ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

19 травня 2025 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді Соловей Г.В.,
з участю секретаря Гапонюк І.В.,
за участю представника позивача Юрін Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в м. Фастові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київської області про витребування з незаконного володіння частини земельної ділянки, скасування реєстрації у Державному земельному кадастрі та скасування державної реєстрації прав на земельну ділянку, -
Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15.08.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано час для усунення недоліків позовної заяви.
19.08.2024 року через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20.09.2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
Через систему «Електронний суд» 14.10.2024 року надійшло клопотання представника позивача про проведення судового засідання у справі в режимі відео конференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28.10.2024 року клопотання представника позивача задоволено та забезпечено представнику позивача брати участь у справі в режимі відео конференції з використанням власних засобів зв`язку.
18.10.2024 року від відповідача - Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київської області надійшов Відзив в якому зазначено про відмову у задоволені позову. Приймаючи рішення , суду необхідно звернути увагу на норми чинного законодавства, що регулюють оспорюванні позивачем правовідносини. Відповідач законодавчо позбавлений права вносити зміни до Державного земельного кадастру, без розробленої відповідної документації із землеустрою, яку розробляє вичерпне коло осіб до яких Відповідач не належить. Завданням відповідача є ведення Державного земельного кадастру, розробка документації із землеустрою на підставі якої вноситься зміни до відомостей Державного земельного кадастру відповідачем не розробляється. Вважають позивачем обрано неналежний захист реалізації оспорюваних правовідносин.
Через систему «Електронний суд» 23.10.2024 року надійшло клопотання представника позивача де зазначено, що відзив головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області не враховувати при розгляді справи внаслідок істотного порушення правових норм при його поданні.
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30.10.2024 року клопотання представника позивача задоволено та витребувано у Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області паперову копію поземельної книги на земельну ділянку розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27.11.2024 року клопотання представника позивача задоволено призначено судову земельно-технічну експертизу.
19.03.2025 надійшов Висновок експерта від 05.03.2025 року № 10/7 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи.
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19.03.2025 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02.04.2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.
В судовому засіданні представник позивача змінені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилася, будь яких заяв та клопотань до суду не надходило.
В судове засідання представник відповідача - Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області не з`явилися, заяв, клопотань щодо розгляду справи до суду не надходило.
Заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.
При розгляді справи судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченим Фролова А.О., державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори 28 березня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4-206, позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , належить частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 83592214 від 28.03.2017 року житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності зареєстровано (№ запису 19672573) за ОСОБА_1 .
Згідно Державного акту на право приватної власності на землю Серії КВ 6187 виданого ОСОБА_3 на підставі рішення Червономотовилівської сільської ради 4 сесії 22 скликання 29 липня 1995 року передано у приватну власність земельна ділянка площею 0,0831 гектарів в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території с. Червона Мотовилівка цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд 0,0831 га.
Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Згідно ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, а відповідно до ст.126 ЗК України ( в ред. на час отримання земельної ділянки) таким документом був державний акт.
Стаття 79 Земельного кодексу України встановлює, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Відповідно до ст.79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про державний земельний кадастр», Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.
Кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.
Пунктом 1 ст. 24 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» (в ред. станом на дату державної реєстрації земельної ділянки) встановлено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.
Пунктом 9 ст.24 Закону України «Про державний кадастр» (в ред. станом на дату державної реєстрації земельної ділянки) встановлено, що при здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер.
Статтею 55 Закону України «Про землеустрій» (в ред. станом на дату державної реєстрації земельної ділянки) визначено, що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Також згідно частини четвертої ст.79 Земельного кодексу України земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Кадастровий номер земельної ділянки індивідуальна, що не повторюється на всій території України послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом всього часу існування.
Згідно із ст.15 Закону України «Про державний земельний кадастр» до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер, місце розташування, опис меж, площа міри ліній периметру, координати поворотних точок меж, дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі тощо.
Відповідно до вимог статті 11 Закону відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів в натурі (на місцевості), визначених з точністю у відповідності до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів.
Крім того, згідно до вимог ст.16 Закону кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі і може бути скасований лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі .
У відповідності до п.2 Розділу VII Закону України «Про державний земельний кадастр», земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.
У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або їхніх спадкоємців чи особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом або іншої, визначеної законом особи.
В ході розгляду встановлено, що позивач, як спадкоємець спадкового майна ОСОБА_3 , 1939 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , набув право на частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.03.2017, індексний номер 83592214, об`єктом нерухомого майна є житловий будинок загальною площею 79,8 м.кв. ОСОБА_1 є власником 1/2 частки.
Згідно частини 1 статті 356 та частини 1 статті 357 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.
Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.
Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.
Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.
Згідно з частиною третьою статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
Згідно з частинами першою, другою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
В матеріалах справи відсутні належні докази щодо виділення в натурі частки вказаного житлового будинку позивачу, що позбавляє суд встановити яка саме частина будинку, яка належить позивачу, перебуває на земельній ділянці належній відповідачу ОСОБА_2 .
Також, згідно Державного акта на право приватної власності на землю Серії КВ 6187, який видано ОСОБА_3 на підставі рішення Червономотовилівської сільської ради 4 сесії 22 скликання 29 липня 1995 року про передачу у приватну власність земельну ділянку площею 0,0831 гектарів в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території с. Червона Мотовилівка, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площа 0,0831 га. Однак, належних доказів, що підтверджували перехід вказаної земельної ділянки у власність до ОСОБА_1 також суду надані не були.
За правилом ч.2 ст.120 Земельного Кодексу України, якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Частина 4 ст.120 Земельного Кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачала, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди.
Аналіз змісту норм ст.120 Земельного Кодексу України дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю та споруди, на якій вони розміщені.
Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами, визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках.
Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК).
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших
Таким чином, враховуючи, що на час розгляду справи позивачем не надано суду належних доказів щодо належного йому права власності на земельну ділянку площею 0,0831 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю Серії КВ 6187 належала ОСОБА_3 , а також не надано доказів щодо частки житлового будинку (як окремого об`єкту), яка перейшла позивачу у спадщину, суд вважає позов є передчасним і задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 4,12,13,81,89,141,265,268 ЦПК України, на підставі ст.355,356,361,363,364,367 ЦК України, ст. 120 Земельного Кодексу України, ЗУ «Про державний земельний кадастр», суд
Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Повний текст рішення проголошено 19.05.2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Г.В.Соловей