Справа № 615/649/25
Провадження № 2-о/615/23/25
У Х В А Л А

14 травня 2025 року м. Валки

Суддя Валківського районного суду Харківської області Логвінов А.О., розглянувши питання можливості відкриття провадження у справі

за заявою ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ),

заінтересовані особи: Служба у справах дітей Валківської міської ради (місцезнаходження: Харківська область, м. Валки, пл. Центральна, 2), ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ),

про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Анопольської Руслани Володимирівни, звернувся до Валківського районного суду Харківської області з заявою, у якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт перебування на утриманні ОСОБА_1 неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Перевіривши позовну заяву та додані до неї документи встановлено наступне.

Стаття 125 Конституції України встановлює, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Принцип територіальності забезпечує територіальне розмежування компетенції судів загальної юрисдикції і зумовлений потребою доступності правосуддя на всій території України.

Принцип територіальності реалізується через правила територіальної юрисдикції (підсудності) справ.

Правила територіальної підсудності визначають розмежування компетенції судів першої інстанції щодо розгляду справ, підвідомчих загальним судам, за територіальною ознакою. Крім того, правила територіальної підсудності дають можливість визначити конкретний місцевий суд, який повинен розглядати справу як суд першої інстанції.

Кожен місцевий чи апеляційний суд має свою територіальну юрисдикцію (підсудність), тобто поширює свою компетенцію на правовідносини, що виникли чи існують на певній території. Це є важливою гарантією для вирішення судових спорів у розумні строки в умовах ускладнення правових відносин і збільшення правових конфліктів.

Згідно зі статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

13 травня 2025 року на адресу суду надійшов лист Валківської міської ради № 04-37/1857 від 07 травня 2025 року, відповідно до якого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

На обґрунтування подачі даної заяви саме до Валківського районного суду Харківської області зазначено, що фактичне місце проживання заявника є АДРЕСА_3 , що підтверджується актом обстеження сумісного місця проживання № 31 від 03 квітня 2025 року.

Відповідно до копії довідки про склад сім`ї № 0303-50/58, виданої Валківською міською радою, що була долучена до заяви, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , та до складу її сім`ї в тому числі входить ОСОБА_1 .

03 квітня 2025 року старостою Високопільського старостинського округу Валківської міської ради Скрипник Анатолієм Юрійовичем, за участю ОСОБА_2 та свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 складено акт обстеження сумісного місця проживання № 31, відповідно до якого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , наразі проживає за адресою: АДРЕСА_3 . ОСОБА_1 проживає за вказаною адресою з 2024 року разом зі своєю дружиною ОСОБА_2 , дітьми: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

При цьому законодавцем не визначено, що місцем проживання, у розумінні статті 316 ЦПК України, має бути саме зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання, як це визначено нормами статей 27, 28 ЦПК України.

У постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року по справі № 202/5266/24, провадження № 61-13550св24, зроблено висновок, що чинне законодавство не пов`язує право звернення фізичної особи із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, саме із реєстрацією місця проживання, така заява може бути подана за місцем фактичного проживання.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на наведене, враховуючи, що заявником надано докази, що підтверджують його місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , дана заява підсудна Валківському районному суду Харківської області.

Перевіривши доводи заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, встановлено наступне.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (частина перша статті 315 ЦПК України).

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

Так, заявник просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт перебування на утриманні ОСОБА_1 неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обґрунтування вимог заяви зазначає, що він з 04 травня 2024 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 , яка має на утриманні трьох неповнолітніх дітей від попередніх шлюбів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . Біологічні батьки дітей участі в житті дітей не приймають, при цьому заявник дбає про життя та майбутнє дітей та вони перебувають на його утриманні.

Встановлення даного факту необхідне для захисту прав та інтересів дітей, зокрема можливість скористатись ними правами визначеними Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки на теперішній час заявник є військовослужбовцем.

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , 04 травня 2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 укладено шлюб, після реєстрації якого останній присвоєно прізвище « ОСОБА_10 ».

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_9 та його батьками є: ОСОБА_11 та ОСОБА_9 .

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_10 та її батьками є: ОСОБА_12 та ОСОБА_9 .

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_11 народилась ОСОБА_5 , батьками якої є: ОСОБА_13 та ОСОБА_9 .

У статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України).

У частині першій статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

У статті 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із частинами першою, другою та третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (частина перша статті 268 СК України).

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів за рішенням суду (статті 164, 180 СК України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для підтвердження утримання дітей вітчимом необхідне існування (настання) обставин, на підставі яких обсяг прав батька обмежується або припиняється.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються.

СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо утримання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо утримання дитини.

Подібні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року в справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23), постановах Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23), від 18 жовтня 2024 року у справі № 613/1674/23 (провадження № 61-5903св24), від 06 листопада 2024 року в справі № 468/1025/23 (провадження № 61-14070св23).

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право.

У порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо вони не пов`язані з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 грудня 2024 року справа № 551/812/23 (провадження № 61-9313св24) зазначено, що: «задовольняючи вимоги заяви ОСОБА_1, суди першої та апеляційної інстанцій не звернули уваги на те, що подана заява про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає судовому розгляду в окремому провадженні, оскільки доведення факту утримання падчерки вітчимом пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких біологічний батько дитини не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини та безумовно впливає на права і інтереси самої дитини. Такий факт утримання дитини не біологічним батьком, а вітчимом не може встановлюватись у безспірному порядку, в тому числі на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини. Таким чином, за встановлених у цій справі обставин існує спір про право щодо участі батька дитини у її матеріальному забезпеченні/утриманні, а отже, питання, заявлене ОСОБА_1 у цій справі, не може з`ясовуватись безвідносно до дій батька дитини ОСОБА_8 - ОСОБА_3 та може вирішуватись у межах спору про право за загальним правилом у позовному провадженні».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 вересня 2022 року в справі № 139/122/14-ц (провадження № 61-3238св22) вказано, що: «під спором про право розуміють перешкоди у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду. Спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів відсутній спір про право».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 січня 2023 року в справі № 198/99/15-ц (провадження № 61-7049св22) вказано, що: «згідно з частиною шостою статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.

Отже, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права».

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

Доведення факту утримання дітей вітчимом пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких біологічні батьки дітей не виконують своїх батьківських обов`язків щодо дитини та безумовно впливає на права і інтереси самих дітей.

За таких обставин, факт утримання дітей не біологічним батьком, а вітчимом не може встановлюватись у безспірному порядку, в тому числі на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

Окрім того, вимога щодо встановлення факту перебування на утриманні заявника трьох дітей, які мають біологічних батьків, не може з`ясовуватись безвідносно до дій батьків дітей та може вирішуватись у межах спору про право за загальним правилом у позовному провадженні, що своєю чергою також свідчить про наявність спору про право.

З огляду на встановлені вище обставини, факт перебування на утриманні заявника трьох дітей, які мають біологічних батьків, не може бути встановлений за правилами окремого провадження, у зв`язку із чим у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Служба у справах дітей Валківської міської ради, ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись: 19, 260-261, 263, 293, 315-316, 351-355 ЦПК України, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

У відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Служба у справах дітей Валківської міської ради, ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Суддя А.О. Логвінов