465/1536/25
2-з/465/57/25
У Х В А Л А

Іменем України

15.05.2025 м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі головуючої судді Кушнір Б.Б., з участю секретаря Швед О.Р., представника позивача Бойко Н.Р., представника відповідача Зубашевського Н.П., розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Львові заяву позивача ОСОБА_1 , поданої в його інтересах представником адвокатом Бойко Н.Р. про забезпечення позову по цивільній справі № 465/1536/25 за позовом ОСОБА_1 до Закладу вищої освіти «Львівський університет бізнесу та права» про визнання недійсним правочину (договору № 160/23/10 про підготовку аспіранта/докторанта від 01.09.2023 року), про відшкодування збитків та стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Бойко Н.Р., звернувся до суду з позовною заявою про визнання недійсним правочину (договору № 160/23/10 про підготовку аспіранта/докторанта від 01.09.2023 року), про відшкодування збитків та стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою суду від 26.02.2025 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

12.05.2025 представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Бойко Н.Р. з використання сервісу «Електронний суд» подав заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позовушляхом накладення арешту на належні Закладу вищої освіти «Львівський університет бізнесу та права» (79021, місто Львів, вулиця Кульпарківська, будинок № 99, код у ) грошові кошти у розмірі 485 000,00 (чотириста вісімдесят п`ять тисяч) гривень 00 коп., а також накладення арешту на належний Закладу вищої освіти «Львівський університет бізнесу та права» (79021, місто Львів, вулиця Кульпарківська, будинок № 99, код у ) транспортний засіб марки HONDA CR-V 1998, (1997), № кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

Заяву обґрунтовує тим, що з інтернет-ресурсів «Судова влада України» (https://court.gov.ua/fair/) та «Єдиний державний реєстр судових рішень» (https://reyestr.court.gov.ua/), а також засобів масової інформації, позивачу стало відомо про те, що за фактом проведених перевірок Міністерством освіти і науки України та обмежень з боку Державного підприємства «ІНФОРЕСУРС» щодо можливості внесення відповідачем до ЄДЕБО інформації щодо (зарахування) здобувачів вищої освіти з датою початку навчання у 2021-2024 роках, відповідач звернувся до Львівського окружного адміністративного суду, зокрема, з позовними вимогами про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язанням вчинити певні дії ( судова справа № 380/23801/24).

З метою підтвердження чи спростування вищевказаної інформації Позивачем скеровано Міністерству освіти і науки України відповідний інформаційний запит від 08.01.2025 року (вх. МОН від 14.01.2025 року № ЗПІ-ІІІ-85/0-25).

Згідно з відомостями, викладеними в адресованому позивачу листі Міністерства освіти і науки України № 1/1108-25 від 20.01.2025 року, згідно наказу МОН від 18.09.2024 року № 566-лу період з 23.09.2024 по 24.09.2024 року у відповідача проведена позапланова перевірка щодо дотримання закладом освіти вимог ліцензійних умов в частині підготовки вищої освіти на третьому (освітньо-науковому) рівні за освітньо-науковими програмами, що передбачають присвоєння професійної кваліфікації з професій, для яких запроваджено додаткове регулювання на третьому (освітньо-науковому) рівні вищої освіти, та за результатами перевірки Міністерством освіти і науки України відповідачу анульовано ліцензію на провадження освітньої діяльності: на третьому (освітньо-науковому) рівні вищої освіти з ліцензованим обсягом 40 осіб (наказ МОН від 01.07.2021 № 81-л); зі спеціальністю 081 ПРАВО на третьому (освітньо-науковому) рівні вищої освіти з ліцензованим обсягом 40 осіб (наказ МОН від 22.02.2021 № 19-л). Крім цього, з клопотанням/заявою про відкладення розгляду справи від 26.04.2025 року, представником відповідача повідомлено суду, зокрема, про те, що у провадженні Господарського суду Львівської області перебуває справа № 914/3155/24 за позовом Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до Відповідача, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет споруЛьвівської міської ради; Центру науково-технічної творчості учнівської молоді Львівської міської ради, зобов`язання повернути об`єкт оренди шляхом виселення.

Отже, вищевказані обставини свідчать про наявність реальної можливості припинення (тривалого зупинення) господарської діяльності відповідача.

Таким чином зазначає, що в сукупності із процесуальною поведінкою представника відповідача, вищевказані обставини є підставою для достатньо обґрунтованого припущення позивача про те, що невжиття судом заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у справі або ефективний захист порушених прав та інтересів позивача. У зв`язку з чим, просить заяву задоволити.

У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги заяви про забезпечення підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним у заяві про забезпечення позову, просив таку задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданнязаявлені вимоги заяви про забезпечення заперечив повністю та зазначив, що Заклад вищої освіти «Львівський університет бізнесу та права» займається господарською діяльністю. Даний Наказ МОН про анулювання ліцензії зупинено ухвалою Львівського окружного адміністративного суду ід 27 лютого 2025 року у справі №380/23801/24про забезпечення позову, яка набрала законної сили, а відтак ліцензії є чинними. Водночас анулювання стосувалося лише 3-го освітньо-наукового рівня (аспірантури), поряд з цим у відповідача функціонує бакалаврат, магістратура, докторантура, коледж. Щодо судових процесів відповідача про виселення, то такі стосуються орендних правовідносин з Львівською міською радо, натомість відповідач має на праві власності будівлю з приміщеннями на АДРЕСА_1 . Арешт рахунків відповідача зачепить зарплатний фонд викладацького складу, тобто можуть бути порушені права й інтереси третіх осіб. Заклад вищої освіти «Львівський університет бізнесу та права» як суб?єкт господарювання не перебуває у процесі ліквідації чи реорганізації як господарюючий суб?єкт. З огляду на все наведене, доводи позивача щодо необхідності забезпечення позову вважає необґрунтованими та безпідставними. У зв`язку з чим, просив відмовити у задоволенні заяви.

Заслухавши пояснення представника сторін, дослідивши матеріали заяви та додатки до такої, в їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що заява не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9, постановлено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17(провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Самі лише твердження позивача про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів та обґрунтувань не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Вказані висновки зазначені в постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 752/6255/18 та від 13 січня 2020 року у справі №922/2163/17.

Відповідно до постанов Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 914/970/18 та від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20, під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що «…повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу».

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник (позивач), та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Однак, в порушення вказаних процесуальних норм та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України, позивачем не зазначено про існування об`єктивних обставин вважати, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Відтак, при обранні заходів забезпечення позову слід також враховувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб, не допускаючи використання заходу забезпечення позову у якості тиску на відповідачів.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Однак, суд приходить до переконання про не доведення позивачем того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у майбутньому, або позбавить позивача можливості ефективно захистити порушені чи оспорювані права та інтереси, за захистом яких він звернувся в суд.

Беручи до уваги зазначені вище обставини, доводи наведені в обґрунтування заяви, суд приходить до висновку, що відсутні достатні підстави для вжиття заходів забезпечення позову, визначені судом та такі є передчасними.

З урахуванням цього суд також вважає, що такий вид забезпечення позову як накладення арешту на належні Закладу вищої освіти «Львівський університет бізнесу та права» грошові кошти у розмірі 485 000 гривень зможе перешкоджати діяльності господарської діяльності та порушувати права інших осіб його застосуванням.

Разом з тим, суд вважає, що такий вид забезпечення позову як накладення арешту на належний Закладу вищої освіти «Львівський університет бізнесу та права» транспортний засіб марки HONDA CR-V 1998, (1997), № кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 є не співмірним і не відповідає заявленим позовним вимогам.

Крім цього, відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Також, в заяві про забезпечення позову позивачем не наведено переконливих доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

З огляду на викладене, беручи до уваги викладені у заяві доводи представника позивача та оцінюючи наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності щодо співставлення їх належності, допустимості, достовірності кожного окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку між собою, суд прийшов до висновку про відсутність належних правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

А відтак, у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 , поданої в його інтересах представником адвокатом Бойко Н.Р. про забезпечення позову по даній справі слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 149-153, 258-261, 353 -355 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

У задоволені заяви позивача ОСОБА_1 , поданої в його інтересах представником адвокатом Бойко Н.Р. про забезпечення позову по цивільній справі № 465/1536/25за позовом ОСОБА_1 до Закладу вищої освіти «Львівський університет бізнесу та права» про визнання недійсним правочину (договору № 160/23/10 про підготовку аспіранта/докторанта від 01.09.2023 року), про відшкодування збитків та стягнення матеріальної та моральної шкоди, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст ухвали складено 15.05.2025.

Суддя Кушнір Б.Б.