Справа № 953/9975/24
Провадження № 2/953/490/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді Глос М.Л.,

за участю секретаря судового засідання Сороченко М.О.,

розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , поданої в його інтересах представником адвокатом Матарикіною Світланою Петрівною, до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 , пред`явила до суду позов до відповідачки ОСОБА_2 , в якому просить: визнати квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 71.9 кв. м, житловою площею 41,7 кв. м., спільним сумісним майном подружжя; визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку у праві власності на квартиру як на частку у спільній сумісній власності подружжя; зобов`язати відповідні органи провести державну реєстрацію права власності на 1/2 частки квартири на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В обґрунтування своїх вимог представник позивача посилається на такі обставини. Сторони перебували у шлюбі між собою, який розірвано рішенням Київського районного суду м. Харкова від 30.09.2024 року у справі № 953/8161/24. За час подружнього життя позивач та відповідачка придбали у власність за спільні кошти зазначену вище квартиру, право власності на яку підтверджується договором купівлі-продажу від 23.08.2018 року № 494, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поляк Д. В., а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 118230108 від 23.03.2018 року про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 71.9 кв. м, житловою площею 41,7 кв. м., за ОСОБА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер запису про право власності 25393488).

30.12.2024 року відповідачка ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник адвокат Гребенюк О. О., надала суду відзив на позовну заяву, в якому висловлює позицію про безпідставність позовних вимог і просить залишити їх без задоволення. В обґрунтування своїх заперечень відповідачка посилається на такі обставини. Будинок АДРЕСА_2 , у якому розташована спірна квартира, унаслідок обстрілу збройними силами російської федерації зазнав значних пошкоджень, станом на зараз перебуває в аварійному стані і рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 10.10.2024 року визнаний таким, що не придатний до використання за цільовим призначенням, і підлягає демонтажу. Тобто станом на сьогодні квартири як об`єкту нерухомості не існує. Долучений до позову звіт з незалежної оцінки майна відображає недостовірну інформацію щодо характеристик та вартості квартири, і замовником цього звіту ОСОБА_2 не виступала.

30.12.2024 року через канцелярію суду відповідачка ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Гребенюк О. О., подала до суду зустрічний позов, в якому просила визнати спільним майном на праві сумісної власності автомобіль марки Hyundai моделі TUCSON, 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який, згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 зареєстрований за ОСОБА_2 , і стягнути з позивача на користь відповідачки грошову компенсацію вартості автомобіля.

11.03.2025 року представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Гребенюк О. О. подала до суду заяви про відмову відповідачки від зустрічного позову, а також про визнання нею позову.

Київський районний суд міста Харкова ухвалою від 22.11.2025 року відкрив провадження у справі, розгляд якої ухвалив здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, представник позивача надала суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідач в інтересах якої діє представник адвокат Гребенюк О. О. у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та представника відповідача.

За таких обставин неприбуття у судове засідання сторін та їх представників згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, перевіривши заяву відповідачки, подану через її представника, про визнання позову, суд дійшов висновку про наявність фактичних і правових підстав для задоволення позовних вимог.

Зокрема, за підсумками судового розгляду встановлено такі обставини.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 30.09.2024 року у справі №953/8161/24 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано за спільною згодою сторін. Від шлюбу позивач та відповідачка мають одну дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина на цей час проживає разом із відповідачкою ОСОБА_2 за кордоном.

За час перебування у шлюбі сторони придбали у власність квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 71,9 кв.м, житловою площею 41,7 кв.м. Відповідний договір купівлі-продажу від 23.03.2018 року приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Поляк Д. В. посвідчив та зареєстрував за № 494. Як видно зі змісту частини 4.6 Договору, придбання квартири здійснено за письмовою згодою чоловіка покупця ОСОБА_1 , справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Антроповою М. О. 21.03.2018 року.

Згідно з технічним паспортом на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , який виготовлений станом на 09.11.2006 року, вона складається з: 3 кімнат житловою площею 41,7 кв.м., утому числі 1-а кімната 12,8 кв.м.,2-акімната 10,1 кв.м.,3-я кімната 18,8 кв.м.,4-а кімната кв.м.,кухні площею 8,1 кв.,вбиральні 1,1 кв.м.,ванної кімнати площею 2,6 кв.м.,коридору 11,5 кв.м., вбудованої шафи 1,3 кв.м,веранди 6,8 кв.м. Загальна площа квартири 71,9 кв.м.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 118230108 від 23.03.2018 слідує, що ОСОБА_2 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 40279389 від 23.03.2018 є власником 3-х кімнатної квартири, загальною площею 71,9 кв.м, житловою площею 41,7 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя вправі оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц, провадження № 61-15462св18.

Згідно з ч. 1 статтею 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з частинами першою, другою, четвертою, п`ятою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Відповідно до статті 372 ЦК Україниу разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

У справах про поділ спільного майна подружжя необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях316,317,319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном.

Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Відповідно до частини першоїстатті 355 ЦК Українимайно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

У статті 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Суд установив, що під час перебування сторін у шлюбі ними було придбано: трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 71,9 кв.м, житловою площею 41,7 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу квартири від 23.08.2018, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поляк Д. В. за №494, а також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер витягу 118230108 від 23.03.2018 року.

Доказів на спростування презумпції права спільної сумісної власності подружжя відповідачем не надано.

Статтею70 СК Українивстановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Згідно з статтею 71 СК Українимайно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Наразі сторони дійшли згоди щодо визнання квартири, розташованою за адресою: АДРЕСА_4 спільною сумісною власністю 1/2 частки квартири за позивачем та відповідачем.

Оцінюючи аргументи відповідачки, наведені у відзиві, щодо фактичного знищення спірної квартири станом на зараз внаслідок обстрілу збройними силами російської федерації, суд виходить з такого.

Дійсно, згідно зі ст. 349 ЦК України право власності на майно припиняється у разі його знищення. Водночас відповідно до правозастосовчих орієнтирів, сформульованих Верховним Судом у постанові від 17.01.2019 року у справі № 708/254/18, умовами для припинення права власності на знищене нерухоме майно є наявність встановленого факту знищення об`єкта, а також відповідної заяви власника про внесення змін до державного реєстру. Документами, які підтверджують знищення майна, можуть бути матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення об`єкта, довідки органів внутрішніх справ, акт про пожежу, офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна.

Відповідачка на підтвердження своїх заперечень долучила лише рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 10.10.2024 року про визнання, зокрема, будинку АДРЕСА_2 таким, що не придатний до використання за цільовим призначенням, і підлягає демонтажу. Разом із тим, жодних документів на підтвердження знищення спірної квартири ОСОБА_2 не надала. Не зверталася відповідачка до уповноважених органів і заявою про внесення до реєстру змін щодо припинення її права власності на квартиру у зв`язку із знищенням цього об`єкту нерухомого майна.

Зазначені обставини не дозволяють констатувати юридичний факт припинення права власності ОСОБА_2 на квартиру внаслідок знищення цього об`єкту нерухомого майна.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на визнання позову відповідачем, яке є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 77, 78, 81, 141, 247, 259, 263-265, ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , поданий в його інтересах представником адвокатом Матарикіною Світланою Петрівною, до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 71,9 кв.м, житловою площею 41,7 кв.м., спільною сумісною власністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 .

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , право власності на частку квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_3 , загальною площею 71,9 кв.м, житловою площею 41,7 кв.м.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 , право власності на частку квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_3 , загальною площею 71,9 кв.м, житловою площею 41,7 кв.м.

Зобов`язати відповідні органи провести державну реєстрацію права власності по частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 71,9 кв.м, житловою площею 41,7 кв.м., на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 .

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Глос М. Л.