П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ДОДАТКОВА)

08 травня 2025 року м. Київ

Справа № 367/9603/23

Провадження № 22-з/824/569/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Желепи В.В.

сторони: позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою представника ОСОБА_2 - адвоката Токовенка Олексія Володимировича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 05 червня 2024 року,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

У травні 2024 року ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позов, у в якій просив забезпечити позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу - виконавчого листа № 437/4419/13-ц Ленінського районного суду міста Луганська від 13.05.2013 року, дублікат якого видано Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області 06.03.2024 року, за виконавчим провадженням № 74805741, яке відкрито головним державним виконавцем Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дригантом І.В., до набрання чинності рішення у цій справі.

Заяву мотивував тим, що предметом позову у даній справі є зокрема, визнання таким, що не підлягає виконанню дублікат виконавчого листа № 437/4419/13-ц Ленінського районного суду міста Луганська, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 березня 2013 року до досягнення дитиною повноліття, виданого на підставі ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.10.2023 у справі № 437/4419/13-ц. Разом з цим, постановою головного державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 22.04.2024 року Дриганта І.В. відкрито виконавче провадження № АСВП: 74805741 з примусового виконання виконавчого листа № 437/4419/13-ц Ленінського районного суду міста Луганська від 13.05.2013 року, дублікат якого видано Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області 06.03.2024 року. Цей захід забезпечення позову дозволить уникнути неправомірного стягнення коштів з його доходів та усуне перешкоди у користуванні майном.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 05 червня 2024 року заяву ОСОБА_6 про забезпечення позову шляхом зупинення, задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу - виконавчого листа № 437/4419/13-ц Ленінського районного суду міста Луганська від 13.05.2013 року, дублікат якого видано Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області 06.03.2024 року, за виконавчим провадженням №74805741, яке відкрито головним державним виконавцем Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Дригантом Іллею Володимировичем, до набрання чинності рішення у цій справі.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що не вжиття заходів забезпечення в майбутньому може утруднити чи зробити не можливим виконання судового рішення, суд дійшов висновку про необхідність вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу - виконавчого листа № 437/4419/13-ц Ленінського районного суду міста Луганська від 13.05.2013 року, дублікат якого видано Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області 06.03.2024 року, за виконавчим провадженням №74805741, яке відкрито головним державним виконавцем Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Дригантом І.Л.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_2 - адвокат Токовенко О.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Зокрема зазначав про те, що звертаючись із заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 не навів правових підстав заявляти вимоги про забезпечення позову саме шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, який оскаржується боржником у судовому порядку, оскільки, предметом даного позову є припинення стягнення аліментів. Не наведені позивачем і доводи про існування обставин, які можуть бути підставою для забезпечення такого позову, зокрема, доводи про те, чому, без забезпечення позову буде неможливо виконати рішення про припинення сплати аліментів у разі задоволення позову. Позивач не навів тих обставин, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення виконання за судовим рішенням про стягнення аліментів, які є періодичними платежами, що стягуються на утримання неповнолітньої дитини, утруднить або може призвести до неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позову. Інформація про те, що рішення суду про стягнення аліментів оскаржується позивачем, в матеріалах справи відсутня. У разі задоволення позову про звільнення від сплати аліментів, стягнення аліментів має бути припинено від дня набрання чинності рішенням суду, а не від дня пред`явлення позову. Тому вважає помилковими посилання суду першої інстанції на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду.

Постановою Київського апеляційного суду від 26 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задоволено.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 05 червня 2024 року скасовано.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу - виконавчого листа № 437/4419/13-ц Ленінського районного суду міста Луганська від 13.05.2013 року, дублікат якого видано Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області 06.03.2024 року, за виконавчим провадженням № 74805741, яке відкрито головним державним виконавцем Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дригантом Іллею Володимировичем, до набрання чинності рішення у цій справі - відмовлено.

31 березня 2025 до Київського апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_2 - адвоката Токовенка О.В. про ухвалення додаткового рішення у справі, яким просить стягнути з ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 28 000,00 грн.

Відповідно до довідки про доставку постанови до особистого кабінету «Електронного суду», копію постанови було доставлено 01 квітня 2025 року, заяву про ухвалення додаткового рішення було подано 31 березня 2025 року, отже заяву про ухвалення додаткового рішення було подано в межах строку визначеного ЦПК України.

29 квітня 2025 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, в якому він просив, з урахуванням незначної складності справи, а також виконаних адвокатом робіт і витраченим часом, зменшити витрати на правову допомогу до 4000 грн.

В судове засідання сторони не з`явилися.

Про день та час розгляду справи , сторони повідомлялися належним чином.

Від представника ОСОБА_2 адвоката Токовенка О.В. надійшла заява про розгляд питання про ухвалення додаткового судового рішення, без участі відповідача та його представника.

За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ч.1 ст.372 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

За таких обставин, обставин апеляційний суд в складі колегії суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи.

Оскільки справи розглядається за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи заяви представника ОСОБА_2 - адвоката Токовенка О.В. про ухвалення у справі додаткового рішення та додані до неї матеріали, врахзувавши аргументи, наведені ОСОБА_1 у клопотанні про зменшенні витрат на правову допомогу, колегія суддів дійшла висновку, що заява про ухвалення у справі додаткового рішення підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частини 6 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Апеляційний суд скасував ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову та відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову. Це означає, що апеляційний суд ухвалив нове рішення по суті питання забезпечення позову.

ОСОБА_2 , на користь якої було ухвалено рішення апеляційним судом (шляхом скасування попередньої ухвали та відмови в задоволенні заяви ОСОБА_1 , має право на відшкодування понесених нею витрат на правничу допомогу, пов`язаних з розглядом апеляційної скарги.

Оскільки питання про розподіл судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, не було вирішено апеляційним судом під час ухвалення постанови, представник ОСОБА_2 адвокат Токовенко О.В. правомірно звернувся із заявою про ухвалення додаткового рішення з цього питання відповідно до статті 270 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Додатковими судовими рішеннями є додаткове рішення, додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для рішень, постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Крім того, додаткові рішення можуть прийматися, якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.

Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення.

Згідно з частинами першою, третьою статті 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат (стаття 209 ЦПК України).

Таким чином цивільним процесуальним законодавством обмежено можливість вирішення питання розподілу судових витрат у додатковому судовому рішенні саме після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту.

Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 28 грудня 2020 року у справі№ 640/18402/19(провадження № К/9901/27657/20).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі№ 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід також ураховувати позицію Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

З матеріалів справи відомо, що 01 травня 2023 року між АО «Міжнародна правова безпека» та ОСОБА_2 було укладено договір б/н про надання правничої допомоги.

Відповідно до додаткової угоди №3 до договору про надання правничої допомоги б/н від 01 травня 2023 вартість однієї години роботи адвоката визначається в розмірі 3 000,00 грн.

Відповідно до п. 1.2 додаткової угоди у разі прийняття судом апеляційної інстанції рішення на користь клієнта, має право на отримання додаткової винагороди (гонорар успіху) у розмір 10 000,00 грн.

Відповідно до Детального опису робіт виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, було виконано такі роботи 1) Аналіз ухвали про забезпечення позову, підготовка та подання апеляційної скарги, 4 год., 12 000,00 грн. 2) Участь адвоката у судовому засідання 05.03.2025 1 год., 3 000,00 грн. 3) Участь адвоката у судовому засіданні 26.03.2025, 1 год., 3 000,00 грн. Разом становить 18 000,00 грн.

Отже, матеріалами справи дійсно підтверджується факт отримання ОСОБА_2 послуг АО «Міжнародна правова безпека`з надання правової допомоги.

Разом з тим, при визначенні розміру судових витрат, що підлягають відшкодуванню, судова колегія виходить з того, що дана справа при її перегляді у суді апеляційної інстанції, для кваліфікованого юриста не є спором значної складності, не потребує зібрання великого обсягу доказів, що вже надавалися протягом тривалого розгляду справи, залучення до участі у справі інших учасників, колегія судів дійшла висновку, що справедливим та співмірним буде стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн. в ході апеляційного перегляду справи.

Керуючись ст.ст. 141, 268, 270 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника ОСОБА_2 адвоката Токовенка Олексія Володимировича - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4 000,00 грн. судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна