Справа № 136/628/25
провадження № 2/136/216/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Присяжного О.І.,

за участі секретаря судового засідання Мельник В.Р.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в залі суду міста Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Липовецьке» про визнання відсутнім права оренди,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій учасників справи.

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач), через свого представника адвоката Щавінського К.С., звернулася до суду з вищевказаним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Липовецьке» (далі - відповідач) обґрунтовуючи підставність вимог тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки - ОСОБА_2 та після смерті якого позивачка прийняла спадщину, до складу якої увійшла земельна ділянка площею 3,3735 га. кадастровий номер :04:000:1786. Після оформлення спадщини позивачу стало відомо про наявність договору оренди землі від 02.03.2018, який укладено між ОСОБА_2 та ТОВ «Липовецьке» строком на 15 років. Позивач стверджує, що ОСОБА_2 вказаний договір не підписував. Крім того, ОСОБА_2 мав першу групу інвалідності «Б» по зору і не міг самостійно підписувати вказаний договір, оскільки критеріями встановлення підгрупи «Б» першої групи інвалідності є глибоке порушення зорової функції, що спричиняє втрату можливості самостійного задоволення особистих фізіологічних та побутових потреб. Позивач здійснювала догляд за батьком, а тому він самостійно не міг фізично підписати вказаний договір, що і стало підставою звернення з відповідним позовом до суду.

У визначений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

09.04.2025 ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області відкрито провадження у даній справі, призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання та витребувано у ТОВ «Липовецьке» оригінал договору оренди землі від 02.03.2018 укладеного між ТОВ «Липовецьке» та ОСОБА_2

15.04.2025 ТОВ «Липовецьке» подано до суду оригінал договору оренди землі б/н від 02.03.2018 року ОСОБА_2

08.05.2025 ТОВ «Липовецьке» подано до суду заяву про визнання позову.

У підготовче судове засідання позивач та її представник не з`явилися, у позовній заяві просили у разі неявки здійснити розгляд справи у їх відсутність.

Відповідач у поданій до суду заяві про визнання позову просив здійснити розгляд справи у його відсутність.

Ураховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З огляду на викладене, суд вважає, що за результатами підготовчого провадження можливо ухвалити рішення, тому розгляд справи проводить в даному судовому засіданні, на підставі наявних у справі доказів.

Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно й безпосередньо оцінивши зібрані в справі докази, встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , після смерті якого, спадщину, яка складається з земельної ділянки, площею 3,3735 га., кадастровий номер :04:000:1786 прийняла його донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 22.02.2023 (а.с. 7).

Згідно інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:1786 власником земельної ділянки є ОСОБА_1 , дата державної реєстрації права 22.02.2023; право оренди земельної ділянки належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Липовецьке», дата державної реєстрації права 03.09.2018 (а.с. 8-9). Аналогічна інформація про оренду спірної земельної ділянки зазначена у Витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 136964302 від 07.09.2018 (а.с. 11).

Відповідно до довідки № 405 (протокол № 148 засідання ЛКК від 16.12.2010) виданої ОСОБА_1 в тім, що стан її здоров`я дозволяє надавати соціальні послуги по догляду за батьком інвалідом І гр. від загального захворювання згідно Постанови Кабінету Міністрів від 29.04.04р. № 558 безтерміново (а.с. 10).

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серія 10 ААА № 697839 від 28.09.2012 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановлена інвалідність перша «Б» (по зору), загальне захворювання, безстроково, потребує постійної сторонньої допомоги (а.с. 12).

До матеріалів позовної заяви додано оригінал договору оренди землі № б/н від 02.03.2018 відповідно до якого Орендодавець - ОСОБА_2 надає, а орендар - Товариство з обмеженою відповідальністю «Липовецьке» приймає у строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 3,3735 га., кадастровий номер земельної ділянки :04:000:1786, строк дії договору 15 (п`ятнадцять) років (а.с. 14-20). Ідентичні умови зазначено у наданому відповідачем на вимогу суду договорі оренди землі № б/н від 02.03.2018 укладеного між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Липовецьке» (а.с. 33-35).

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь - яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Зазначений у ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України перелік способів захисту у земельних спорах не є вичерпним.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Таким чином, процесуальним законом суду надано право здійснювати захист порушених прав і законних інтересів у земельних правовідносинах іншими, ніж передбачено у ст. 152 Земельного кодексу України, способами захисту виходячи із їх ефективності.

Отже, у спорах щодо захисту прав на землю у визначенні предмета позову, як способу захисту права та законного інтересу, слід враховувати положення спеціальної норми ст. 152 Земельного кодексу України, а також ч.ч. 1 та 2 ст. 5 ЦПК України.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є підставою для внесення відомостей (записів) про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; після початку відображення таких відомостей (записів) у цьому реєстрі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вичерпують свою дію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 152)). Тому належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» судове рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача (див. близький за змістом підхід щодо інших правовідносин у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.14))

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено (пункт 7.18 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц). Велика Палата Верховного Суду у зазначеній постанові констатувала, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 травня 2024 року у справі № 334/5347/22 (провадження № 61-11751св23) зазначено, що: «якщо сторона не виявила свою волю до вчинення правочину й до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

В аспекті оцінки належності та ефективності обраного позивачкою способу захисту її прав, а також зважаючи на те, що у поданій до суду позовній заяві позивач посилається на відсутність у ТОВ «Липовецьке» права оренди спірної земельної ділянки через неможливість підписання її батьком, як попереднім власником земельної ділянки, договору оренди від 02.03.2018, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 обрано належний спосіб захисту свого порушеного права власності на земельну ділянку, як спадкоємиці померлого ОСОБА_2 .

Крім цього, відповідачем подано заяву про визнання позову.

За приписами ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно із положеннями ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 за № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 мав першу групу інвалідності «Б» (по зору), безстроково, потребував постійної сторонньої допомоги, а тому не міг самостійно підписати договір оренди землі № б/н від 02.03.2018 укладеного між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Липовецьке».

Визнання відповідачем позову приймається судом, оскільки воно, не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, так як відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.02.2023 позивач є єдиним власником спірної земельної ділянки, а відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач є єдиним орендарем цієї земельної ділянки.

Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 89, 200, 206, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Липовецьке» про визнання відсутнім права оренди, - задовольнити.

Визнати відсутнім право оренди у Товариства з обмеженою відповідальністю «Липовецьке» () на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,3735 га. кадастровий номер :04:000:1786, яка розташована на території Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області і належить на праві власності ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Липовецьке» (вул. І.Франка, 35, м. Липовець, Вінницький район, Вінницька область, ).

Повний текст рішення складено та підписано 14.05.2025.

Суддя Олексій ПРИСЯЖНИЙ