн (десять тисяч),та гонорар успіху який складає 20 відсотків від досягнутого позитивного результату для клієнта.

Відповідно до Акту приймання-передачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги від 22 лютого 2024 року, фіксований гонорар складає 10 000,00 грн, гонорар успіху складає 20 відсотків від досягнутого позитивного результату для Клієнта.

Клієнт сплатив адвокату 10 000,00 грн та 11 050,00 грн гонорару успіху, разом 21 050,00 грн.

Отже, матеріалами справи дійсно підтверджується факт отримання ОСОБА_2 послуг адвоката Батрина М.В. з надання правової допомоги.

Разом з тим, при визначенні розміру судових витрат, що підлягають відшкодуванню, судова колегія виходить з того, що дана справа при її перегляді у суді апеляційної інстанції, для кваліфікованого юриста не є спором значної складності, не потребує зібрання великого обсягу доказів, що вже надавалися протягом тривалого розгляду справи, залучення до участі у справі інших учасників.

Враховуючи викладене, а також е, що апеляційна скарга Глівінського С.К. була задоволена, колегія судів врахувавши співмірність наданої правничої допомоги та гонорару а також врахувавши складність справи дійшла до висновку, що заява підлягає задоволеню частково, а саме стягнути з ТОВ «Грінвіль Сервіс» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 268, 270 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Батрин Максима Віталійовича - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінвіль Сервіс» (Код ) на користь ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_1 ) 5 000,00 грн. судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу.

Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна