КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/9679/24
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6957/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 листопада 2024 року у складі судді Ольшевської І.О.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ТОВ «Нова пошта», у якому просив стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16 листопада 2019 року по 19 січня 2023 року у розмірі 120 265 грн 52 коп та судові витрати.

Позов обґрунтовано тим, що позивач працював у на посаді «фахівець (приймальник)» з 01 листопада 2019 року по 15 листопада 2019 року.

Зазначав, що наказом № 208-К від 31 жовтня 2019 року, його було прийнято на посаду «фахівець (приймальник)» ТОВ «Нова Пошта», а наказом № 219-К від 15 листопада 2019 року звільнено з посади.

Між тим, лише 26 березня 2024 року ТОВ «Нова Пошта» виплатило йому, позивачу заборгованість по заробітній платі в сумі 310 грн 50 коп, а тому на підставі положень ст. 117 КЗпП України просить стягнути з відповідача на його користь за період з 16 листопада 2019 року по 19 січня 2023 року середній заробіток у зв`язку із порушенням товариством вимог ст. 116 КЗпП України.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 19 листопада 2024 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 листопада 2024 року просить скасувати його та прийняти нове судове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що роботодавець не надав суду жодних доказів, які б свідчили про відсутність його вини у вчиненні порушень вимог статті 116 КЗпП України, а тому суд першої інстанції повинен був врахувати дані обставини та покласти відповідальність за несвоєчасний розрахунок при звільненні на роботодавця.

Звертає увагу суду на те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази з боку роботодавця, які б підтверджували факт своєчасного розрахунку; поважність причини затримки виплат та наявність об`єктивних перешкод для розрахунку.

Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги висновок Верховного Суду у справі № 682/3060/16-ц у постанові від 27 січня 2020 року та у постанові від 30 березня 2020 року у справі № 235/1605/19.

Скаржник вважає, що суд неправомірно переклав на нього обов`язок доводити факт відсутності його вини, що є грубим порушенням принципу верховенства права.

Вказано, що суд першої інстанції недостатньо критично поставився до оцінки прийнятності даних табелю обліку робочого часу. Непідтверджені дані табелю не можуть бути підставою для обмеження прав працівника на отримання належної компенсації. Суд мав врахувати альтернативні докази, зокрема, дані Реєстру застрахованих осіб, про які зазначено у позовній заяві.

Вважає, що суд не мав жодних підстав для встановлення тієї обставини, що позивач у день свого звільнення 15 листопада 2019 року не працював, оскільки відсутність відповідної відмітки в табелі робочого часу не може бути єдиним та беззаперечним доказом тієї обставини, що позивач у день звільнення не працював, в той час як відповідні записки, акти про відсутність на роботі, вимоги щодо надання пояснень відсутності на робочому місці та матеріалів у зв`язку з цим службового розслідування, відповідачем не складалися.

Окрім цього, суд не звернув увагу на долучений до справи лист ТОВ «Нова Пошта» від 08 квітня 2024 року, у якому відповідач визнав факт сплати страхових внесків у листопаді 2019року у розмірі 84 грн, що пропорційно відпрацьованим ним двом робочим дням.

Відповідачем не надано належних, достовірних та достатніх доказів відсутності позивача на роботі у робочі дні згідно з графіком роботи, в той час як саме на роботодавця покладено тягар доказування щодо відсутності працівника на роботі у день звільнення.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, проте про розгляд справи повідомлялися належно (а.с. 198-201), а тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у їх відсутність.

У клопотанні, яке міститься в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить витребувати у Пенсійного фонду України інформацію про зазначення роботодавцем у поданому звіті кількість відпрацьованих ним календарних днів (годин) за листопад 2019 року.

Між тим вказане клопотання не підлягає задоволенню, оскільки у справі міститься відповідна інформація.

Так, відповідачем не спростовані долучені до матеріалів позовної заяви індивідуальні відомості про застраховану особу - ОСОБА_1 , що містяться у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування ПФУ, поданому ТОВ «Нова Пошта» відповідно до яких у відповідному звіті, у розділі: кількість днів трудових відносин з товариством у листопаді 2019 року, зазначено 15, а кількість днів страхового стажу - 2 (а.с. 38).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні таким вимогам не відповідає.

Рішення районного суду в повній мірі зазначеним вимогам не відповідає.

Установлено, що наказом № 208-К від 31 жовтня 2019 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду фахівця (приймальника) відділення № 127 у місті Одеса з 01 листопада 2019 року на умовах тимчасового обліку робочого часу з погодинною оплатою праці з робочим днем 4 години за основним місцем роботи (а.с. 25).

З наказу № 219-К від 15 листопада 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 звільнено з займаної посади 15 листопада 2019 року за угодою сторін. Наказ також вказує на необхідність здійснити розрахунок та виплатити компенсацію за невикористані дні відпустки в кількості 1 календарного дня, з яким позивач ознайомлений під підпис (а.с. 24).

Згідно даних долученого до справи табелю обліку використання робочого часу, ОСОБА_1 був відсутній на роботі протягом певних днів у листопаді 2019 року, а саме: 01.11.2019, 03.11.2019 - 06.11.2019, 09.11.2019 - 12.11.2019, 15.11.2019, що підтверджується відповідними відмітками про відсутність у табелі та печаткою ТОВ "Нова Пошта" (а.с. 26).

З долучених розрахункових листів за листопад та грудень 2019 року вбачається, що позивач отримав заробітну плату за відпрацьовані дні, а також компенсацію за невикористані дні відпустки. У листопаді 2019 року йому було нараховано 12,96 грн., компенсації за невикористану відпустку, тоді як у грудні 2019 року розрахунковий лист вказує про нарахування 264,75 премії за результатами попереднього місяця, а за вирахуванням обов`язкових податків позивачу до виплати належало 310,50 грн (а.с. 27-29).

Листом ТОВ "Нова Пошта" № 11734 від 20 березня 2024 року підтвердило, що з позивачем дійсно було укладено трудовий договір на посаді фахівець (приймальник) відділення № 127 (Одеса) з 01 листопада 2019 року (наказ № 208-К від 31 жовтня 2019 року) по 15 листопада 2019 року (наказ № 219-К від 15 листопада 2019 року). За період роботи в компанії у позивача не має відпрацьованого жодного робочого дня, при звільненні виплачена компенсація за невикористані дні щорічної відпустки в кількості 1 календарний день та за результати роботи відділення № 127 (Одеса), в наступному місяці було виплачено премію за попередній місяць. При влаштуванні на роботу позивачем не було надано рахунок для виплати заробітної плати, в такому випадку виплати проводяться переказами АТ "Ощадбанк". Отримати можна було в будь-якому відділенні банку АТ "Ощадбанк" будь-якого міста України протягом 999 днів. У випадку неотримання по закінченню терміну зберігання банк повертає перекази в Компанію. Для отримання належних коштів відповідач висловив прохання надати свої банківські реквізити позивача (а.с. 23).

З скріншоту та руху коштів по картці від 26 березня 2024 року, долучених до справи, вбачається, що 26 березня 2024 року о 13:15 на банківський рахунок позивача від ТОВ "Нова Пошта" було зараховано 310,50 грн заробітну плату та аванс на СКР працівників згідно з відомістю з ПФУ № 1237 від 25 березня 2024 року (а.с. 35-36, 42).

Матеріали справи не містять відомостей про здійснення розрахунку в період з моменту звільнення до 26 березня 2024 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що позивач не має законних підстав для стягнення середнього заробітку за період з дня звільнення по день фактичного розрахунку 26 березня 2024 року у зв`язку з тим, що в день звільнення він не працював та був відсутній на робочому місці, а також не представив доказів звернення до відповідача із вимогою про здійснення остаточного розрахунку, в той час як станом на день звернення до суду із позовом відповідач остаточний розрахунок провів.

З таким висновком колегія не може погодися з наступних підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Аналогічне положення закріплені в статті 21 КЗпП, відповідно до якої роботодавець зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату на виконану ним роботу, визначену трудовою угодою.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган у будь-якому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Районний суд зіславшись на дані табелю обліку робочого часу, визнав доведеним факт того, що позивач у день звільнення не працював, а тому мав обов`язок пред`явити вимогу про проведення з ним остаточного розрахунку.

Проте табель обліку робочого часу є внутрішнім документом, складеним самим роботодавцем, який не узгоджується з працівником, а тому викладена у ньому інформація підлягала перевірці й отримання оцінки у рішенні з урахуванням сукупності зібраних у справі доказів.

Так, суд не звернув змісту долученого до справи листа ТОВ «Нова Пошта» № 12079 від 08 квітня 2024 року, у якому з посланням на табель обліку робочого часу зазначено про те, що позивачем у товаристві трудові обов`язки не виконувалися й з наказом про звільнення його було ознайомлено у день звільнення - 15 листопада 2019 року, проте цього ж дня компанія за позивача як працюючу особу сплачено внески на фонд оплати праці компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у сумі 26,61грн та 58.25 грн 16 грудня 2019 року на фонд оплати праці.

Окрім цього, з посиланням на п. 4.2 Положення про преміювання працівників ТОВ «Нова Пошта» зазначено про те, що премії та інші заохочувальні виплати можуть виплачуватись звільненим в наступному календарному місяці після звільнення працівника з огляду на відсутність необхідних показників діяльності компанії у день його звільнення (а.с.49).

Залишив суд поза увагою й зміст листа відповідача №11734 від 20 березня 2024 року на звернення ОСОБА_2 , у якому причиною не проведення товариством з позивачем остаточного розрахунку при звільненні слугувала інша причина - ненадання ним при влаштуванні на роботу рахунку для виплати заробітної плати (а.с.23).

Згідно інформації, яка міститься в індивідуальних відомостях про застраховану особу - ОСОБА_1 , у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування ПФУ, поданому ТОВ «Нова Пошта» у відповідному звіті, у розділі : кількість днів трудових відносин з товариством у листопаді 2019 року, зазначено 15, а кількість днів страхового стажу - 2 (а.с.38).

Отже зміст табелю обліку робочого часу ОСОБА_1 , складеного роботодавцем, суперечить змісту викладеної ним у зазначених листах та складених до ПФУ звітах інформації, якими факт виконання трудових обов`язків позивача підтверджено, а причиною не проведення остаточного розрахунку зазначено відсутність даних рахунку банку.

Окрім зазначеного, колегією суддів враховується з висновки, викладені Київським апеляційним судом у постанові від 13 лютого 2025 року у справі № 752/9668/24 у справі за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «Нова Пошта» про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, яка розміщена у Єдиному державному реєстрі судових рішень, що має загальнодоступний характер.

Так, апеляційним судом визнано доведеним факт порушення роботодавцем трудових прав позивача у зв`язку з не проведення з ним остаточного розрахунку у день звільнення й за період з 16 листопада 2019 року по день проведення розрахунку - 26 березня 2024 року суд стягнув на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

За таких обставин постановлене по справі рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про часткове задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до статті 117 КЗпП України, в редакції станом на день звільнення позивача, вразі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Позивач поставив питання про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 120 265 грн 52 коп.

Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, не допускаючи дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Сама лише наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум; момент виникнення такого спору, прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника, істотність розміру недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника не впливають на розмір майнових втрат, яких зазнає працівник у зв`язку з простроченням розрахунку. З іншого боку, істотним є період такого прострочення.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного, виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві необхідно дійти висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений, виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою у постановах Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 363/3659/20, від 05 жовтня 2022 року у справі № 753/6287/21, від 15 березня 2023 року в справі № 201/8085/21, від 26 квітня 2023 року у справі № 201/8083/21, від 17 травня 2023 року у справі № 201/8082/21.

Визначаючи розмір відшкодування, який підлягає стягненню з ТОВ "Нова Пошта", апеляційний суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26 червня 2019 року, у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-62цс18), зазначені у ній критерії, які слід було б враховувати при визначенні розміру відшкодування, визначеного виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України та приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 1 000 грн.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 й стягнення з ТОВ «Нова пошта» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, в сумі 1 000 грн.

У відповідності до положень ч. 13 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в сумі 1 211 грн 20 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 листопада 2024 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта»(, адреса: 03026, м. Київ, Столичне шосе, 103, корп. 1, поверх 9) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 1 000 грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта»(, адреса: 03026, м. Київ, Столичне шосе, 103, корп. 1, поверх 9) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в сумі 1 211 грн 20 коп.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 травня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: