12.05.2025 Провадження по справі № 2/940/78/25
Справа № 940/1586/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 травня 2025 року Тетіївський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді : Косович Т.П.

при секретарі : Козуб І.С.

з участю адвокатів: Коробської Н.С., Неживка І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тетієві цивільну справу за позовом акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 28.11.2022 в сумі 248639,62 гривень та судові витрати в сумі 2983,68 гривень.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 28.11.2022 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. На підставі вищевказаної анкети-заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку «Універсальна» з розміром кредитного ліміту до 200000 гривень на строк 12 місяців з пролонгацією зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 42% річних та 60% річних в разі прострочення заборгованості за кредитом. Розмір мінімального обов`язкового платежу 5% від заборгованості, але не менше 100 гривень щомісячно або 10% від заборгованості, але не менше 100 гривень щомісячно у разі прострочення, починаючи з другого місяця прострочення.

Проте відповідачем було порушено умови кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 17.11.2024 останній має заборгованість загальною сумою 248639,62 грн., яку позивач просить стягнути в примусовому порядку (позовна заява а.с. 1-11).

Представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Неживком І.В. до суду надано відзив на позовну заяву, в якому останній позовні вимоги визнає частково, вказує, що ОСОБА_1 в період з 16.04.2022 по 05.02.2024 перебував на військовій службі у Збройних Силах України, а тому проценти за користування кредитом йому в цей період нараховуватись не повинні, а нараховані підлягають списанню (а.с. 125-127).

В судовому засіданні представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» адвокат Коробська Н.С. позовні вимоги підтримала, зазначивши при цьому, що ОСОБА_1 не повідомляв банк про своє перебування на військовій службі в період з 16.04.2022 по 05.02.2024.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Неживок І.В. позовні вимоги визнав частково, нараховані проценти за користування кредитом, нараховані банком в період з 16.04.2022 по 05.02.2024 не визнає.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 28.11.2022 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір, відповідно до якого банк відкрив відповідачу картковий рахунок та видав кредитну картку «Універсальна» з розміром кредитного ліміту до 200000 гривень на строк 12 місяців з пролонгацією зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 42% річних та 60% річних в разі прострочення заборгованості за кредитом, в обмін на зобов`язання відповідача повернути кредит та сплатити відсотки у відповідності до умов договору. Вказаний договір був укладений шляхом отримання банком підписаної та заповненої відповідачем анкети-заяви від 28.11.2022, в якій зазначено, що клієнт ОСОБА_1 діє на підставі власного волевиявлення, згідно ст. 634 ЦК України, підписанням цієї заяви приєднується до розділу «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка», Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цієї заяви, які разом становлять Договір банківського рахунка (далі Договір), приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому договорі та зобов`язується їх належним чином виконувати (а.с. 28-50).

Пунктом 1.4 Договору визначено, що розмір мінімального обов`язкового платежу 5% від заборгованості, але не менше 100 гривень щомісячно або 10% від заборгованості, але не менше 100 гривень щомісячно у разі прострочення, починаючи з другого місяця прострочення.

Сторони узгодили, що в разі порушення відповідачем зобов`язань з погашення заборгованості по кредиту протягом 180 днів з моменту виникнення таких порушень, на підставі ст.ст. 212, 611, 651 ЦК України терміном повернення кредиту встановлюється 180-й день з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту. На 180-й день з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту клієнт зобов`язаний повернути банку кредит, проценти за користування кредитом, неустойку та виконати інші зобов`язання за Договором в повному обсязі. Тобто сторони згідно ст. 212 ЦК України передбачили відкладальну обставину, внаслідок виникнення якої терміном повернення кредиту встановлюється 180-й день з моменту порушення зобов`язань відповідача з погашення кредиту.

Проте, відповідач, передбачені договором зобов`язання щодо своєчасності погашення кредиту не виконує, внаслідок чого станом на 17.11.2024 має заборгованість перед банком загальною сумою 248639,62 грн., в тому числі 199922,84 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 48716,78 грн. заборгованість за відсотками, що підтверджується наданим банком розрахунком заборгованості за договором (а.с. 56-60) та випискою по рахунку ОСОБА_1 (а.с. 53-55).

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Із дослідженого судом кредитного договору №б/н від 28.11.2022, укладеного між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк», встановлено, що останній укладений в письмовій формі та зі сторони споживача підписані власноручним підписом на планшеті відповідно вимог постанови НБУвід 13.12.2019 № 151 «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України».

Отже, підписання даного кредитного договору свідчить про те, що ОСОБА_1 всі умови цілком зрозумів та своїм підписом письмово підтвердив та закріпив те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні даного договору, вільні у виборі контрагента та умов договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Щодо доводів представника відповідача про те, щоОСОБА_1 в період з 16.04.2022 по 05.02.2024 перебував на військовій службі у Збройних Силах України, а тому проценти за користування кредитом йому нараховуватись не повинні, а нараховані підлягають списанню, суд приходить до такого висновку.

Так, за змістом пункту 15 частини 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

Відповідно до абз. 5 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду у розумінні Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.08.2020 у справі № 813/402/17 дійшла висновку, що навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи. Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.

На підставі Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» з 18.03.2014 в Україні розпочався особливий період. Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022, який неодноразово продовжувався і діє на даний час. Тобто, введення та продовження строку воєнного стану у зв`язку із триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України було визначено в законодавчому порядку і є особливим періодом.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.

При цьому, п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.

Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду у постановах: від 26.12.2018 у справі № 522/12270/15, від 14.05.2021 у справі № 502/1438/18, від 24.02.2022 у справі № 591/4698/20, від 12.05.2022 у справі № 336/512/18, від 18.01.2023 у справі № 642/548/21.

Застосування приписів п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» обумовлено самим фактом наявності статусу військовослужбовця у конкретної особи, яка несе відповідальність перед банківською установою, їх застосування є обов`язком суду та жодним чином не обумовлено відомостями про обізнаність банку щодо наявності в особи спеціального статусу. Положення п. 15 ст. 14 вказаного Закону не обмежують своє застосування виключно щодо позичальників за кредитними зобов`язаннями, поширюють свою дію на усі випадки нарахування санкцій та процентів за невиконання будь-яких зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, в тому числі банками.

Відповідно до копії довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 № 2/ОМР/13868 від 18.04.2022 (а.с. 129) та копії витягу з наказу командира військової чатсини НОМЕР_1 (по стройовій частині) Міністерства оборони України № 45 від 05.02.2024 року (а.с. 130), солдат ОСОБА_1 , 1984 року народження, згідно Указу Президента України № 69/2022 від 27.02.2022 «Про загальну мобілізацію» 16.04.2022 призваний на військову службу у Збройні Сили України та з 05.02.2024 його виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення та звільнено з військової служби у запас, а тому в цей період на нього поширювалися пільги, передбачені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Як вбачається із матеріалів справи, а саме із розрахунку заборгованості (а.с. 56-60), з 28.11.2022 по 01.02.2024 включно ОСОБА_1 було нараховано 19165,13 гривень процентів за користування кредитом.

Відповідно паспорту споживчого кредиту до кредитного договору від 28.11.2022 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 (а.с. 19-27), кредитні кошти ОСОБА_1 було надано на споживчі потреби, тобто для інших цілей, ніж придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а тому в період з 16.04.2022 року по 05.02.2024 року у ОСОБА_1 був відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом.

З огляду на зазначене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача необхідно задовольнити частково, стягнувши з відповідача 199922,84 гривень тіла кредиту та 29551,65 гривень (48716,78-19165,13) процентів за користування кредитом, оскільки відповідачем порушено умовикредитного договору №б/н від 28.11.2022, укладеного між ним та АТ КБ «ПриватБанк», та не виконано взятих на себе зобов`язань.

Крім того, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. При цьому відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як встановлено в судовому засіданні, позивач поніс судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 2983,68 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № BOJ60B44MG від 20.11.2024 (а.с. 12), а тому суд у відповідності ст. 141 ЦПК України стягує його з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто в сумі 2753,70 гривень.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 76, 81, 141, 264-268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 525-527, 530, 610, 625, 629, 1054 ЦК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , на користь акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», , юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, заборгованість за кредитним договором №б/н від 28.11.2022 року в сумі 229474 (двісті двадцять дев`ять тисяч чотириста сімдесят чотири) гривні 49 копійок та понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 2753 (дві тисячі сімсот п`ятдесят три) гривні 70 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення: 15 травня 2025 року.

Суддя: Т.П.Косович